ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1168/23 Справа № 201/7759/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисників ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2023 року у кримінальному провадженні 0000095 в частині продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 393, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України, -

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_11 ,

прокурора ОСОБА_12 ,

захисників ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9

в режимі відеоконференції:

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 ,

В С Т А Н О В И Л А:

За ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2023 року продовжено строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 до 01 квітня 2023 року включно.

Ухвала суду першої інстанції обґрунтована тим, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися і продовжують існувати.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 , який є особою, раніше чотири рази судимою за скоєння умисних корисливих злочинів, в тому числі і за злочин, передбачений ч. 1 ст. 390 КК України ухилення від відбування покарання у виді обмеження волі, в цьому провадженні обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, за скоєння яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років.

Суд першої інстанції врахував особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який не одружений, офіційно не працевлаштований, раніше судимий, не має міцних соціальних зв`язків, його негативну репутацію, доведеність факту втечі з місць позбавлення волі. Крім того те, що ухвалою Жовтневого районною суду м. Дніпропетровська від 02 травня 2022 року було звернено у дохід держави заставу в розмірі 237 900 гривень, внесену 06.09.2021 року ОСОБА_5 за ОСОБА_6 , у зв`язку із порушенням ним покладених на нього судом обов`язків.

Мотивуючи ухвалене рішення щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , суд, врахувавши характер інкримінованих обвинуваченим злочинів та особи обвинувачених, які раніше неодноразово судимі, у тому числі й за вчинення умисних тяжких злочинів проти власності, а також злочинів проти життя та здоров`я, не мають міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи та джерела доходу, дійшов висновку, що ризики передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ст. 177 КПК України продовжують існувати, а інший більш м`який запобіжний захід, не зможе забезпечити виконання покладених на обвинувачених процесуальних обов`язків, а також запобігти зазначеним вище ризикам.

В апеляціях:

- захисник ОСОБА_5 просить ухвалу суду скасувати в частині продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою та звільнити останнього з-під варти або застосувати альтернативний запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування вказує, що з серпня 2020 року по грудень 2022 року, обвинувальний акт так і не був оголошений, а судові засідання призначалися виключно для продовження дії запобіжного заходу.

Вказує, що кожного разу при продовженні запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 враховувалися одні й ті ж самі фактори, а саме наявність інших обвинувальних актів та наявність судимостей. При цьому жодного разу не була розглянута можливість застосування альтернативного запобіжного заходу.

Окрім цього захисник вказує на незаконне утримання ОСОБА_6 під вартою, оскільки особа останнього належним чином не встановлена через відсутність документів, які посвідчують особу останнього.

Захисник також посилається на характеристику ОСОБА_6 , який до затримання мав офіційне місце проживання та реєстрації, де проживав з матір`ю та братом, працював. Має послаблення здоров`я після ковіду, під час перебування під вартою почав скаржитися на хворобу підшлункової залози.

Також вказує на недоведеність стороною обвинувачення заявлених ризиків, а наявні в матеріалах справи докази в повній мірі не відповідають обсягу обвинувачення.

- захисник ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати в частині продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою та постановити нову, якою змінити запобіжний захід на домашній арешт.

В обґрунтування вказує, що клопотання прокурора не містить належного обґрунтування неможливості запобігання ризикам, зазначеним в клопотанні.

Вказує, що судом не було взято до уваги, що обвинувачений ОСОБА_8 тримається під вартою тривалий строк, за який судом не було розпочато судовий розгляд, що порушує розумні строки судового розгляду кримінального провадження.

Захисник вважає, що виконання обвинуваченим ОСОБА_8 своїх процесуальних обов`язків можливо забезпечити шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі.

- захисник ОСОБА_9 просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали суду, скасувати ухвалу та постановити нову, якою обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_10 більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту або визначити заставу.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказує, що ухвалу суду від 01 лютого 2023 року він не отримав у зв`язку із відсутністю світла в день проголошення, а повний текст на момент його звернення не був оголошений у зв`язку із перебуванням одного із суддів на лікарняному. Таким чином, захисник вважає що пропустив строк на апеляційне оскарження із поважних причин.

В обґрунтування апеляційної скарги по суті, захисник вказує на те, що досудовим та судовим слідством не доведено причетність ОСОБА_10 до інкримінованих йому злочинів.

Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_10 має постійне місце проживання в іншій місцевості, що не призведе до вимушеного спілкування з потерпілими та свідками.

Вказує, що жодний ризик, передбачений ст. 177 КПК України прокурором не доведений, а обвинуваченому ОСОБА_10 не має сенсу переховуватись від суду, оскільки він сам собі нашкодить, що в подальшому зможе призвести до його позбавлення волі.

Зважаючи не те, що повний текст оскарженої ухвали суду від 01 лютого 2023 року захисник ОСОБА_9 не отримав з поважних причин, з метою доступу до правосуддя, колегія суддів вважає за необхідне клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, що оскаржується, задовольнити.

Вислухавши захисників та обвинувачених, які кожен окремо та разом просили задовольнити подані апеляційні скарги, прокурора, який заперечував проти апеляційних вимог, перевіривши матеріали та обговоривши доводи скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Обвинувачений ОСОБА_6 після оголошення складу суду та явки в судове засідання іншого його захисника, призначеного ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13 березня 2023 року, адвоката ОСОБА_13 через неможливість явки адвоката ОСОБА_5 , покинув кабінет проведення відеоконференції, що відповідно до ст. 405 КПК України не є перешкодою для проведення розгляду скарг судом апеляційної інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.

Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді судом першої інстанції клопотання прокурора дотримані.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , суд першої інстанції в достатній мірі дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинувачених під вартою.

Суд першої інстанції врахував наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 під вартою, а також існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду; можливість обвинувачених незаконно впливати на потерпілих та свідків, оскільки останні не допитані у судовому засіданні та обвинуваченим відомі їх місце проживання у цьому кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також існує ризик вчинення обвинуваченими інших кримінальних правопорушень.

З таким висновком погоджується й колегія суддів, оскільки враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про особи обвинувачених, іншими обставинами у їх сукупності, дає підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.

Колегія суддів також зважає, що ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 обвинувачуються у скоєнні тяжких та особливо тяжкого злочинів, тому колегія суддів вважає, що більш м`які запобіжні заходи за доводами їх захисників, не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених, оскільки такий запобіжний захід не відповідає ступеню тяжкості злочинів, у яких вони обвинувачуються. Будучи обізнаними про ступінь тяжкості інкримінованих їм злочинів та покарання, яке загрожує їм у разі визнання винуватими, існує реальний ризик того, що обвинувачені можуть здійснити спроби переховування від суду, чим перешкоджатиме кримінальному провадженню.

Крім того, наразі потерпілі, свідки у цьому кримінальному провадженні в суді першої інстанції ще не допитані, а докази, зібрані сторонами кримінального провадження, мають бути досліджені на більш пізніх етапах судового розгляду справи, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що визначені судом ризики є обґрунтованими.

Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діянь, які інкримінуються останнім, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказують їх захисники в апеляційних скаргах, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.

Оцінюючи вищевказані обставини, колегія суддів також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Посилання захисника ОСОБА_5 на характеристику ОСОБА_6 , який до затримання мав офіційне місце проживання та реєстрації, де проживав з матір`ю та братом, працював, то вказані обставини не можуть бути достатнім важелем для зменшення встановлених ст. 177 КПК України ризиків. Крім того, ці обставини існували й на момент вчинення кримінальних правопорушень, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором в поведінці обвинуваченого.

Доводи про те, що ОСОБА_6 має послаблення здоров`я після ковіду, під час перебування під вартою почав скаржитися на хворобу підшлункової залози не є обґрунтованими, оскільки будь-які медичні документи, які б підтверджували неможливість перебування обвинуваченого в умовах слідчого ізолятора в матеріалах справи відсутні. Крім того, під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали стороною захисту вищезазначені документи в підтвердження цих доводів надані не були.

Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги захисниці ОСОБА_5 про те, що особа ОСОБА_6 належним чином не встановлена через відсутність документів, які посвідчують особу останнього, та відповідно невірно вказане по-батькові її підзахисного, оскільки вказані доводи сторони захисту вже були предметом перевірки суду апеляційної інстанції. Крім того, стороною захисту не надано жодного документу на підтвердження правильності написання по-батькові ОСОБА_6 без букви «й».

Доводи захисника ОСОБА_9 про те, що досудовим та судовим слідством не доведена причетність ОСОБА_10 до інкримінованих йому злочинів не є слушними, оскільки вони зводяться до вирішення питань доведеності чи недоведеності вини обвинуваченого в інкримінованих злочинах, які вирішуються судом першої інстанції при ухваленні вироку, і в даному провадженні ці питання не розглядаються.

Те, що обвинувачений ОСОБА_10 має постійне місце проживання в іншій місцевості, що не призведе до вимушеного спілкування з потерпілими та свідками, та те, що обвинуваченому ОСОБА_10 не має сенсу переховуватись від суду не є чинниками, які зможуть мінімізувати чи спростувати встановлені судом першої інстанції ризики та забезпечать виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою, вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, тому апеляційні скарги захисників обвинувачених слід залишити без задоволення.

В той же час, тривалість перебування обвинувачених під вартою за доводами захисників хоча і має місце, проте колегія суддів враховує складність даного кримінального провадження, кількість обвинувачених, епізодів злочинної діяльності, наслідки цих злочинів, об`єм матеріалів, які досліджуються судом, а також поведінку учасників кримінального провадження, проте ця обставина у даному випадку не свідчить, що вона перешкодила чи могла перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Колегія суддів звертає увагу, що на даний час судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення й судовий розгляд триває, разом з цим, з огляду на положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід дотримуватись розумних строків розгляду цього провадження та вжити термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити захиснику ОСОБА_9 строк на апеляційне оскарження ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2023 року.

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2023 року у кримінальному провадженні 0000095 в частині продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 393, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4