ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 683/1228/21

Провадження № 11-кп/4820/60/23

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Хмельницького апеляційного суду

в складі: судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому, в режимі відеоконференції з Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудового розслідування 02 березня 2018 року за № 0000008 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України за апеляційною скаргою прокурора Хмельницької окружної прокуратури на вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 03 травня 2022 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Старокостянтинова Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, начальника водопровідно-насосних станцій КП ВКГ «Водоканал», раніше не судимого,

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні, а саме у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України та на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку із недоведеністю вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення виправдано.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.

Питання стосовно речових доказів вирішено відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати, пов`язані з залученням експертів, в сумі 18 840 грн., віднесено на рахунок держави.

Органом досудового розслідування, ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що перебуваючи з 03 серпня 2012 по теперішній час, відповідно до наказу № 218-К від 03 серпня 2012, на посаді начальника водопровідно-насосних станцій КП ВКГ «Водоканал», що по вулиці Рудяка, 19 м. Старокостянтинів, будучи службовою особою, обіймаючи посаду, яка у відповідності до посадової інструкції передбачає виконання організаційно-розпорядчих функцій, порушуючи вимоги п. 4.5 посадової інструкції, відповідно до якої начальник насосної станції несе відповідальність за завдання матеріального збитку підприємству, зловживаючи своїм службовим становищем, переслідуючи корисливі мотиви та ціль наживи, діючи з єдиним умислом, здійснив заволодіння коштами комунального підприємства.

Так, ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що в період з 19 по 30 липня 2017 він перебував за межами державного кордону України, при цьому не виконував своїх посадових обов`язків та не перебував на амбулаторному лікуванні, з метою заволодіння коштами підприємства, зловживаючи своїм службовим становищем надав упродовж серпня 2017 року (точної дати та часу органом досудового розслідування не встановлено) до бухгалтерії підприємства лист непрацездатності серії АДЗ № 107631, про нібито перебування його на амбулаторному лікуванні в період часу з 24 по 28 липня 2017 року, який згідно наказу Міністерства охорони здоров`я України № 455 від 13 листопада 2001 року «Про затвердження Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян» не міг бути виданий. В результаті цього останньому упродовж 30-31 серпня 2017 року на картковий рахунок АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , емітований на його ім`я, було перераховано грошові кошти за перебування на лікарняному в сумі 1021,00 гри., якими останній в подальшому незаконно заволодів шляхом зняття та витрачання на власні потреби, заподіявши КП ВКГ «Водоканал» матеріальну шкоду на вказану суму.

Аналогічно, ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що в період з 12 серпня по 30 вересня 2017 року він перебував за межами державного кордону України, не виконував своїх посадових обов`язків та не перебував на амбулаторному лікуванні, діючи з єдиним злочинним умислом на заволодіння коштами підприємства, зловживаючи своїм службовим становищем, надав упродовж жовтня 2017 року (точної дати та часу органом досудового розслідування не встановлено) до бухгалтерії підприємства лист непрацездатності серії АДЗ № 053822, про ніби-то перебування його в період часу 25 по 29 вересня 2017 року на амбулаторному лікуванні, який останньому, згідно наказу зазначеного вище Міністерства охорони здоров`я України не міг бути виданий. В результаті цього останньому на вказаний вище картковий рахунок АТ КБ «ПриватБанк» було перераховано грошові кошти за перебування на лікарняному в сумі 1036,50 грн., якими останній в подальшому незаконно заволодів шляхом зняття та витрачання на власні потреби, заподіявши КП ВКГ «Водоканал» матеріальну шкоду на вказану суму.

Аналогічно, ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що в період з 28 січня по 28 лютого 2018 року він перебував за межами державного кордону України, при цьому не виконував своїх посадових обов`язків та не перебував на амбулаторному лікуванні, діючи з єдиним злочинним умислом на заволодіння коштами підприємства надав в березні 2018 року (точної дати та часу органом досудового розслідування не встановлено) до бухгалтерії підприємства листи непрацездатності серії АДО № 505323, про нібито перебування в період часу з 05 по 14 лютого 2018 року та з 19 по 28 лютого 2018 року на амбулаторному лікуванні, та які останньому згідно зазначеного вище наказу Міністерства охорони здоров`я України не могли бути видані, в результаті чого останньому упродовж березня 2018 року на цей же картковий рахунок АТ КБ «ПриватБанк» двічі перераховані грошові кошти в сумі по 1167,30 грн., які належать КП ВКГ «Водоканал», а також 05 та 28 березня 2018 року по 1167,30 грн., які належать Фонду соціального страхування України, якими останній в подальшому незаконно заволодів шляхом зняття та витрачання на власні потреби, заподіявши матеріальної шкоди на вказану суму.

В результаті вказаних дій, начальник водопровідно-насосної станції ОСОБА_10 , зловживаючи своїм службовим становищем, діючи з єдиним злочинним умислом, упродовж 2017-2018 років, умисно, незаконно заволодів грошовими коштами КП ВКГ «Водоканал» на загальну суму 4392,10 грн. та грошовими коштами Фонду соціального страхування України на загальну суму 2334,60 грн., а в загальному ОСОБА_7 незаконно заволодів грошовими коштами на суму 6726,7 грн., чим спричинив майнової шкоди на вказану суму.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор Хмельницької окружної прокуратури подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України та призначити покарання у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права займати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями. Вважає вирок незаконним та необґрунтованим.

Посилається на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Вказує, що під час досудового розслідування та в судовому засіданні вина обвинуваченого ОСОБА_7 по обставинах заволодіння чужим майном, шляхом зловживання своїм службовим становищем, доведена, однак суд безпідставно виправдав обвинуваченого.

Акцентує увагу, що суд дійшов необґрунтованих висновків, що сторона обвинувачення не змогла довести наявність вини ОСОБА_7 стосовно інкримінованих йому злочинних дій.

Захисник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 та директор КП ВГК «Водоканал» Старокостянтинівської міської ради в запереченнях на апеляційну скаргу прокурора просять залишити таку без задоволення, а вирок без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з підстав, які в ній наведені, заперечення обвинуваченого та його захисника, вивчивши та дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, провівши часткове з`ясування обставин провадження та перевірки їх доказами, надавши всім учасникам провадження право виступу у судових дебатах, а обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Виходячи зі змісту вказаної норми закону, вирок є обґрунтованим, якщо він ухвалений на матеріалах, повністю зібраних, всебічно досліджених і правильно оцінених судом, а висновки суду про подію злочину, про винуватість або відсутність вини обвинуваченого у його вчиненні з достовірністю випливають із матеріалів провадження. Для цього у вироку повинні бути проаналізовані й оцінені всі розглянуті в судовому засіданні докази, які підтверджують висновок суду.

При цьому суду належить дати аналіз усіх зібраних у провадженні доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях обвинуваченого, потерпілих, свідків, у висновках експертів та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Відповідно до вимог ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку має бути наведена оцінка доводів, на які прокурор послався, як на доведення вини обвинуваченого у вчиненні кримінально-карних діянь. Якщо обвинувачений у судовому засіданні змінив свої показання, які давав під час досудового розслідування, суд повинен ретельно перевірити як ті, так і інші показання, з`ясувати причину зміни показань і в результаті ретельного дослідження дати їм у вироку належну оцінку в сукупності з іншими доказами, що є у провадженні.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження місцевий суд вказані вимоги закону під час розгляду провадження відносно ОСОБА_7 виконав у повному обсязі. Зокрема, суд, на виконання вимог закону, дав належну оцінку показанням обвинуваченого в сукупності з іншими доказами, що є у провадженні.

Обґрунтовуючи доведеність вини ОСОБА_7 по обставинах перебування за кордоном, оформлення ним лікарняних та отримання соціальних виплат в цей період, кваліфікації його дій, даними обліку робочого часу, листками непрацездатності, банківськими платіжними документами та експертних досліджень, органи досудового розслідування та прокурор визнали ці докази достатніми, при цьому не дослідили їх з точки зору допустимості та достовірності.

Однак, вищенаведені докази є непослідовними, суперечливими, не узгоджуються з висновками досудового розслідування щодо фактичних обставин провадження та фактично всі без виключення отриманні в початковій стадії досудового розслідування, з істотним порушенням вимог КПК України. Але незважаючи на ці обставини, ні органи досудового розслідування, ні прокурор жодних заходів для усунення вказаних обставин не провели.

Відповідно до ст. 91 КПК України при розгляді кримінального провадження підлягають доказуванню, зокрема, подія злочину (час, місце, спосіб), характер і розмір шкоди, завданої злочином, винність обвинуваченого у вчиненні злочину і мотиви злочину, а вирок суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, за змістом ст. 214 КПК України, підставою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та початку досудового розслідування є подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або самостійне виявлення слідчим, прокурором обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Разом із цим слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР.

Таким чином, підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР.

При цьому у разі надходження до органів поліції анонімних листів, що містять відомості про вчинені кримінальні правопорушення, їх реєстрація здійснюється лише в підрозділах документального забезпечення, після чого вони передаються за резолюцією керівника органу поліції або особи, яка виконує його обов`язки, до структурних підрозділів для використання в розкритті злочинів.

Отже, анонімна заява не реєструється як підстава для відкриття кримінального провадження, а лише є підставою для перевірки викладеної в ній інформації, після чого відомості до ЄРДР може бути внесено за рапортом працівника поліції, який встановив наявність ознак злочину у заяві чи повідомленні.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, зокрема витягів з ЄРДР у кримінальному провадженні № 0000008, дії, передбачені ч. 1 ст. 214 КПК України, прокурором, були реалізовані на підставі анонімного звернення на адресу органів поліції та висновку ДОП Старокостянтинівського ВП ГУ НП в Хмельницькій області ОСОБА_11 про відсутність ознак кримінальних та адміністративних правопорушень викладених в анонімних зверненнях на адресу правоохоронних органів (а.п. 3-4, 5-6, т. 2).

В той же час, у вказаних рішеннях прокурора внесених до ЄРДР, фактично, на підставі анонімних звернень не зазначено конкретних обставин, які би свідчили про наявність ознак злочину, а лише загальне повідомлення від імені невизначених осіб про внесення до цілого ряду офіційних документів неправдивих відомостей службовими особами КП ВКГ «Водоканал» м. Старокостянтинів.

За таких обставин, на переконання колегії суддів таке звернення, зміст якого не відповідає вимогам ч. 5 ст. 214 КПК України, в даному випадку не могло бути безальтернативною підставою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та, відповідно, початку досудового розслідування.

Більше того, в силу вимог кримінального процесуального закону, зокрема п. 3 ч. 1 ст. 477 КПК України, яка була чинна на момент інкримінованих органом досудового розслідування ОСОБА_7 дій та внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР прокурором, кримінальне провадження, передбачене ст. 191 КК України належало до форми приватного обвинувачення, тобто могли бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, а не на підставі анонімного звернення чи самостійного виявлення прокурором обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, що є в даному випадку і в чому намагається переконати колегію суддів прокурор.

На вказані обставини прокурор уваги не звернув, а на підставі анонімних звернень та в подальшому мотивуючи самостійним виявленням обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, 02.03.2018 року вніс відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР, призначив групу прокурорів та доручив органам досудового розслідування провести розслідування кримінального провадження № 0000008 (а.п. 1-18, 20, 21-22, 23-24,25-26, 83, 84, т. 2).

В процесі досудового розслідування кримінального провадження № 0000008, внесеного до ЄРДР 02.03.2018 року, яке відносилось до форми приватного обвинувачення, без заяви потерпілого, органами досудового розслідування було проведено фактично всі без виключення слідчі (процесуальні) дії, в тому числі здобуті письмові докази, на які прокурор посилається, як на доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину.

Зокрема, інформацію Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 0.184-15577/0/15-18 від 03.04.2018 року стосовно перетину ОСОБА_7 державного кордону у певний період; призначено та проведено перевірку діяльності КП ВКГ «Водоканал» з питань нарахування та виплати заробітної плати упродовж 2015-2018 років Державною аудиторською службою України за результатами якої отримано інформацію стосовно вказаних питань (а.п. 86-84, 88-89, 93, 94-113 т. 2).

Крім того, отримано тимчасовий доступ до речей і документів, за результатами якого проведено вилучення фінансової, кадрової, посадової та медичної документації стосовно ОСОБА_7 , перебування його на посаді, нарахування та виплату йому заробітної плати та інших соціальних виплат встановлених законом, оформлення лікарняних листів, проведений їх огляд, вказані матеріали визнані речовими доказами та приєднані до матеріалів провадження (а.п. 114-116, 119-127, 128-140, 141-148, 179, 180-181, 183-184, 185, 186-187, 189-190, 191-200, 201, 202, 203-204, 205-206, 207-211, т. 2; 83-90, 91, 93-109, 111-115, т. 1).

На підставі вилучених та визнаних речовими доказами матеріалах, 01.08.2018 року була призначена та проведена судово-економічна експертиза, яка завершена 24.01.2020 року за № 4402/18-26/137-143/20-26 та приєднана до матеріалів кримінального провадження, як доказ вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (151-152, 153, 154-158, 159-178, т. 2).

У кримінальному процесуальному праві загальновизнаними є такі критерії допустимості доказів: належне джерело; належний суб`єкт; належна процесуальна форма; належна фіксація; належна процедура; належний вид способу формування доказової основи. В аспекті належної процесуальної форми, належної фіксації та належної процедури, у тому числі, слід розглядати і форму обвинувачення у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Докази мають бути отримані тільки уповноваженими на це особами (органами); способами і засобами, які призначені для одержання певних доказів; у процесі отримання доказів мають бути дотримані вимоги закону, що визначають порядок проведення конкретних дій, їхню послідовність, склад учасників; докази мають бути закріплені належним чином.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 87 КПК недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Наслідком недотримання належної правової процедури як складового елементу принципу верховенства права є визнання доказів, одержаних в ході досудового розслідування недопустимими на підставі ст. ст. 86, 87 КПК як таких, що зібрані (отримані) у конкретному кримінальному провадженні, з порушенням установленого законом порядку.

Колегія суддів приходить до переконання, що внесення прокурором до ЄРДР фактично на підставі анонімних звернень та начебто самостійному виявлені ознак злочину відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, початок і проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні приватної форми обвинувачення без заяви потерпілого та збирання доказів у ньому, здійснювалось з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

За таких обставин, це, в силу вимог закону, обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування розпочатого, фактично, на підставі анонімних звернень та начебто самостійному виявлені ознак злочину відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР прокурором, проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні приватної форми обвинувачення без заяви потерпілого, як таких, що зібрані у кримінальному провадженні, з порушенням установленого законом порядку.

Таким чином, місцевий суд прийшов до правильного висновку про визнання недопустимими доказами інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 0.184-15577/0/15-18 від 03.04.2018 року стосовно перетину ОСОБА_7 державного кордону у певний період; проведеної перевірки діяльності КП ВКГ «Водоканал» з питань нарахування та виплати заробітної плати упродовж 2015-2018 років Державною аудиторською службою України; вилученої фінансової, кадрової, посадової та медичної документації стосовно ОСОБА_7 , перебування його на посаді, нарахування та виплату йому заробітної плати та інших соціальних виплат встановлених законом, оформлення лікарняних листів, проведеного їх огляду; судово-економічної експертизи № 4402/18-26/137-143/20-26 від 24.01.2020 року (а.п. 86-84, 88-89, 93, 94-113, 114-116, 119-127, 128-140, 141-148, 151-152, 153, 154-158, 159-178, 179, 180-181, 183-184, 185, 186-187, 189-190, 191-200, 201, 202, 203-204, 205-206, 207-211, т. 2; 83-90, 91, 93-109, 111-115, т. 1).

Відповідно до ч. 7 ст. 55 КПК України, якщо особа не подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою. За відсутності такої згоди особа в разі необхідності може бути залучена до кримінального провадження як свідок.

При цьому, положення цієї частини не поширюються на провадження, яке може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого (кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення).

Разом з тим, в процесі досудового розслідування кримінального провадження № 0000008, внесеного до ЄРДР 02.03.2018 року, яке на той період відносилось до форми приватного обвинувачення, без заяви потерпілого, органами досудового розслідування, знову ж таки, без заяв потерпілих, постановами слідчого від 11 та 30 березня 2021 року визнано КП ВКГ «Водоканал» та управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області потерпілими (а.п. 151, 155, т. 1).

На переконання колегії суддів, залучення органами досудового розслідування з власної ініціативи у якості потерпілих КП ВКГ «Водоканал» та управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області, надання їм відповідного процесуального статусу, без подачі останніми відповідних заяв, не узгоджується та прямо суперечить вимогам процесуального закону.

Більше того, як встановлено в процесі судового розгляду і прокурором, жодним чином, не спростовано, відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР, початок та проведення досудового розслідування, здобуття практично всіх без виключення доказів, стосувалося КП ВКГ «Водоканал», яке має комунальну форму власності, що виключало завдання шкоди будь-яким державним інтересам.

Подальше залучення з власної ініціативи органами досудового розслідування, зі спливом фактично трьох років після початку досудового розслідування управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області, при тому, що фактичні обставини провадження прокурору були відомі ще в березні 2018 року, не спростовує обставин заведення кримінального провадження, проведення досудового розслідування, проведення процесуальних дій по збиранню доказів у провадженні і саме здобуття таких доказів, яке законом було віднесено до приватної форми обвинувачення без заяви потерпілого.

А тому посилання сторони обвинувачення на показання представників вказаних юридичних осіб, як на доказ вини обвинуваченого у скоєні злочину не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку в чому намагається переконати колегію суддів прокурор.

Показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , даними банківських проводок та фінансових документів управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області стверджуються виключно обставини перебування обвинуваченого на лікарняних та отримання ним соціальних виплат у зв`язку з цим, що останній не заперечує.

В той же час, вказані докази, на переконання колегії суддів, жодним чином, не стверджують обставин, що ОСОБА_7 оформляючи листки непрацездатності, які йому були оформлені медичними працівниками, а не ним особисто, використовуючи організаційно-розпорядчі або адміністративно-господарчі функції, всупереч інтересам служби чинив вказані дії з метою незаконного обертання чужого майна в даному випадку соціальних виплат на свою користь, при тому, що вказані виплати не були премією, надбавкою до заробітної плати, тощо.

За наведених вище обставин, з огляду на те, що докази, на які сторона обвинувачення посилається, як на доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину, зібрані з істотним порушенням вимог КПК, посилання прокурора на розбіжність у сумах, заволодіння якими інкримінувались ОСОБА_7 і викладеним у вироку, не може бути підставою для скасування вироку та засудження обвинуваченого, оскільки, на переконання колегії суддів, це є явна описка, яка не впливає на правильність прийнятого рішення місцевим судом.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Виходячи з даного конституційного принципу, приймаючи до уваги, що в матеріалах кримінального провадження відсутні належні та допустимі докази вини ОСОБА_7 , місцевий суд, ретельно проаналізувавши докази в їх сукупності, дав їм належну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про недоведеність вини обвинуваченого у скоєні злочину.

Доказів, які б стверджували протилежне, або спростовували висновки місцевого суду прокурором суду не надано, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду, а ті на які він посилається не заслуговують на увагу, носять надуманий характер, що не можна визнати належними та допустимими доказами, оскільки прокурор є прямо зацікавленою особою.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів висновки суду першої інстанції та були безумовною підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Посилання прокурора про неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, є надуманими та повністю спростовуються матеріалами провадження, які прокурором не спростовані.

Місцевим судом були встановлені дійсні обставини провадження дана належна оцінка наданим стороною обвинувачення доказам, правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушення норм процесуального права та зроблено обґрунтований висновок про недоведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину поза розумним сумнівом.

З урахуванням наведеного, підстав для зміни чи скасування вироку місцевого суду в межах апеляційних вимог прокурора не вбачається.

Керуючись ст.ст. 407, 408, 409, 419, 426 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 03 травня 2022 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Хмельницької окружної прокуратури без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2