УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2023 року

м. Київ

справа № 314/2108/22

провадження № 51-254ск23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора Запорізької окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_4 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 17 жовтня 2022 року,

встановив:

Ухвалою слідчого судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 01 вересня 2022 року скасовано постанову слідчого СВ поліції № 2 Запорізького районного управління поліції ГУ Національної поліції в Запорізькій області від 10 березня 2022 року про зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000270 від 30 травня 2021 року за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК, та оголошення в розшук підозрюваного.

Запорізький апеляційний суд ухвалою від 17 жовтня 2022 року на підставі ч. 4 ст. 399 КПК відмовив прокурору ОСОБА_4 у відкритті апеляційного провадження та повернув апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 01 вересня 2022 року, яка не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Зазначає, що відмова у відкритті апеляційного провадження на підставі ч. 4 ст. 399 КПК суперечить загальним засадам кримінального провадження, закріплених у ст. 129 Конституції України та ст. 24 КПК, зокрема щодо забезпечення права на оскарження процесуальних рішень.

Перевіривши доводи касаційної скарги, надану до неї копію судового рішення,

а також копії документів,колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою ст. 1 КПК встановлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством, аналіз якого свідчить, що унормування кримінальних процесуальних відносин відбувається шляхом чіткого та імперативного визначення процедур, регламентації прав їх учасників для попередження свавільного використання владними органами своїх повноважень і забезпечення умов справедливого судочинства.

Положення частин 1 і 2 ст. 309 КПК узгоджуються з вказаним принципом та містять перелік судових рішень слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування в апеляційному суді і цей перелік розширеному тлумаченню не підлягає. Ухвала слідчого судді про скасування постанови про зупинення досудового розслідування та оголошення в розшук до вказаного переліку не включена.

Не передбачена така можливість ч. 3 ст. 307 КПК, відповідно до якої ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених п. 9-1 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

За змістом ч. 3 ст. 309 КПК інші ухвали слідчого судді окремому оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді, а отже процесуальним законом визначено саме такий спосіб реалізації права особи на судовий контроль законності такого виду рішення слідчого судді (іншого ніж ті, що включені до ст. 309 КПК).

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що ухвала слідчого судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 01 вересня 2022 року про скасування постанови слідчого СВ поліції № 2 Запорізького районного управління поліції ГУ Національної поліції в Запорізькій області від 10 березня 2022 року про зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000270 від 30 травня 2021 року за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК, та оголошення в розшук підозрюваного не підлягає оскарженню в апеляційному порядку та відповідно до вимог ч. 4 ст. 399 КПК виніс ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Щодо доводів касаційної скарги про те, що відмовивши у відкритті апеляційного провадження з цих підстав, апеляційний суд залишив поза увагою загальні засади кримінального провадження, якими забезпечується право на апеляційне оскарження судових рішень, то вони не ґрунтуються на законі з огляду на наступне.

За змістом кримінального процесуального закону загальні засади кримінального провадження спрямовані на забезпечення законності кримінальної процесуальної діяльності та дотримання прав і законних інтересів осіб, що беруть участь у такому провадженні, та не суперечать вимозі імперативності.

Слід звернути увагу й на те, що в загальних засадах йдеться про "забезпечення права на оскарження" (п. 17 ч. 1 ст. 7, ст. 24 КПК), що, як зазначено в постанові Верховного Суду України від 03 березня 2016 року № 5-347кс15, є більш широким поняттям, ніж поняття "право", яке використовується в главі 31 "Провадження в суді апеляційної інстанції", оскільки воно передбачає, крім самого "права", ще й гарантований державою механізм його реалізації. Забезпечення права на апеляційне й касаційне оскарження включає як можливість оскарження судового рішення, так і обов`язок суду прийняти та розглянути подану апеляційну чи касаційну скаргу.

Також колегія суддів касаційного суду вважає за необхідне зазначити, що відмова апеляційного суду у відкритті апеляційного провадження у зв`язку із оскарженням такого судового рішення слідчого судді, оскарження якого законом не передбачене, не є свідченням обмеження доступу до правосуддя.

В ухвалі Європейського суду з прав людини від 08 січня 2008 року щодо прийнятності заяви N 32671/02 у справі "Скорик проти України" зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду, такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі «Кромбах проти Франції» від 13 лютого 2001 року).

За таких обставин наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.

За таких обставин, доводи прокурора щодо порушення апеляційним судом вимог КПК України є безпідставними.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Враховуючи, що з касаційної скарги та копії оскарженого судового рішення вбачається, що підстави для задоволення скарги відсутні, колегія суддів приходить до висновку, що прокурору необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора Запорізької окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_4 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 17 жовтня 2022 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3