ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/2344/22 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1254/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 82 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2022 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

засудженої ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляду провадження в суді першої інстанції прокурора відділу нагляду за додержанням законів у кримінальних провадженнях, інших заходів примусового характеру у місцях несвободи, а також пробації Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 9 вересня 2022 року, якою засудженій

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці м. Запоріжжя, громадянці України, яка має середню спеціальну освіту, заміжній, не працюючій, яка не має зареєстрованого місця проживання, проживаючій за адресою: АДРЕСА_1 ,

яка відбуває покарання у Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор» за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 лютого 2022 року за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до остаточного покарання у вигляді 3 років 3 місяців позбавлення волі,

початок строку: 9 квітня 2021 року,

кінець строку: 24 березня 2023 року,

замінено невідбуту частину покарання у вигляді 1 року 6 місяців 16 днів позбавлення волі на більш м`яке покарання у вигляді обмеження волі на той самий строк, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів провадження, 2 серпня 2022 року до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшло клопотання засудженої ОСОБА_7 про заміну їй невідбутої частини покарання більш м`яким.

Своє рішення про необхідність задоволення вказаного клопотання суд першої інстанції мотивував тим, що засуджена ОСОБА_7 не має непогашених стягнень, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, а її перебування у виправному центрі сприятиме виправленню ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу суду необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_7 отримувала стягнення за відмову виконувати законні розпорядження адміністрації установи про переміщення до іншої камери.

Крім того, суд не врахував позицію прокурора та представника слідчого ізолятора щодо неможливості задоволення клопотання, оскільки ОСОБА_7 не стала на шлях виправлення, будь-яким чином відповідних намірів виправитись не виказувала.

Також засуджена не зазначила, який саме вид покарання відповідно до ст. 51 КК України вона просить застосувати і чому саме.

Звертає увагу, що судом не вивчались медичні документи щодо стану здоров`я засудженої та можливість її працевлаштування.

Вважає, що ОСОБА_7 не проявляла жодних активних дій щодо можливості виправлення та заміни їй покарання, а характеризуючі матеріали є нейтральними та не свідчать про правослухняну поведінку ОСОБА_7 .

Окрім цього, суд не надав оцінку тому, що ОСОБА_7 раніше 10 разів судима, тричі відбувала покарання у виді позбавлення волі, звільнялась від відбування покарання з випробуванням, а також чотири рази була засуджена із застосуванням положень ст. 71 КК України.

Також зазначає, що оскільки ОСОБА_7 утримується в слідчому ізоляторі та фактично не приступила до виконання покарання, то Жовтневий районний суд м. Запоріжжя не мав повноважень розглядати відповідне клопотання.

Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою закрити провадження за клопотанням засудженої ОСОБА_7 про заміну їй невідбутої частини покарання більш м`яким.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, засуджену, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 відбуває покарання у Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор» за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 лютого 2022 року, яким вона визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, і засуджена на підставі ч. 4 ст. 70 КК України до остаточного покарання у вигляді 3 років 3 місяців позбавлення волі (а.с. 6-9).

Відповідно до положень ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Зі змісту вказаних положень кримінального закону випливає, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням можлива при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов.

При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а перебування засудженого на шляху до виправлення.

Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким повинна сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», рішення про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений став на шлях виправлення. При цьому, суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Висновок суду про те, що засуджений став на шлях виправлення, повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.

Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намаганням своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 у місцях позбавлення волі знаходиться з 9 квітня 2021 року, за цей час порушувала вимоги режиму відбування покарання, отримала 1 стягнення, заохочень не мала.

При апеляційному розгляді встановлено, що під час відбування покарання засуджена ОСОБА_7 характеризується наступним чином.

Так, згідно наявної в матеріалах провадження характеристики від 16 серпня 2022 року, засуджена ОСОБА_7 до суспільно-корисної праці не залучається з незалежних від неї причин. За характером загалом адекватна, у більшості випадків спокійна, але може бути емоційно неврівноваженою у конфліктних ситуаціях. Самооцінка адекватна. Агресії не проявляє, не конфліктна, відкрита, комунікабельна, загальноприйнятих правил у більшості випадків дотримується. Психоемоційний стан задовільний. На профілактичному обліку у психолога не перебуває. На заходи виховного впливу реагує задовільно. Соціально-корисні зв`язки з рідними підтримує шляхом отримання передач (а.с. 12).

Разом з тим, згідно довідки інспектора відділу СПС від 16 серпня 2022 року, на ОСОБА_7 під час відбування покарання було накладено 1 стягнення у вигляді догани за відмову від переміщення, жодного заохочення не отримувала (а.с. 11).

Відсутність будь-яких заохочень більш ніж один рік перебування у місцях позбавлення волі з 9 квітня 2021 року, а також вказане вище стягнення, яке хоча на час звернення з цим клопотанням до суду було погашено, але факт його накладення свідчить про відсутність стабільно позитивної сумлінної поведінки засудженої протягом всього часу відбування покарання.

Колегія суддів зазначає, що під сумлінним ставленням до праці засудженого слід розуміти участь у суспільно-корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів, тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Так, з довідки про працевлаштування вбачається, що ОСОБА_7 за період з 9 квітня 2021 року до роботи в установі не залучалась, заробітну плату не отримувала, що не може свідчити про її сумлінне ставлення до праці (а.с. 14).

Крім того, з наданих адміністрацією слідчого ізолятора документів не вбачається, щоб ОСОБА_7 залучалась хоча б до робіт з благоустрою установи та до поліпшення житлово-побутових умов.

Враховуючи поведінку засудженої за весь період відбування покарання, колегія суддів погоджується з доводами прокурора про те, що засуджена ОСОБА_7 не проявила себе як така, що стала на шлях виправлення, а тому застосування до неї заохочувальної норми, передбаченою ст. 82 КК України, є передчасним.

Даний висновок суду ґрунтується на досліджених в процесі судового розгляду матеріалах особової справи засудженої.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції невірно встановив фактичні обставини по справі і прийшов до помилкового висновку, що засуджена ОСОБА_7 стала на шлях виправлення, тому судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала скасуванню із постановленням нової ухвали апеляційного суду, якою у задоволенні клопотання слід відмовити.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 82 КК України, ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляду провадження в суді першої інстанції прокурора відділу нагляду за додержанням законів у кримінальних провадженнях, інших заходів примусового характеру у місцях несвободи, а також пробації Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 9 вересня 2022 року, якою засудженій ОСОБА_7 замінено невідбуту частину покарання у вигляді 1 року 6 місяців 16 днів позбавлення волі на більш м`яке покарання у вигляді обмеження волі на той самий строк, скасувати.

У задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_7 про заміну їй невідбутої частини покарання більш м`яким, відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 331/2344/22