Провадження № 1-в/522/362/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 листопада 2022 року м. Одеса
Приморського районного суду м. Одеси у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_3 про скасування арешту на майно..

Учасники судового провадження:

заявник - ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із заявою про скасування арешту з майна, яке вмотивовано таким.

01 липня 2004 року було накладено арешт на 154/1000 частки кв. АДРЕСА_1 та на кв. АДРЕСА_2 , які належать ОСОБА_3

22 жовтня 2004 року Приморський районний суд м. Одеси розглянув кримінальну справу № 1-17-П1/04 щодо ОСОБА_3 за вчинення злочинів ч. 1 ст. 210, ч. 2 ст. 367 КК України.

15 листопада 2004 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності, а провадження по справі закрито у зв`язку із зміною обстановки, однак рішення щодо скасування арешту не прийнято. За таких обставин, заявник просить скасувати арешт.

Власник майна у судовому засіданні заяву підтримав у повному обсязі.

Слідчий чи прокурор до судового засідання не з`явився.

Розглянувши заяву, доходить до висновку про таке.

Відповідно до п.9 розділу 11 Перехідних положень КПК України 2012 року, арешт майна, застосований під час досудового слідства до дня набрання чинності КПК 2012 року, продовжує свою дію до моменту його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності КПК України 2012 року.

Постанова про накладення арешту на майно до суду не надана, однак із витягу із Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що арешт накладено постановою СУ УМВС України в Одеській області 01.07.2004, тобто до набрання чинності новим КПК України.

Отже, виходячи із п.9 розділу 11 Перехідних положень КПК України 2012 року, постанова про арешт майна продовжує свою дію до цього часу.

Інституту судового контролю за дотриманням прав і свобод людини під час досудового розслідування КПК України 1960 року не містив. Прийняття судом рішення щодо арешту майна як засобу забезпечення цивільного позову та/або можливої конфіскації, з огляду на зміст пункту сьомого частини першої статті 253, пункту восьмого частини першої статті 324, частини тринадцятої статті 335 цього Кодексу передбачалося лише після прийняття рішення про призначення до судового розгляду та під час постановлення за результатами такого розгляду вироку у кримінальній справі, направленій до суду з обвинувальним висновком.
Згідно зі статтею 174 КПК України 2012 року як підозрюваний, обвинувачений, їх захисник або законний представник, так і інший власник або володілець майна вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, в тому числі на тій підставі, що в подальшому у застосуванні відповідного заходу відпала потреба.
Проте слідчий суддя, як і прокурор, наділений повноваженнями приймати рішення про припинення цього заходу виключно під час досудового розслідування, розпочатого шляхом внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку, встановленому КПК України 2012 року. Процедури вирішення означених питань за межами кримінального провадження КПК України не передбачає.
Окрім цього, суддя під час розгляду справ, враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду

Спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за Кримінально-процесуальним кодексом України (далі - КПК України 1960 року) та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі N 372/2904/17-ц) або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі N 2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства.

Відповідно до висновку Великої палати Верховного суду викладеного у справі №911/1247/18 від 21.08.2019 року, вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до положень статті 19 ЦПК України, статті 20 ГПК України можуть бути вирішені судом цивільної чи господарської юрисдикції.

Така правова позиція відповідає висновкам, викладеним раніше Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц та Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2013 року № 6-26цс13.

Крім цього, до вказаної заяви особою не надано будь-яких підтверджуючих відомостей, про накладення арешту на майно як то постанова слідчого, не надані засвідчені копії документів, які підтверджують право власності особи на майно.

Враховуючи вище викладене суддя дійшов до висновку, що клопотання про скасування арешту по кримінальній справі не може бути розглянуто, а тому провадження по справі підлягає закриттю.

Керуючись ст. ст. 3, 9, 22, 170-174, 376 КПК України, слідчий суддя
п о с т а н о в и в:
Провадження по клопотанню ОСОБА_3 про скасування арешту на майно у порядку ст. 174 КПК України закрити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя : ОСОБА_1
11.11.2022