Справа № 645/1692/15-к
Провадження № 1-кп/645/20/23

У Х В А Л А
про призначення судового розгляду
24 березня 2023 р. Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, -
в с т а н о в и в:
Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 21.12.2022 у справі призначено підготовче судове засідання.
У підготовчому судовому засіданні прокурор зазначив, що обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, підстав для закриття провадження по справі та повернення обвинувального акту прокурору немає, вказане кримінальне провадження підсудне суду, в провадженні якого воно зараз знаходиться, а тому можливо призначити кримінальне провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.
Потерпілий ОСОБА_6 в підготовче судове засіданні не з`явився. 14.03.2023 надійшла заява ОСОБА_6 про проведення підготовчого судового засідання без його участі.
Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_4 , заявила клопотання про повернення обвинувального акту прокурору на підставі вимог п.3 ч.3 ст.314 КПК України, оскільки обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України.
Клопотання мотивоване тим, що:
- обвинувальний акт складений неуповноваженою особою, досудове розслідування проведено неуповноваженим органом, з порушенням правил підслідності, оскільки відповідно до вимог ст. 38 КПК України, в редакції від 22.08.2014 (термін, який охоплюється датою зміни підслідності 09.10.2014), органами досудового розслідування є слідчі підрозділи: органів внутрішніх справ, органів безпеки, органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства, органів державного бюро розслідування. Тому, 09.10.2014 року підслідність кримінального провадження органу досудового розслідування СУ ГУ МВС України в Харківській області на прокуратуру Харківської області змінена незаконно, а отже і проведення слідчим ОВСМ Другого СВ СУ прокуратури Харківської області досудового розслідування вказаного кримінального провадження, зокрема окремих слідчих (розшукових) дій, заходів забезпечення кримінального провадження, до компетенції якого не віднесено його здійснення, відповідно до процесуальних вимог, порушує загальні засади здійснення кримінального провадження, закріплені у ст. 9 КПК України та унеможливлює виконання завдань кримінального провадження, визначених у ст. 2 КПК України;
- затвердження обвинувального акту прокурором відділу нагляду за додержанням законів у сфері протидії корупції та процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про корупційні правопорушення прокуратури Харківської області суперечать вимогам ст.ст. 2, 19, 121 Конституції України, ст. ст. 2, 9, 40, 216 КПК України, що є підставою для повернення обвинувального акту;
- обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 не містить належним чином сформованого обвинувачення, а лише виклад обставин, які встановлені слідчим під час досудового розслідування та правову кваліфікацію його дій, зокрема, в обвинувальному акті міститься вказівка на вчинення обвинуваченим об`єктивної сторони злочину, як у формі прохання, так і у формі одержання неправомірної вигоди. Разом з тим, правова кваліфікація дій ОСОБА_5 містить зазначення про вчинення злочину виключно у формі одержання неправомірної вигоди для себе. Однак, всупереч викладеним фактичним обставинам кримінального правопорушення, правова кваліфікація не містить даних про вчинення злочин у формі прохання надати неправомірну винагороду для себе. Крім того, фактичні обставини кримінального правопорушення не містять вказівки на час, місце, коли, та в який саме спосіб з боку ОСОБА_5 мало місце прохання надати неправомірну винагороду для себе у формі повідомлення ОСОБА_6 про необхідність передачі грошей для себе через сторонню особу ОСОБА_7 . Також, в обвинувальному акті не конкретизовано за вчинення яких саме дій в інтересах ОСОБА_6 та для задоволення яких інтересів останнього висловлювалося прохання неправомірної вигоди та її одержання обвинуваченим. В обвинувальному акті відсутнє й викладення способу вчинення закінченого злочину у формі одержання безпосередньо обвинуваченим ОСОБА_5 неправомірної вигоди. Окрім того, в обвинувальному акті необґрунтовано та безпідставно зазначено про розмір шкоди, нібито завданої кримінальним правопорушенням, оскільки така шкода нікому не завдана, що підтверджено тим, що у справі цивільний позов не заявлявся. Вказане підтверджується й показаннями потерпілого ОСОБА_6 . Також, реєстр матеріалів досудового розслідування не відображає повних відомостей про прийняті процесуальні рішення та містить перекручені дані.
З клопотанням про повернення обвинувального акту прокурору захисником також заявлено клопотання про зміну ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою з визначенням застави, яка була обвинуваченим внесена, на особисте зобов`язання, оскільки відсутні ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Кримінальне провадження розглядається більше 8-ми років, жодного разу не було встановлено порушень процесуальних обов`язків з боку обвинуваченого, а отже застава на сьогодні є недоцільним запобіжним заходом.
Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав доводи свого захисника, наполягав на поверненні обвинувального акту прокурору та зміні запобіжного заходу на особисте зобов`язання.
Прокурор ОСОБА_3 , проти задоволення клопотання сторони захисту заперечував та зазначив, що 09.10.2014, керуючись ч. 5 ст. 36 КПК України (в редакції від 22.08.2014) прокурором Харківської області винесено вмотивовану постанову, якою доручено здійснення досудового розслідування вказаного кримінального правопорушення Другому слідчому відділу прокуратури Харківської області, процесуальне керівництво за яким здійснювалось Відділом нагляду за додержанням законів у сфері протидії корупції та процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про корупційні правопорушення прокуратури Харківської області. Вказана постанова є обґрунтованою, вмотивованою та такою що відповідає вимогам чинного законодавства. В цей же день визначено групу слідчих у кримінальному провадженні до складу якої включено слідчого Другого слідчого відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_8 , чим уповноважено його на здійснення досудового розслідування та визначено групу прокурорів, до якої включено прокурора Відділу нагляду за додержанням законів у сфері протидії корупції та процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про корупційні правопорушення прокуратури Харківської області ОСОБА_9 , чим уповноважено останнього здійснювати процесуальне керівництво у кримінальному провадженні. Відповідно до п.9 Перехідних положень Конституції України (в редакції від 02.03.2014, яка діяла на 09.10.2014), прокуратура продовжує виконувати відповідно до чинних законів функцію нагляду за додержанням і застосуванням законів та функцію попереднього слідства до введення в дію законів, що регулюють діяльність державних органів щодо контролю за додержанням законів, та до сформування системи досудового слідства і введення в дію законів, що регулюють її функціонування. Таким чином, прокурор Харківської області ОСОБА_10 діяв у межах повноважень та законно здійснив повідомлення про підозру ОСОБА_5 , а також доручив здійснення досудового розслідування відповідному органу. Слідчий ОСОБА_8 , з урахуванням зазначених положень також діяв у межах повноважень, законно проводив досудове розслідування та склав обвинувальний акт у кримінальному провадженні. Прокурор ОСОБА_9 , з урахуванням зазначених положень, був наділений відповідними повноваженнями та законно затвердив обвинувальний акт. Крім того, виходячи з приписів ст.ст. 314, 291 КПК України перевірка судом факту підписання та затвердження обвинувального акту саме уповноваженою особою, а також здійснення досудового розслідування відповідним органом не є предметом розгляду в підготовчому судовому засіданні і не може бути підставою для повернення обвинувального акту прокурору.
Щодо невідповідності обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, прокурор зазначив, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: фактичних обставин кримінального правопорушення, правової кваліфікації та формулювання обвинувачення. Закон уповноважує прокурора (процесуального керівника) на викладення в обвинувальному акті обставин справи на власний розсуд. При цьому, прокурор керується внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повній та всебічній оцінці доказів, що були отримані ним під час досудового слідства, в їх сукупності. Посилання сторони захисту на те, що в обвинувальному акті не зазначено коли ОСОБА_5 виніс на розгляд сесії питання, коли підписав рішення сесії та інші питання не є суттєвими обставинами, які прокурор зобов`язаний був вказати в обвинувальному акті та які впливають на кваліфікацію дій ОСОБА_5 . У викладених фактичних обставинах прокурором чітко зазначено час, місце вчинення, а також інші суттєві обставини вчинення злочину. Посилання сторони захисту на те, що обвинувачення неконкретизоване, у зв`язку з тим, що у викладі фактичних обставин зазначено прохання ОСОБА_5 надати неправомірну вигоду, а правова кваліфікація містить посилання лише на одержання неправомірної вигоди теж є необґрунтованим, оскільки вислови ОСОБА_5 щодо необхідності передачі йому неправомірної вигоди треба розуміти не як окремий склад злочину, передбачений ч.3 ст.368 КК України, у формі прохання надання неправомірної вигоди, а як спосіб здійснити злочин у формі одержання неправомірної вигоди. З викладеного в обвинувальному акті формулювання обвинувачення можливо зрозуміти, в чому саме обвинувачується ОСОБА_5 та за яких обставин. Крім того, під час проведення підготовчого судового засідання не передбачено з`ясування питань пов`язаних з правильністю чи неправильністю встановлення фактичних обставин кримінального правопорушення. Також, посилання сторони захисту на наявні неточності реєстру матеріалів досудового розслідування не є істотними порушеннями вимог КПК України та не може бути підставою для повернення обвинувального акту прокурору.
Щодо клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу прокурор зазначив, що на даний час ризики передбачені ст. 177 КПК України, які були враховані судом першої та апеляційної інстанції при обрані запобіжного заходу, не зменшились та продовжують існувати. Більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України. На цей час, підстав для зміни ОСОБА_5 запобіжного заходу не встановлено.
Прокурор у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання про скасування арешту майна, з тих підстав, що арешт на транспортні засоби накладався з метою конфіскації майна як виду покарання, оскільки санкція ч.3 ст. 368 КК України, за якою обвинувачується ОСОБА_5 , передбачає, як вид додаткового покарання, конфіскацію майна.
Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав доводи свого захисника.
Прокурор ОСОБА_3 , проти задоволення даної скарги заперечував та зазначив, що оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою, оскільки відповідно до ч.5 ст. 36 КПК України, в редакції від 22.08.2014 року, прокурори областей, міст Києва і Севастополя і прирівняні до них прокурори своєю вмотивованою постановою мають право доручити здійснення досудового розслідування будь-якого кримінального правопорушення іншому органу, у тому числі слідчому підрозділу вищого рівня в межах одного органу у разі неефективності досудового розслідування. Прокурором Харківської області 09.10.2014 року винесено вмотивовано постанову, якою доручено здійснення досудового розслідування Другому слідчому відділу прокуратури Харківської області. Саме по собі забезпечення ефективного розслідування і, як складова цієї діяльності, визначення органу досудового розслідування є по суті управлінською діяльністю прокурора, у якого можуть бути найрізноманітніші підстави для передачі справи іншому органу із самого початку. Важливість швидкого рішення на початкових стадіях розслідування злочину, не можна тлумачити положення ч.5 ст. 36 КПК України, як таке, що вимагає від прокурора очікувати провалу розслідування для того, щоб впевнитись, що розслідування визначене ст. 216 КПК, є неефективним і доручити його іншого органу. Вказане зазначено в постанові ККС ВС від 24.05.2021 року (справа 640/5023/19).
Також, захисником обвинуваченого подано скаргу на бездіяльність прокурора при розгляді скарги на затримання та визнання затримання ОСОБА_5 незаконним. В обґрунтування скарги зазначено, що 07.10.2014 в 14-30 на центральному майдані в м. Мерефа Харківської області працівниками СУ ГУМВСУ в Харківській області, в порядку ст. 208 КПК України, було затримано ОСОБА_5 . Сторона захисту вважає, що затримання відбулось за відсутністю підстав, передбачених ч.1 ст. 208 КПК України, що є порушенням норм процесуального законодавства та конституційних прав підзахисного. Так, на час затримання ОСОБА_5 знаходився за кермом свого автомобіля, разом з ним на пасажирському сидінні перебувала працівник міськради ОСОБА_11 , в присутності якої ОСОБА_5 виконував свої безпосередні функції: об`їзд міста, огляд стану ввіреної йому території. Ця обставина виключає можливість для висновку про те, що ОСОБА_5 «щойно вчинив злочин або замах на його вчинення». Крім того, очевидець затримання ОСОБА_11 не вказувала на ОСОБА_5 як на особу, яка знаходилась поруч з ним безпосередньо після вчинення злочину. Жодні очевидні ознаки на тілі, одязі чи місці події не вказували, що ОСОБА_5 вчинив будь-який злочин. Таким чином, у слідчої СУ ГУМВСУ в Харківській області, яка складала протокол затримання о 19-20, а не о 17-25, як зазначено в протоколі, не було жодних підстав, передбачених ч.1 ст. 208 КПК України, затримувати ОСОБА_5 . Окрім того, 08.10.2014 захисник зверталась зі скаргою на затримання до прокурора Харківської області, оскільки саме він підписав повідомлення про підозру ОСОБА_5 . До цього часу відповідь від прокурора Харківської області вона не отримувала, незважаючи на неодноразові звернення до нього 22.10.2014 та 13.11.2014. 06.11.2014 поштою отримала лист, який був підписаний старшим прокурором відділу 21/2 прокуратури Харківської області, в якому він, а не прокурор області, повідомив про те, що затримання відбулось законно, у зв`язку із чим просить визнати незаконною бездіяльність прокурора Харківської області щодо не розгляду скарги на затримання від 08.10.2014 та визнати незаконним і необґрунтованим затримання ОСОБА_5 .
Обвинувачений ОСОБА_5 повністю підтримав позицію свого захисника.
Прокурор ОСОБА_3 , проти задоволення скарги заперечував та зазначив, що доводи щодо незаконності затримання ОСОБА_5 були перевірені слідчим суддею Червонозаводського районного суду м. Харкова 09.10.2014 під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а в подальшому колегією суддів апеляційного суду, за результатами чого порушень не встановлено. Відповідь на скарги захисника від 08.10.2014 року та 22.10.2014 була надана 29.10.2014 року за №21/2-145-14, та було роз`яснено, що порушень чинного законодавства під час затримання не встановлено.
Заслухавши думки учасників судового розгляду з приводу тих рішень, які на їх думку, повинен прийняти суд у підготовчому судовому засіданні, суд приходить до наступного висновку.
Щодо клопотання сторони захисту про повернення обвинувального акту прокурору.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України в підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам Кодексу.
Отже, повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити його судовий розгляд.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Вичерпний перелік обов`язкових вимог до змісту та форми обвинувального акту, а також перелік додатків до нього, визначено ст. 291 КПК України, інших вимог до обвинувального акту закон не містить.
Так, відповідно до ч.1 ст. 291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, дізнавачем, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим, дізнавачем.
Відповідно до ч.2 ст. 291КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7)розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (уразі проведення експертизи підчас досудового розслідування); 8-1)розмір пропонованої винагороди викривачу; 9) дату та місце його складення та затвердження.
Частиною 3 статті 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт підписується слідчим, дізнавачем та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.
Згідно з ч.4 ст.291 КПК України до обвинувального акту додається: 1) реєстр матеріалів досудового розслідування; 2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; 3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акту, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1цього Кодексу); 4) розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного; 5) довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації.
Частиною 5 вказаної статті передбачено, що надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.
Таким чином, в статті 291 КПК України викладено вичерпні вимоги до змісту обвинувального акту та його додатків. Повернення обвинувального акту прокурору зі стадії підготовчого провадження в суді першої інстанції допускається лише у разі порушення прокурором чи слідчим цих вимог.
Як вбачається з обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування вказаного кримінального провадження, вони містять всі необхідні відомості та реквізити.
Окрім того, ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 09.11.2016 обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, за клопотанням сторони захисту був повернутий прокурору Харківської області для приведення його у відповідність з вимогами КПК України.
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 16.03.2017 вказана ухвала скасована і призначено новий розгляд справи у суді першої інстанції.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 11.01.2018 обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, за клопотанням сторони захисту був повторно повернутий прокурору Харківської області для приведення його у відповідність з вимогами КПК України.
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 07.08.2018 вказана ухвала скасована і призначено новий розгляд справи у суді першої інстанції.
В обох випадках суд апеляційної інстанції констатував, що вимоги ст. 291 КПК України, прокурором виконані в повному обсязі, а суд першої інстанції вдався до аналізу допустимості доказів, що не передбачено на стадії підготовчого судового засідання.
Необхідно також зазначити, щодо практики суду касаційної інстанції у питанні вирішення клопотань про повернення обвинувального акту прокурору. Так, у постанові від 03.07.2019 по справі № 273/1053/17 Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду зробив правовий висновок, згідно з яким кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг та повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого. Визначення обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акту до суду належить виключно до повноважень прокурора.
Таким чином, визначення обсягу та способу викладення фактичних обставин кримінального правопорушення у тексті обвинувального акту належить до повноважень прокурора, а тому ані суд, ані інші учасники судового провадження не можуть вимагати змінити їх виклад.
Діючий КПК України містить положення про зміну обвинувачення в суді, висунення додаткового обвинувачення, відмову від підтримки державного обвинувачення (ч. 2 ст. 337, ст. 338-340 КПК України), а також передбачає право суду вийти за межі зазначеного в обвинувальному акті висунутого обвинувачення в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється провадження (ч. 3 ст. 337 КПК України).
Встановлені кримінальним процесуальним законодавством повноваження прокурора щодо викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення, не позбавляють сторону захисту права доводити наявність інших обставин, які можуть бути витлумачені на користь обвинувачення, або ж доводити необхідність зміни правової кваліфікації його діяння, в цьому і полягає принцип змагальності кримінального процесу.
Окрім того, суд може постановити виправдувальний вирок, у разі недоведеності, що 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Однак, вказане вище не може мати місце на стадії підготовчого судового засідання.
Таким чином, відсутність, на думку сторони захисту, конкретизації при викладенні фактичних обставин, не відповідність формулювання обвинувачення та правової кваліфікації кримінального правопорушення не є підставою для повернення обвинувального акту прокурору.
Доводи захисника про відсутність відображення в реєстрі матеріалів досудового розслідування повних відомостей про прийняті процесуальні рішення та наявність в реєстрі перекручених відомостей, як підставу для повернення обвинувального акту прокурору, суд вважає недостатніми для задоволення клопотання захисту, оскільки для ухвалення рішення про повернення обвинувального акту прокурору, суд має встановити невідповідність вимогам закону саме обвинувального акту.
Таким чином, судом встановлено, що обвинувальний акт в даному кримінальному провадженні складений у відповідності до вимог ст. 291 КПК України, зокрема, в ньому міститься найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер, анкетні відомості обвинуваченого та потерпілого, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення щодо обвинуваченого, зазначено про відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, про розмір шкоди, розмір витрат на залучення експертів тощо. Обвинувальний акт містить дату та місце його складення та затвердження, підписаний слідчим та прокурором, який його затвердив. До обвинувального акту додано реєстр матеріалів досудового розслідування, розписка обвинуваченого про отримання копії обвинувального акту.
Щодо доводів захисника в частині складення обвинувального акту неуповноваженою особою.
Відповідно до ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Посилаючись на постанову прокурора Харківської області від 09.10.2014 про зміну органу досудового розслідування з передачею кримінального провадження до прокуратури Харківської області, захисник зазначає про безпідставність порушення прокурором правил підслідності вказаного кримінального провадження (ст. 38, ч.2 ст. 216 КПК України), а отже й про проведення досудового розслідування неуповноваженим органом та, як наслідок, затвердження обвинувального акту, неуповноваженою особою.
Проте, наявність вказаної постанови в матеріалах кримінального провадження, на чому наполягає захисник, не може бути підставою для її дослідження судом на стадії підготовчого судового засідання, а тому суд позбавлений можливості в підготовчому судовому засіданні перевірити доводи захисника в цій частині.
Постанова про доручення досудового розслідування іншому органу досудового розслідування має бути предметом дослідження суду в кожному кримінальному провадженні, яке здійснюється з урахуванням його конкретних обставин, але під час судового розгляду кримінального провадження. Результати такого дослідження утворюють підстави для подальшої оцінки отриманих у результаті проведеного досудового розслідування доказів з точки зору допустимості.

Наслідком недотримання належної правової процедури як складового елемента принципу верховенства права, про що йдеться у багатьох висновках Верховного Суду, є визнання доказів, одержаних під час досудового розслідування, недопустимими на підставі статті 86, пункту 2 частини 3 статті 87 КПК України, як таких, що зібрані (отримані) неуповноваженими особами (органом) у конкретному кримінальному провадженні з порушенням установленого законом порядку (постанови від 30 вересня 2020 року у справі № 563/1118/16, від 14 квітня 2020 року у справі № 761/34909/17, від 25 серпня 2021 року у справі № 668/14933/15.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 24 травня 2021 року по справі № 640/5023/19 також зазначила, що докази мають бути отримані тільки уповноваженими на це особами (органами); способами і засобами, які призначені для одержання певних доказів; у процесі отримання доказів мають бути дотримані вимоги закону, що визначають порядок проведення конкретних дій, їхню послідовність, склад учасників; докази мають бути закріплені належним чином.

Разом з тим, питання допустимості доказів під час їх оцінки суд вирішує в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими (ст. 89 КПК України).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що питання повноважень органу досудового розслідування на здійснення досудового розслідування вказаного кримінального провадження та питання наявності повноважень у прокурора на підписання та затвердження даного обвинувального акту не можуть бути вирішені на даній стадії, з підстав викладених вище.

Таким чином, суд не вбачає підстав для повернення обвинувального акту прокурору, а тому у задоволенні клопотання сторони захисту про повернення обвинувального акту прокурору належить відмовити.

Щодо клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 на особисте зобов`язання.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09.10.2014 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 днів. Одночасно визначено запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 1000000 грн. та покладено на ОСОБА_5 відповідні обов`язки.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області від 16.10.2014 ухвала слідчого судді скасована в частині розміру застави. Визначено підозрюваному ОСОБА_5 заставу 365 400 гривень, яка була внесена на відповідний бюджетний рахунок.

Згідно з частиною 1 статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим пунктами 1-5 частини 1 цієї статті, а саме: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 КПК України застава є одним із запобіжних заходів, який полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а саме постановою КМУ від 11.01.2012 №15, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду, у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст.202 КПК України підозрюваний, обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної слідчим суддею, судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного, обвинуваченого під вартою. З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Виходячи із системного аналізу таких норм КПК, граничний строк дії запобіжного заходу у вигляді застави не встановлений, а тому такий захід діє до його зміни чи скасування на підставах та в порядку, передбачених КПК. При цьому припинення дії обов`язків, покладених ухвалою на підозрюваного, обвинуваченого, жодним чином не впливає на дію самого запобіжного заходу, про що свідчить положення частини 7 статті 194 КПК України, відповідно до якого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Тобто обґрунтованість застосування запобіжного заходу може піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за наявності яких такий запобіжний захід було застосовано, та внаслідок виникнення інших обставин, які можуть бути підставами зміни запобіжного заходу в сторону його пом`якшення, зміни чи скасування, оскільки тривала дія запобіжного заходу без врахування конкретних обставин справи може призвести до порушення прав, свобод чи інтересів учасників кримінального провадження.

Зміна чи скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений на інший - більш або менш суворий.

При цьому, підставами звернення з клопотанням про зміну запобіжного заходу є обставини, які або існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які не було відомо сторонам, або які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу.

Такими підставами, наприклад, може бути суттєва зміна обставин, які було взято до уваги при обранні запобіжного заходу, а саме змінилася кваліфікація кримінального правопорушення, погіршився стан здоров`я обвинуваченого, змінився склад його родини чи утриманців, або майновий стан, інші обставини, які мають суттєве значення. Однак, існування таких обставин повинно бути обґрунтовано належними доказами.

На думку суду, належне виконання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків обвинуваченого, зокрема, участь у судових засіданнях та явка за викликом суду, на що посилається захисник, як на підставу для зміни запобіжного заходу, само по собі не може бути підставою для зміни запобіжного заходу, й, більш того, сумлінне виконання обвинуваченим таких обов`язків жодним чином не свідчить про те, що ризики, які існували на момент застосування запобіжного заходу, перестали існувати, а навпаки, свідчить про дієвість і достатність застосування такого запобіжного заходу, який забезпечує належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Таким чином, підстави для зміни обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу на особисте зобов`язання на даному етапі розгляду справи відсутні.

Щодо клопотання про скасування арешту майна.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03.12.2014 року (справа № 646/13630/14-к, провадження № 1-кс/646/3922/2014) накладено арешт на майно, яке належить ОСОБА_5 , зокрема, на транспортні засоби: ПАЗ 672 (1986), синій №дв. 1280952, №куз. НОМЕР_17 , д.н.з. НОМЕР_1 ; ЛАЗ 695Н (1991), білий, №дв.774085. № куз. НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 ; ЛАЗ 695Н (1994), бежевий, №дв.057228, №шас. Р170450, д.н.з. НОМЕР_4 ; МЕRSEDES BENZ 609D (1995), сірий, № куз. НОМЕР_5 , д.н.з. НОМЕР_6 ;МЕRSEDES BENZ 040410Л (1996), білий, №дв.2853, , д.н.з. НОМЕР_7 ; БОГДАН А067, білий (2005), № дв. CY440, д.н.з. НОМЕР_8 ; AVIAA 31 (1983), синій, № дв. 10764, № куз. 14582, д.н.з. НОМЕР_9 ; НОМЕР_10 , червоний, № куз. 336, д.н.з. НОМЕР_11 ; РУТА 20 (2003), жовтий, 3 дв. 33138571, № куз. 9770, д.н.з. НОМЕР_12 ; РАФ 2201301 (1994), білий, № куз. 0261900, д.н.з. НОМЕР_13 ; DAIMLER-BENZ 609D (1988), білий, № шас. WDB0886, д.н.з. НОМЕР_14 ; NEOPLANN409 (1991), білий, № дв. L08543, № куз. НОМЕР_15 , д.н.з. НОМЕР_16 .

Підставою для накладення арешту, як зазначено в ухвалі, стало те, що ОСОБА_5 підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а санкція даної статті передбачає обов`язкове додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.

Відповідно до ч.ч.1, 2. ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим кодексом порядку.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч.2 ст.174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Аналогічна позиція викладена, також, у рішеннях по справах «Спорронг та Льонрот проти Швеції», «Прессос компанія ОСОБА_2 та інші проти Бельгії, «Звольський та Звольська проти Республіки Чехія», «Василеску проти Румунії» та інші.

Суд звертає увагу, що арешт на майно (транспортні засоби) був накладений за наявності законної підстави, а саме з метою забезпечення конфіскації майна, яка передбачена санкцією частини 3 ст. 368 КК України.

На даний час у провадження суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, судовий розгляд справи ще не розпочато, питання щодо зміни кваліфікації прокурором не ставиться.

Дані факти, на думку суду, підтверджують таку підставу подальшого збереження арешту майна, як забезпечення конфіскації майна.

Таким чином, на думку суду, на теперішній час арешт майна, про скасування якого просить суд сторона обвинувачення, відповідає справедливому балансу між загальним інтересом суспільства та інтересами обвинуваченого.

Щодо скарги сторони захисту на постанову прокурора про доручення здійснення досудового розслідування іншому органу досудового розслідування.

Щодо скарги сторони захисту на бездіяльність прокурора при розгляді скарги на затримання та визнання затримання незаконним.

У ч. 1 ст. 303 КПК України закріплено виключний перелік скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача прокурора під час досудового розслідування.

Як вбачається з положень ч.2 ст. 303 КПК України скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 КПК України.

При цьому, виходячи з аналізу положень ч. 2 ст. 303 КПК України, а саме: з огляду на використане законодавцем формулювання «можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження» можна зробити висновок про те, що ця норма не містить імперативної вимоги щодо обов`язкового розгляду по суті будь-яких скарг у підготовчому судовому засіданні, а лише вказує на можливість такого розгляду з урахуванням завдань підготовчого провадження, повноважень суду та з дотриманням правил, передбачених статтями 314-316 КПК України.

Викладені у скаргах захисника доводи зводяться до необхідності надання судом оцінки рішенню прокурора Харківської області про доручення здійснення досудового розслідування іншому органу досудового розслідування, в тому числі, з точки зору його обґрунтованості та законності, у зв`язку з порушенням, на думку захисту, норм кримінально-процесуального законодавства при прийнятті цього рішення, а також бездіяльності прокурора Харківської області щодо не розгляду ним скарги на затримання ОСОБА_5 від 08.10.2014 та необґрунтованості самого затримання.

Щодо вимог про визнання незаконною бездіяльності прокурора Харківської області ОСОБА_10 щодо не розгляду скарги на затримання від 08.10.2014 року, то суд зазначає, що скарга в цій частині задоволенню не підлягає, оскільки, як зазначено самим захисником, відповідь на скаргу вона отримала листом №21/2-145-14 від 29.10.2014, який надійшов поштою 06.11.2014 року. В листі було зазначено, що порушень чинного законодавства під час затримання не встановлено. Той факт, що лист було підписано не прокурором Харківської області, а прокурором відділу прокуратури Харківської області не свідчить про бездіяльність прокурора області.

Щодо розгляду судом в підготовчому судовому засіданні вказаних вище двох скарг: на постанову прокурора про доручення здійснення досудового розслідування іншому органу досудового розслідування та визнання затримання незаконним, то суд вважає неможливим здійснити їх розгляд саме на даній стадії судового розгляду, оскільки їх розгляд є неможливим без дослідження в сукупності інших доказів у кримінальному провадженні, які прямо чи опосередковано з пов`язані з оскаржуваними процесуальними діями (рішеннями), і які мають бути предметом дослідження суду під час судового розгляду.

Усі ці докази, як імперативно визначено кримінальним процесуальним законодавством, можуть бути досліджені під час судового розгляду кримінального провадження, оскільки результати такого дослідження утворюють підстави для подальшої оцінки отриманих у результаті проведеного досудового розслідування доказів з точки зору допустимості.

Окрім того, на думку суду, скарги на процесуальні рішення дізнавача, слідчого, прокурора, які не підлягають оскарженню слідчому судді та подані під час підготовчого судового засідання, мають бути враховані судом лише з огляду на те, чи впливають викладені у них доводи на прийняття рішень, передбачених статтями 314-316 КПК України.

Оцінюючи доводи вказаних вище двох скарг сторони захисту, суд приходить до висновку, що викладенні у них міркування сторони захисту, на прийняття судом рішень, передбачених статтями 314-316 КПК України, не впливає.

Зазначені у скаргах аргументи потребують аналізу законності разом з рядом взаємопов`язаних процесуальних дій та рішень у кримінальному провадженні, а відтак, твердження захисника щодо незаконності та необґрунтованості прийнятої прокурором області постанови та законності чи незаконності затримання ОСОБА_5 згідно протоколу від 07.10.2014 слідчим СУ ГУМВСУ в Харківській області ОСОБА_12 , підлягають дослідженню під час судового розгляду у ході дослідження усіх доказів у справі, оскільки це матиме значення для оцінки їх допустимості та належності.

Таким чином, у задоволенні двох скарг сторони захисту суд відмовляє.

Щодо можливості призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту.

Під час підготовчого судового засідання встановлено, що на стадії досудового розслідування та в суді угоди у кримінальному провадженні не укладались, підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п.п. 4-8 ч. 1 ст. 284 КПК України або ч. 2 ст. 284 КПК України, немає; обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, підстави для його повернення прокурору, відсутні.

Кримінальне провадження підсудне Фрунзенському районному суду м.Харкова, оскільки матеріали кримінального провадження надійшли до даного суду на підставі ухвали Верховного Суду від 01.12.2022.

Підстав для проведення судового розгляду в закритому судовому засіданні немає.

Судом визначене питання про склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді.

Відповідно до ч. 1ст. 316 КПК України після завершення підготовки до судового розгляду суд постановляє ухвалу про призначення судового розгляду.

Таким чином, всі питання, пов`язані з підготовкою кримінального провадження до судового розгляду, передбачені ст. 315 КПК України, вирішені.

Враховуючи, що під час підготовчого судового засідання судом встановлено достатньо підстав для призначення кримінального провадження до судового розгляду, суд вважає за необхідне призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

Клопотань про складення досудової доповіді від учасників кримінального провадження не надходило, а оскільки її складення передбачається лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини, суд не вважає за необхідне з власної ініціативи вирішувати питання щодо складення досудової доповіді.

Керуючись ст. ст. 291, 303, 314-316, 376 КПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, у відкритому судовому засіданні в приміщенні Фрунзенського районного суду м. Харкова на 04 квітня 2023 року о 10.30 год.

Судовий розгляд проводити суддею одноособово.

У судове засідання викликати сторони кримінального провадження, потерпілого, свідків.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 про повернення обвинувального акту прокурору відмовити.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу відмовити.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна - відмовити.

У задоволенні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 на постанову прокурора про доручення здійснення досудового розслідування іншому органу досудового розслідування відмовити.

У задоволенні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 на бездіяльність прокурора при розгляді скарги на затримання та визнання затримання незаконним відмовити.

Ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 24.03.2023.

Суддя ОСОБА_1