Справа № 161/5231/23
Провадження № 1-кс/161/1811/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 05 квітня 2023 року

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання потерпілої ОСОБА_3 про арешт майна, в рамках кримінального провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000205 від 20.06.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України,

В С Т А Н О В И В

31.03.2023 потерпіла ОСОБА_3 звернулася до Луцького міськрайонного суду Волинської області з клопотанням про арешт майна ОСОБА_4 з метою забезпечення цивільного позову, в рамках кримінального провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000205 від 20.06.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

В судові засідання, призначені на 03.04.2023, 05.04.2023, потерпіла ОСОБА_3 не з`явилися з невідомих для суду причин, хоча належним чином була повідомлена про час та дату розгляду клопотання.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97- ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак в кожному випадку скаржник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Оскільки ОСОБА_3 не прибула на розгляд клопотання, тому відповідно до вимог ч.4 ст.107 КПК України судове засідання проводиться за її відсутності, також не здійснюється фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши додані докази, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.

В статті 2 КПК України зазначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч.6 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ч.8 ст.170 КПК України вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Слідчим суддею встановлено, що у поданому клопотанні потерпіла ОСОБА_3 не вказала перелік і вид майна, що належить арештувати , а також не зазначено документи, що підтверджують права власності на майно.

Більше того, як можна зрозуміти зі змісту самого клопотання, ОСОБА_3 просить арештувати майно ОСОБА_4 , який помер, що суперечить вимогам ч.6 ст.170 КПК України.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про недоведеність обставин, що підтверджують необхідність накладення арешту, а тому в задоволенні клопотанні потерпілої ОСОБА_3 необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 98, 130, 132, 170, 171, 173, 372 КПК України,

П О С Т А Н О В И В

В задоволенні клопотання потерпілої ОСОБА_3 про арешт майна, в рамках кримінального провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000205 від 20.06.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя