Справа № 354/1081/22
Провадження № 1-кп/354/115/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 грудня 2022 року м.Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області у складі:
головуючої судді: ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора: ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
потерпілої ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Яремчі кримінальне провадження з обвинувальним актом відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Яремче Івано-Франківської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, із повною загальною середньою освітою, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей та осіб похилого віку не має, депутатом не обирався, раніше неодноразово судимого:
15.08.2019 Богородчанським районним судом Івано-Франківської області за ч. 1 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк два роки шість місяців;
07.10.2021 Івано-Франківським міським судом за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень;
01.06.2022 Івано-Франківським апеляційним судом Івано-Франківської області за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді трьох років обмеження волі;
10.10.2022 Яремчанським міським судом Івано-Франківської області за ч. 2 ст. 185 КК України у виді одного року обмеження волі, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до трьох років обмеження волі та штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів громадян
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 наніс умисно легке тілесне ушкодження.
Будучи раніше неодноразово судимим, на шлях виправлення та перевиховання не став, правильних висновків для себе не зробив, в період не погашеної судимості, повторно, вчинив новий умисний кримінальний проступок за наступних обставин:

08.09.2022 близько о 23 години 00 хвилин в АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_4 в стані алкогольного сп`яніння, в порушенную вимог ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» вчинив словесний конфлікт із своєю рідною сестрою ОСОБА_5 .
В ході конфлікту, ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, наніс два удари долонею правої руки в область обличчя своєї рідної сестри ОСОБА_5 , внаслідок чого заподіяв їй тілесні ушкодження у вигляді синця лівої орбітальної ділянки, які згідно висновку судово-медичного експерта №156 від 15.09.2022 відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Своїми діями, які виразилися в нанесенні умисного легкого тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_5 , ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України визнав повністю, щиро розкаявся, підтвердив обставини вчинення ним правопорушення, зазначивши час, місце, спосіб його вчинення. Розповів про обставини скоєного правопорушення так, як про нього зазначено в обвинувальному акті. Надав показання про те, що він дійсно, у вказані в обвинувальному акті день та час, наніс умисно легке тілесне ушкодження своїй рідній сестрі. Просив суворо його не карати.

Таким чином, обвинувачений, не оспорюючи час, місце, спосіб вчинених кримінального правопорушення, мотив і мету, форму вини за кримінальним правопорушенням, передбаченим ч.1 ст.125 КК України, вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся, запевнив, що зробив для себе належні висновки, більше такого не повториться.

Потерпіла ОСОБА_5 просила Суд не карати обвинуваченого, оскільки вони вже помирилися.

Судом встановлено у судовому засіданні, що показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, потерпіла правильно розуміють зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши учасникам кримінального провадження положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися.
При ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_4 . Суд вважає за необхідне відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.
Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту.
Враховуючи викладене, заслухавши позицію прокурора, обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілу, та дослідивши всі наявні матеріали кримінального провадження, приходить до висновку, що вина останнього у вчиненні кримінального правопорушення, а саме у нанесенні умисного легкого тілесного ушкодження, є доведеною поза розумним сумнівом.

Таким чином, суд вважає встановленим, що своїми умисними діями, які виразились у нанесенні умисного легкого тілесного ушкодження, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України.

Згідно з ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Крім цього, у рішенні «Ізмайлов проти Росії» Європейський суд вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Так, обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , згідно вимог ст. 67 КК України є вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.
Суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, ступінь реалізації злочинного наміру, ставлення ОСОБА_4 до вчиненого, яке полягає у визнанні вини та щирому каятті.
Крім цього, суд бере до уваги характеризуючі дані обвинуваченого, а саме те, що він раніше неодноразово судимий та станом на дату ухвалення вироку має непогашені та не зняті судимості, не відбуті покарання, офіційно непрацевлаштований, за місцем проживання характеризується негативно, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, його молодий вік, позицію прокурора у судових дебатах, який просив призначити покарання у виді двісті годин громадських робіт, думку потерпілої, яка просила не карати обвинуваченого.
Враховуючи все викладене вище, Суд вважає необхідним і достатнім призначити ОСОБА_4 покарання у межах санкції частини першої статті 125 КК України у виді громадських робіт.
Судом встановлено, що вироком Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 10 жовтня 2022 року ОСОБА_4 засуджено за ч.2 ст.185 Кримінального кодексу України і призначено покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі. На підставі ч. 4 статті 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом повного складання покарання за вказаним вироком та вироком Івано-Франківського апеляційного суду Івано-Франківської області від 01.06.2022 року, призначено ОСОБА_4 покарання у виді трьох років обмеження волі та штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.
Вирок набрав законної сили 10.11.2022 року.
В ході судового розгляду з`ясовано, що інформація про часткове відбування покарання у виді обмеження волі та сплату ОСОБА_4 штрафу на виконання вказаного вище вироку Суду відсутня.
У судовому засіданні ОСОБА_4 також підтвердив те, що станом на 07.12.2022 року він не сплатив штраф, призначений вироком Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 10.10.2022 і не з`являвся до місця відбування покарання у виді обмеження волі.
Отже, ОСОБА_4 вважається таким, що не відбув покарання.
За змістом ч. 4 ст. 70 КК України якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, то суд призначає покарання за сукупністю злочинів і визначає остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Відповідно до 3 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.
У зв`язку із тим, що ОСОБА_4 до постановлення вироку Яремчанським міським судом Івано-Франківської області від 10.10.2022 року, яким його засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до трьох років обмеження волі та штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів громадян, вчинив новий злочин, то остаточне покарання ОСОБА_4 необхідно призначити з урахуванням вимог ч. 4 ст. 70 КК України.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Речові докази у кримінальному проваджені відсутні.
Запобіжний захід ОСОБА_4 у рамках вказаного кримінального провадження не обирався, клопотань про його обрання під час судового провадження не надходило.
Судові витрати за проведення експертиз у кримінальному провадженні відсутні.
На підставі ст. 70, 72 КК України, та керуючись ст. 100, 349, 367-368, 370-371, 373-376, 395 КПК України, суд -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді 200 (двохсот) годин громадських робіт.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за вироком Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 10.10.2022 призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк три роки та штраф в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.
Згідно з ч. 3 ст. 72 КК України покарання у вигляді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень та покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі виконувати самостійно.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду через Яремчанський міський суд Івано-Франківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
Головуючий суддя: ОСОБА_1