ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 671/1727/21

Провадження № 11-кп/4820/306/23

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Хмельницького апеляційного суду

в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,

з участю: прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 жовтня 2021 року за № 0000212 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Волочиського районного суду Хмельницької області від 16 січня 2023 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, студента Західноукраїнського національного університету м. Тернопіль, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням і встановлено йому іспитовий строк тривалістю 1 рік.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В строк відбування покарання ОСОБА_8 зараховано час його попереднього ув`язнення з 10 жовтня 2021 року по 12 листопада 2021 року включно, з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Речові докази по справі: чорну чоловічу дублянку, яка упакована в сейф пакет SUD4032877, чоловічий чорний ватник із білим малюнком та написом, який упакований в сейф-пакет SUD3076340, що передані на зберігання в кімнату зберігання речових доказів ВП № 2 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області ухвалено повернути за належністю ОСОБА_8 .

Арешт майна, застосований відповідно до ухвали слідчого судді Волочиського районного суду Хмельницької області від 13 жовтня 2021 року ухвалено скасувати.

За вироком суду, ОСОБА_8 10 жовтня 2021 року близько 00 год. 40 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись поруч із приміщенням бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (Ольвія), що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , під час конфлікту, який виник на ґрунті особистих неприязних відносин між ним та ОСОБА_9 , діючи умисно та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, спрямованих на спричинення тілесних ушкоджень, їх наслідків та бажаючи їх настання, умисно наніс останньому один удар кулаком лівої руки в праву ділянку голови, внаслідок чого ОСОБА_9 не втримавши рівноваги упав на асфальтне покриття.

Внаслідок таких протиправних дій ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_9 спричинено тілесні ушкодження у вигляді забою головного мозку важкого ступеню, субдурального крововиливу в правій скронево-тім`яній ділянці, епідурального крововиливу в скроневій ділянці справа та лінійного перелому правої тім`яної та скроневої кісток, які згідно п. 2.1.3.б Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» є тяжкими тілесними ушкодженнями, як такі, що небезпечні для життя в момент заподіяння (завдання) і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати його і закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КК України, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримання.

Вирок вважає незаконним та необгрунтованим, таким, що грунтується на недопустимих доказах, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Вказує, що затримання ОСОБА_8 було незаконним, оскільки обвинувачений фактично був затриманий у період часу з 02 год. 24 хв. 04 год. 39 хв. 10 жовтня 2021 року, однак у протоколі час фактичного затримання зазначений 10 год. 25 хв. 10 жовтня 2021 року.

На думку захисника, затримання також є незаконним, зважаючи на те, що підстав для затримання ОСОБА_8 без ухвали суду не було, оскільки він не був затриманий безпосередньо після вчинення злочину.

Повідомлення про підозру ОСОБА_8 від 10 жовтня 2021 року та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 29 жовтня 2021 року є незаконними, оскільки на момент їх повідомлення, стороною обвинувачення не було встановлено достатніх доказів, які б свідчили про те, що інкриміноване ОСОБА_8 діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 КК України, в тому числі наявність в його діях прямого умислу на завдання потерпілому саме тяжких тілесних ушкоджень та наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями і наслідками, а тому усі подальші проведені процесуальні дії є незаконними, а отримані за результатами їх проведення докази, є недопустимими.

Висновки ж суду першої інстанції про те, що ухвала слідчого судді Волочиського районного суду Хмельницької області від 11 жовтня 2021 року та ухвала Хмельницького апеляційного суду від 18 жовтня 2021 року підтверджують законність підозр, повідомлених ОСОБА_8 , є безпідставними.

Протокол огляду місця події від 10 жовтня 2021 року, відеозапис з камер спостереження бару « ІНФОРМАЦІЯ_3 », який було вилучено на підставі ухвали про тимчасовий доступ до речей і документів від 28 жовтня 2021 року та протокол тимчасового доступу до речей і документів від 28 жовтня 2021 року є неналежними доказами, оскільки не підтверджують обставини заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень.

Висновок судово-медичної експертизи № 218 від 29 жовтня 2021 року є недопустимим доказом, оскільки здобутий на підставі даних медичної картки № IX-211010/10326 стаціонарного хворого нейрохірургічного відділення КНП «ХОЛ» та даних медичної картки № 5090 стаціонарного хворого реанімаційного відділення КНП «Волочиська БПЛ», які отримані внаслідок істотного порушення прав потерпілого.

Зазначає, що вказаний висновок судово-медичної експертизи № 218 від 29 жовтня 2021 року викликає сумнів в його обґрунтованості, об`єктивності та повноті, оскільки потерпілий безпосередньо експертом оглянутий не був, а експертиза проводилась виключно на підставі медичних документів.

Постанова про призначення судово-медичної експертизи від 28 жовтня 2021 року не відповідає формі, передбаченій п. 3.3 Інструкції «Про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.10.1998 року (в редакції від 26.12.2012 року № 1950/5), оскільки в ній не зазначено прізвище експерта, якому доручено проведення даної експертизи та не конкретизовано перелік медичної документації, яка надавалась експерту на дослідження.

Вказує, що оскільки висновок судово-медичної експертизи № 218 від 29 жовтня 2021 року є недопустимим доказом, а тому у справі не встановлено обов`язкового елементу складу інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, а саме: ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, заподіяних потерпілому.

Вважає, що дії ОСОБА_8 безпідставно кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України, оскільки в діях обвинуваченого вбачається необережна форма вини, яка характерна для злочину, передбаченого ст. 128 КК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора про законність та обґрунтованість вироку місцевого суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Апеляційний перегляд оскаржуваного вироку здійснюється відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в межах поданої апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Згідно з ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як убачається з матеріалів провадження, досудове розслідування, з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами, проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, які були б істотними і тягли за собою скасування судового рішення, у справі не допущено, а висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення при зазначених у вироку обставинах відповідає матеріалам провадження та ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах.

Винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України підтверджується сукупністю суб`єктивних та об`єктивних доказів, наданих стороною обвинувачення та досліджених відповідно до ст. 23 КПК України безпосередньо в ході судового розгляду судом першої інстанції.

Так, в суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_9 підтвердив, що 10 жовтня 2021 року близько 00 год. 40 хв. обвинувачений наніс йому один удар в голову, від чого він впав на землю.

Покази потерпілого ОСОБА_9 підтверджуються показами інших, допитаних в суді першої інстанції свідків.

Зокрема, свідок ОСОБА_10 підтвердила в суді першої інстанції, що в барі Гриль бар між обвинуваченим та потерпілим виникла суперечка. Після суперечки вона разом із потерпілим вийшли на вулицю, куди вслід за ними вийшов обвинувачений. На вулиці, обвинувачений підійшов до потерпілого і без будь-яких пояснень наніс йому рукою удар у голову, через який потерпілий втратив рівновагу, впав на асфальтоване покриття та вдарився головою об асфальт, втративши свідомість. В лікарні бачила обвинуваченого та його маму, які хвилювалися за потерпілого та розпитували про стан його здоров`я.

Свідок ОСОБА_11 підтвердив, що він був очевидцем того, як обвинувачений біля приміщення бару, в якому вони відпочивали, наніс потерпілому один удар кулаком у голову, після чого потерпілий впав спиною на асфальт.

Свідок ОСОБА_12 підтвердив, що близько 01 години він перебував на вулиці, біля тераси бару Гриль Бар. Тоді ж на вулицю вийшов потерпілий, до якого підійшов обвинувачений і наніс один удар лівою рукою у праву щелепу потерпілого, від чого той впав спиною (рівно) на асфальт. На ділянці дороги, де впав потерпілий, не було сторонніх речей, скла та виступаючого бардюра. Потерпілого доставили у Волочиську лікарню, куди він разом із друзями та обвинуваченим також пішли, оскільки хвилювалися за нього та хотіли допомогти.

Свідок ОСОБА_13 підтвердив, що бачив як обвинувачений підійшов до потерпілого та наніс йому удар лівою рукою у праву сторону обличчя у щелепу. Потерпілий впав на спину та втратив свідомість. В місці, де впав потерпілий, виступаючих предметів не було.

Свідок ОСОБА_14 , яка працює черговою медсестрою Волочиської ЦРЛ підтвердила в суді першої інстанції, що 10 жовтня 2021 року близько 01 години в приймальне відділення Волочиської ЦРЛ бригадою швидкої медичної допомоги було доставлено потерпілого, який перебував без свідомості. Черговий лікар ОСОБА_15 направила потерпілого на госпіталізацію в анастезіологічне відділення, де йому надавали медичну допомогу.

Свідок ОСОБА_16 , фельдшер швидкої медичної допомоги, підтвердила, що приїхавши на виклик, вона побачила потерпілого, який лежав на спині. Він був в стані сплутаної свідомості, у нього була нечітка мова. Від нього було чути запах алкоголю. Тілесних ушкоджень на потерпілому видно не було. Потерпілого доставили в приймальне відділення Волочиської лікарні. Нею було поставлено потерпілому попередній діагноз струс головного мозку і закрита черепно-мозкова травма.

Вищезазначені показання потерпілого та свідків узгоджуються із відомостями рапорту інспектора поліції ОСОБА_17 від 10 жовтня 2021 року, якими підтверджується, що 10 жовтня 2021 року о 02 год. 24 хв. на лінію «102» від чергової медсестри Волочиської ЦРЛ ОСОБА_14 надійшло повідомлення про доставку 10 жовтня 2021 року о 02 год. каретою швидкої медичної допомоги до Волочиської ЦРЛ ОСОБА_9 із тілесними ушкодженнями. Вказано, що учасником події є ОСОБА_8 (Т. 1 а.с. 146).

Відомостями з протоколу огляду місця події від 10 жовтня 2021 року з відеозаписом до нього підтверджується, що місцем вчинення даного кримінального правопорушення є приміщення кафе Гриль бар (Ольвія) № 38, розташоване за адресою: Площа Центральна, 2 в м. Волочиськ, Хмельницької області та прилегла територія біля запасного входу в бар. Під час огляду встановлено, що біля запасного входу наявна асфальтована дорога (Т. 1 а.с. 151-154).

Даними відеозапису з камер відеоспостереження за 10 жовтня 2021 року, встановлених на фасаді бару та всередині приміщення бару Гриль-бар (Ольвія), що розташований за адресою: м. Волочиськ, площа Центральна, 2, підтверджується, що в нічну пору 10 жовтня 2021 року обвинувачений та потерпілий знаходилися в даному барі та сиділи за одним столом. О 00 год. 39 хв. потерпілий з дівчиною (свідок ОСОБА_10 ) вийшли на вулицю, а приблизно через 1 хвилину за ними вийшов обвинувачений. Зафіксовано, що на вулиці обвинувачений рухався в напрямку руху потерпілого (Т. 1 а.с. 203).

Згідно з даними протоколів проведення слідчого експерименту від 21 жовтня 2021 року із свідком ОСОБА_12 та від 19 жовтня 2021 року із свідком ОСОБА_13 з відеозаписами до них, свідки продемонстрували, яким чином ОСОБА_8 наніс потерпілому тілесні ушкодження, а саме: один удар лівою рукою у праву ділянку голови, у щелепу, від чого потерпілий впав спиною рівно (пластом) на асфальтобетонне покриття та вдарився головою, втративши свідомість (Т. 1 а.с. 155-164).

Відповідно до даних протоколу тимчасового доступу до медичної документації, що містить історію хвороби потерпілого, 27 жовтня 2021 року в КНП Хмельницька обласна лікарня на підставі ухвали слідчого судді від 22 жовтня 2021 року була вилучена медична документація, в тому числі медична карта стаціонарного хворого № 10326 (Т. 1 а.с. 166-169).

Даними копії медичної карти стаціонарного хворого Хмельницької обласної лікарні ОСОБА_9 № ІХ-211010/10326 підтверджується, що потерпілий був направлений з Волочиської ЦРЛ в Хмельницьку обласну лікарню 10 жовтня 2021 року із діагнозом: зчмт, забій головного мозку, субдуральна гематома справа, перелом склепіння черепа, набряк головного мозку.

Даними довідки КНП Хмельницька обласна лікарня ХОР від 11 жовтня 2021 року підтверджується, що ОСОБА_9 з 10 жовтня 2021 року знаходився на лікуванні в нейрохірургічному відділенні з приводу перелому кісток черепу та внутрічерепного крововиливу.

Даними висновку судово-медичної експертизи № 218 від 29 жовтня 2021 року, підтверджується, що судово-медичним експертом на підставі даних представленої медичної документації у потерпілого ОСОБА_9 було виявлено тілесні ушкодження у вигляді забою головного мозку важкого ступеню, субдурального крововиливу в правій скронево-тім`яній ділянці, епідурального крововиливу в скроневій ділянці справа та лінійного перелому правої тім`яної та скроневої кісток, які могли виникнути від дії тупого твердого предмета (-тів), можливо з обмеженою контактуючою поверхнею, яким міг бути і кулак людини, не виключено в строки та за обставин, що викладені в постанові про призначення судово-медичної експертизи 10 жовтня 2021 року близько 00 год. 40 хв.

Виявлені у потерпілого тілесні ушкодження за своїм характером, згідно п. 2.1.3.б Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України є тяжкими тілесними ушкодженнями, як такі, що небезпечні для життя в момент заподіяння (завдання) і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю.

Встановити, в якому положенні знаходився потерпілий в момент заподіяння йому тілесних ушкоджень неможливо, оскільки наявні ушкодження могли утворитися як у вертикальному, так і в горизонтальному положенні тіла.

Не виключається можливість утворення виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень в результаті одного сильного удару кулаком лівої руки в праву ділянку голови справа.

Можливість виникнення наявних у потерпілого тілесних ушкоджень в результаті падіння з висоти власного зросту та ударі правою частиною голови об якийсь твердий тупий виступаючий над поверхнею землі предмет не виключається (Т. 1 а.с. 171).

Відповідно до даних висновків додаткових судово-медичних експертиз № № 220, 221 від 29 жовтня 2021 року можливість утворення виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень при обставинах, на які вказують свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_18 під час проведення слідчих експериментів з їхньою участю не виключається (Т. 1 а.с. 175-177, 179-181).

Допитаний в суді першої інстанції судово-медичний експерт ОСОБА_19 , підтвердив надані ним висновки судово-медичних експертиз. Також, підтвердив, що тілесні ушкодження, описані в медичній карті № 5090 стаціонарного хворого реанімаційного відділення КНП Волочиська БПЛ ОСОБА_9 відповідають переліку тілесних ушкоджень, що зазначені в медичній карті хворого № 10326, крім садна в ділянці справа, яке могло утворитися внаслідок прикладення травмуючої дії (зовнішнє тілесне ушкодження) і відноситься до тяжких тілесних ушкоджень. Відомості про наявність у потерпілого даного садна не вплинуло на зроблений ним висновок про ступінь тяжкості отриманих потерпілим тілесних ушкоджень. Вказав, що таке садно не характерно при падінні на плоску поверхню (наприклад, асфальт), тому у висновку він вказав про можливість отримання потерпілим тілесних ушкоджень внаслідок удару об виступаючу поверхню. Не виключається можливість утворення такого садна внаслідок падіння, при умові, якщо в момент падіння і удару голова була повернута в праву сторону, або особа впала тулубом і головою на праву сторону.

Також, експерт підтвердив, що експертизу він провів на підставі медичної документації, в якій була зазначена вичерпна інформація і усі вихідні дані, необхідні для встановлення тяжкості та механізму утворення тілесних ушкоджень, тому у нього не було підстав для проведення огляду потерпілого. Ним було враховано, що з моменту нанесення тілесних ушкоджень до часу проведення експертизи пройшло майже 20 днів і за цей час зовнішні ушкодження, яким є садно, можуть зникнути, тому огляд потерпілого не вплинув би на результати висновку експертизи.

Підтвердив, що наявні ушкодження в потерпілого могли утворитися як у вертикальному, так і в горизонтальному положенні тіла, тобто у даній ситуації неможливо розмежувати, які ушкодження утворилися від удару, а які від падіння.

Підтвердив, що виявлені у потерпілого тілесні ушкодження могли би утворитися і в результаті одного сильного удару кулаком лівої руки в праву ділянку голови справа, навіть без падіння потерпілого.

Окрім того, підтвердив, що не виключається можливість виникнення наявних у потерпілого тілесних ушкоджень в результаті падіння з висоти власного зросту та ударі правою частиною голови об якийсь твердий тупий виступаючий над поверхнею землі предмет із наданням тілу прискорення (удар, поштовх). Однак, при самовільному падінні без надання тілу прискорення і без удару об виступаючий предмет, заподіяння таких тілесних ушкоджень не характерно і становить дуже невеликий відсоток вірогідності. При падінні з висоти власного зросту без удару головою об твердий виступаючий над поверхнею землі предмет утворення таких тілесних ушкоджень не характерно.

Наведені вище і досліджені судом першої інстанції докази отримані у порядку, встановленому КПК України, підтверджують існування обставин, які відповідно до статті 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, наслідки вчинення злочину) та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а відтак в силу положень статей 84, 85, 86 КПК України є належними, допустимими, достовірними. Всі докази взаємодоповнюють один одного і в сукупності підтверджують вину ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Посилання захисника на те, що протокол огляду місця події від 10 жовтня 2021 року, відеозапис з камер спостереження бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ( ОСОБА_20 ), який було вилучено на підставі ухвали про тимчасовий доступ до речей і документів від 28 жовтня 2021 року та протокол тимчасового доступу до речей і документів від 28 жовтня 2021 року є неналежними доказами, апеляційний суд до уваги не бере, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Огляд місця події, а саме приміщення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (Ольвія), що розташоване за адресою: площа Центральна, 2 в м. Волочиськ та прилеглої до нього території, проведений 10 жовтня 2021 року за письмовим дозволом ОСОБА_21 в присутності двох понятих.

Результати огляду місця події зафіксовані в протоколі огляду місця події від 10 жовтня 2021 року, який містить усі необхідні відомості, а також на диску з відеозаписом, що долучений до протоколу.

Відомостями з протоколу огляду місця події від 10 жовтня 2021 року з відеозаписом до нього, підтверджується, що місцем вчинення даного кримінального правопорушення є приміщення кафе «Гриль бар» (Ольвія) № 38, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 та прилегла територія біля запасного входу в бар.

Огляд місця події проведений з дотриманням вимог ст. 237 КПК України, будь-яких порушень під час його проведення апеляційним судом не встановлено.

Відеозаписи з камер спостереження, встановлених на фасаді бару та всередині приміщення бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ( ОСОБА_20 ) 10 жовтня 2021 року добровільно надані ФОП ОСОБА_22 на запит слідчого.

Відповідно до протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 28 жовтня 2021 року, на підставі ухвали слідчого судді Волочиського районного суду Хмельницької області від 22 жовтня 2021 року, з бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ( ОСОБА_20 ) були вилучені відеозаписи з камер відеоспостереження, встановлених всередині та на фасаді приміщення бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ( ОСОБА_20 ).

До протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 28 жовтня 2021 року додається опис речей і документів, що були вилучені на підставі ухвали слідчого судді від 28 жовтня 2021 року та лазерний оптичний DVD-R диск.

Вилучення відеозаписів з камер спостереження бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ( ОСОБА_20 ) відповідає вимогам КПК України, які регламентують порядок надання тимчасового доступу до речей і документів.

Даними відеозапису з камер спостереження, встановлених на фасаді бару та всередині приміщення бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (Ольвія), що розташований за адресою: площа Центральна, 2 в м. Волочиськ, підтверджується, що в нічну пору доби 10 жовтня 2021 року обвинувачений ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_9 знаходилися в даному барі та сиділи за один столом. О 00 год. 39 хв. потерпілий з дівчиною ОСОБА_10 вийшли на вулицю. Приблизно через 1 хвилину за ними вийшов обвинувачений, який рухався в напрямку руху потерпілого.

З урахуванням вищевикладеного, протокол огляду місця події від 10 жовтня 2021 року, відеозапис з камер спостереження бару «Гриль бар» ( ОСОБА_20 ) та протокол тимчасового доступу до речей і документів від 28 жовтня 2021 року, хоч і непрямо підтверджують обставини вчинення кримінального правопорушення, однак в сукупності разом із іншими доказами доводять наявність в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, що відповідає вимогам ст. 85 КПК України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 суд кваліфікував правильно за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння. З такою кваліфікацією його дій погоджується апеляційний суд.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо відсутності в діях обвинуваченого ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України є необґрунтованими.

Доводи захисника про те, що час фактичного затримання обвинуваченого відрізняється від часу, вказаного в протоколі затримання, є безпідставними, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 209 КПК України особа вважається затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.

Матеріали кримінального провадження не містять доказів того, що ОСОБА_8 був обмежений у пересуванні, через підкорення наказу змушений був залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою, тобто був затриманий раніше, ніж зазначено в протоколі затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину до 10 год. 25 хв. 10 жовтня 2021 року.

Матеріали кримінального провадження також не містять даних про те, що ОСОБА_8 всупереч його волі, внаслідок застосування сили або примусу був доставлений до КНП «Волочиська ЦРЛ» для проведення медичного огляду з метою виявлення стану сп`яніння.

Навпаки, свідок ОСОБА_12 в суді першої інстанції підтвердив, що обвинувачений добровільно разом з іншими товаришами пішов в лікарню, оскільки хвилювався за потерпілого. Свідок ОСОБА_10 підтвердила, що бачила в лікарні обвинуваченого та його маму, які хвилювалися за потерпілого та розпитували про стан його здоров`я.

Той факт, що ОСОБА_8 пройшов в КНП «Волочиська ЦРЛ» огляд на стан сп`яніння, не підтверджує ту обставину, що обвинувачений діяв проти своєї волі і підкорювався примусу з боку уповноваженої службової особи.

Відповідно до протоколу затримання, ОСОБА_8 , як особу, підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, було фактично затримано працівниками поліції неподалік ВП № 2 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області о 10 год. 25 хв. 10 жовтня 2021 року.

Сам же протокол затримання від 10 жовтня 2021 року підписаний ОСОБА_8 в присутності понятих і останній жодних зауважень, заяв чи доповнень щодо невірності даних про затримання, не висловлював.

З огляду на вказане, затримання ОСОБА_8 відповідає вимогам ст. 208 КПК України та є законним.

Що стосується рапорту, на який посилається захисник в своїй апеляційній скарзі, то такий не свідчить про затримання обвинуваченого раніше часу, вказаного в протоколі затримання.

Твердження захисника про те, що затримання ОСОБА_8 повинно було відбуватись на підставі ухвали суду, оскільки останній не був затриманий безпосередньо після вчинення злочину, апеляційний суд до уваги не бере, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках: якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин.

З аналізу ст. 208 КПК України випливає, що поняття «безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення», як підстава для затримання хоча законодавчо не врегульоване, проте об`єктивно передбачає невеликий проміжок часу, який минув після скоєного злочину. Положеннями КПК України не встановлено будь-яких обмежень у часі уповноваженій на затримання особі. Однак, у будь-якому випадку мова йде лише про години, а не про місяці та роки.

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 10 жовтня 2021 року, підставою затримання ОСОБА_8 вказано: якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин.

Колегія суддів враховує, що з моменту вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення до моменту його затримання пройшло 10 годин. Втім, враховуючи, що ОСОБА_8 вчинив злочин в нічний час доби о 00 год. 40 хв., а його затримання відбулось о 10 год. 25 хв., колегія суддів погоджується з тим, що останній був затриманий безпосередньо після вчинення злочину, а тому підстав для звернення до слідчого судді про винесення ухвали з метою затримання ОСОБА_8 не було.

З огляду на вказане, затримання ОСОБА_8 відбулось в порядку, передбаченому ст. 208 КПК України, порушень вимог кримінального процесуального закону апеляційним судом не встановлено.

Доводи захисника обвинуваченого про те, що повідомлення про підозру ОСОБА_8 від 10 жовтня 2021 року та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 29 жовтня 2021 року є незаконними, оскільки на момент їх повідомлення стороною обвинувачення не було встановлено достатніх доказів, які б свідчили про те, що інкриміноване ОСОБА_8 діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 КК України, в тому числі наявність в його діях прямого умислу на завдання потерпілому саме тяжких тілесних ушкоджень та наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями і наслідками, апеляційний суд до уваги не бере, виходячи з наступного.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений, тобто наявність чи відсутність складу кримінального правопорушення в діянні, наявність або відсутність в особи умислу на вчинення злочину, та винуватість особи в його вчиненні, вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

На етапі досудового розслідування не вправі вирішуватися питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину.

Підозра це лише формальне твердження (припущення) уповноважених правоохоронних органів про причетність певної особи до злочину, засноване на неостаточних (неповних, проміжних) результатах розслідування.

На момент повідомлення особі про підозру, необхідно лише визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Колегія суддів вважає, що слідчий, прийшов до обґрунтованого висновку, що докази: повідомлення на лінію «102» про вчинення кримінального правопорушення від 10 жовтня 2021 року; протоколи допиту свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , під час яких останні вказують про обставини спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень ОСОБА_9 ; протокол допиту свідка ОСОБА_23 , під час якого остання повідомила про проведення медичного обстеження та виявлення у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень; довідка мультидетекторної комп`ютерної томографії головного мозку ОСОБА_9 від 10 жовтня 2021 року, в якій зазначені виявлені тілесні ушкодження останнього; протокол затримання ОСОБА_8 в порядку ст. 208 КПК України; протокол допиту ОСОБА_8 , під час якого останній зізнався у вчиненні даного злочину, були достатніми для визначення причетності ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення та повідомлення йому про підозру.

Водночас, вищевказані докази, що стали підставою для повідомлення ОСОБА_8 про підозру, не повинні бути такими ж переконливими та достатніми, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи висунення обвинувачення, в тому числі встановлення наявності в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 КК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що повідомлення про підозру ОСОБА_8 від 10 жовтня 2021 року та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 29 жовтня 2021 року є законними, а доводи захисника обвинуваченого про зворотнє безпідставними.

Посилання ж суду першої інстанції у вироку на ухвалу слідчого судді Волочиського районного суду Хмельницької області від 11 жовтня 2021 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 18 жовтня 2021 року не вплинуло на визнання повідомлення про підозру ОСОБА_8 та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри незаконними.

Твердження захисника про те, що висновок судово-медичної експертизи № 218 від 29 жовтня 2021 року є недопустимим доказом, оскільки здобутий на підставі даних медичної картки № IX-211010/10326 стаціонарного хворого нейрохірургічного відділення КНП «ХОЛ» та даних медичної картки № 5090 стаціонарного хворого реанімаційного відділення КНП «Волочиська БПЛ», які отримані внаслідок істотного порушення прав потерпілого, апеляційний суд до уваги не приймає, виходячи з наступного.

Як вбачається з висновку експерта № 218 від 29 жовтня 2021 року, при проведенні судово-медичної експертизи, експертом взято до уваги дані медичної карти № IX-211010/10326 стаціонарного хворого нейрохірургічного відділення КНП «ХОЛ» та дані медичної карти № 5090 стаціонарного хворого реанімаційного відділення КНП «Волочиська БПЛ» ОСОБА_9

Медичну карту № IX-211010/10326 стаціонарного хворого нейрохірургічного відділення КНП «ХОЛ» вилучено в передбаченому КПК України порядку, в результаті тимчасового доступу до речей і документів від 27 жовтня 2021 року, на підставі ухвали слідчого судді Волочиського районного суду Хмельницької області від 22 жовтня 2021 року.

Дані медичної карти № 5090 стаціонарного хворого реанімаційного відділення КНП «Волочиська БПЛ» ОСОБА_9 , як встановлено судом першої інстанції, отримано слідчим без відповідної ухвали про тимчасовий доступ до документів.

Однак, допитаний в суді першої інстанції експерт ОСОБА_19 з метою роз`яснення його висновків підтвердив, що тілесні ушкодження, які описані в медичній карті № 5090 відповідають тілесним ушкодженням, описаним в медичній карті хворого № 10326, за виключенням садна на скронево-тім`яній ділянці справа, яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень. Але, наявність у потерпілого даного садна не вплинуло на зроблений ним висновок про ступінь тяжкості отриманих потерпілим тілесних ушкоджень, а саме: тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що небезпечні для життя в момент заподіяння (завдання) і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю.

У зв`язку з цим, судом першої інстанції було виключено із формулювання обвинувачення дані про отримання потерпілим тілесного ушкодження у виді садна на скронево-тім`яній ділянці справа.

Разом з тим, судом також враховано і те, що потерпілий не заявляв про порушення його прав щодо нерозголошення лікарської таємниці відносно отриманих ним тілесних ушкоджень, зазначених в медичній карті № 5090.

Тому, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що підстав для визнання висновку судово-медичної експертизи № 218 від 29 жовтня 2021 року недопустимим доказом, який здобутий на підставі інформації, отриманої внаслідок істотного порушення прав потерпілого немає, з чим погоджується апеляційний суд.

Посилання захисника на те, що висновок судово-медичної експертизи № 218 від 29 жовтня 2021 року викликає сумнів в його обґрунтованості, об`єктивності та повноті, оскільки потерпілий безпосередньо експертом оглянутий не був, колегія суддів до уваги не бере, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 4.1. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затвердженого наказом МОЗ України № 6 від 17 січня 1995 року судово-медична експертиза з метою встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень проводиться судово-медичним експертом шляхом медичного обстеження потерпілих. Проведення цієї експертизи тільки за медичними документами (історії хвороби, індивідуальній карті амбулаторного хворого тощо) допускається у виняткових випадках і лише за наявності справжніх повноцінних документів, що містять вичерпні дані про характер ушкоджень, їх клінічний перебіг та інші необхідні відомості.

Під час здійснення своєї професійної діяльності експерт є незалежним та діє в межах наданих йому повноважень.

Необхідність залучення потерпілого для проведення експертних досліджень та достатність матеріалів і документації для проведення експертизи визначається безпосередньо експертом.

Допитаний в суді першої інстанції експерт ОСОБА_19 підтвердив, що експертизу він провів на підставі медичної документації, в якій була зазначена вичерпна інформація і усі вихідні дані, необхідні для встановлення тяжкості та механізму утворення тілесних ушкоджень. Тому, у нього не було підстав для проведення огляду потерпілого. Також, ним було враховано, що з моменту нанесення тілесних ушкоджень до часу проведення експертизи пройшло майже 20 днів і за цей час зовнішні ушкодження, яким є садно, можуть зникнути, а тому огляд потерпілого не вплинув би на результати висновку експертизи.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що висновок експерта № 218 від 29 жовтня 2021 року є належним та допустимим доказом. Будь-яких даних про те, що проведення експертизи на підставі наданої медичної документації суперечить методичним підходам для проведення такого типу експертиз, експертом не зазначалось та стороною захисту в ході апеляційного розгляду надано не було.

Разом з тим, колегія суддів також не вбачає підстав для визнання вказаного висновку експерта недопустимим доказом зважаючи на те, що на підставі наданої медичної документації, експерт зміг надати відповіді на поставлені перед ним слідчим питання. Будь-яких клопотань про надання додаткових матеріалів та документів, необхідних для проведення експертизи в порядку, передбаченому п. 2.8 Інструкції «Про проведення судово-медичної експертизи» № 6 від 17 січня 1995 року, експерт не заявляв.

Тобто, надані експерту на дослідження матеріали були достатніми для винесення відповідного висновку, що узгоджується з Інструкцією «Про проведення судово-медичної експертизи» та «Правилами судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17 січня 1995 року.

Доводи захисника про те, що постанова про призначення судово-медичної експертизи від 28 жовтня 2021 року не відповідає формі, передбаченій п. 3.3 Інструкції «Про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.10.1998 року (в редакції від 26.12.2012 року № 1950/5), оскільки в ній не зазначено прізвище експерта, якому доручено проведення даної експертизи та не конкретизовано перелік медичної документації, яка надавалась експерту на дослідження, є безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3.3. вищевказаної Інструкції у документі про призначення експертизи (залучення експерта) зазначаються такі дані: місце й дата винесення постанови чи ухвали; посада, звання та прізвище особи, що призначила експертизу (залучила експерта); назва суду; назва справи та її номер; обставини справи, які мають значення для проведення експертизи; підстави для призначення експертизи; прізвище експерта або назва експертної установи, експертам якої доручається проведення експертизи; питання, які виносяться на вирішення експертові; перелік об`єктів, що підлягають дослідженню (у тому числі порівняльних зразків та інших матеріалів, направлених експертові, або посилання на такі переліки, що містяться в матеріалах справи); інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

З постанови про призначення судово-медичної експертизи від 28 жовтня 2021 року вбачається, що така постановлена слідчим СВ відділу поліції № 2 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області лейтенантом поліції ОСОБА_24 . Постанова про призначення судово-медичної експертизи від 28 жовтня 2021 року містить всі необхідні відомості, передбачені п. 3.3 вищевказаної Інструкції, в тому числі назву експертної установи, експертам якої доручається проведення експертизи, а саме: експерту Волочиського відділення Хмельницького районного відділу судово-медичних експертиз.

Разом з тим, відповідно до постанови про призначення судово-медичної експертизи від 28 жовтня 2021 року, слідчим постановлено для огляду експертам забезпечити явку ОСОБА_9 та/або надати відповідну медичну документацію щодо його лікування.

Відсутність чіткого переліку медичної документації, в постанові слідчого, що підлягає дослідженню, не є підставою для визнання вказаної постанови незаконною.

Разом з тим, з висновку експерта № 218 від 29 жовтня 2021 року вбачається, що у такому міститься чіткий перелік медичної документації, що була надана експерту на дослідження на підставі постанови слідчого.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що висновок експерта № 218 від 29 жовтня 2021 року є належним та допустимим доказом, складений судово-медичним експертом ОСОБА_19 , який є кваліфікованим експертом, внесений до реєстру атестованих судових експертів Міністерства юстиції України, з вищою медичною освітою та стажем роботи за фахом «судово-медична експертиза» понад 20 років.

Експертиза проведена з дотриманням вимог Інструкції «Про проведення судово-медичної експертизи», «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17 січня 1995 року та у відповідності до форми медичної документації 170/0, затвердженої наказом МОЗ України від 05 серпня 1999 року № 197.

Тому, сумніви в обґрунтованості, об`єктивності та повноті висновку експерта № 218 від 29 жовтня 2021 року в апеляційного суду відсутні.

Посилання ж захисника на те, що у справі не встановлено обов`язкового елементу складу інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, а саме: ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, заподіяних потерпілому, спростовується висновком експерта № 218 від 29 жовтня 2021 року, згідно якого, виявлені у ОСОБА_9 тілесні ушкодження за своїм характером є тяжкими тілесними ушкодженнями, як такі, що небезпечні для життя в момент заподіяння (завдання) і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю.

Доводи захисника про те, що в діях ОСОБА_8 вбачається необережна форма вини у виді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості, які характерні для злочину, передбаченого ст. 128 КК України, не ґрунтуються на наявних в матеріалах справи доказах.

Кримінальна відповідальність за ч. 1 ст. 121 КК України настає за умисне тяжке тілесне ушкодження небезпечне для життя в момент заподіяння.

За ст. 128 КК України дії винного слід кваліфікувати, якщо він завдав необережне тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження і при цьому передбачав можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховував на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачав можливості настання таких наслідків, хоча повинен був й міг їх передбачити (злочинна недбалість).

Отже, розмежування умисного тяжкого тілесного ушкодження (ч. 1 ст. 121 КК України) і необережного тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження (ст. 128 КК України) здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивною сторонами цих злочинів.

Судом першої інстанції встановлено, що в ході раптово виниклого конфлікту, ОСОБА_8 умисно наніс кулаком лівої руки один удар в праву ділянку голови потерпілого, внаслідок чого потерпілий не втримавши рівноваги упав на асфальтне покриття. В результаті вказаних дій обвинуваченого потерпілому завдано тяжких тілесних ушкоджень.

Із фактичних обставин справи встановлено, що дії обвинуваченого ОСОБА_8 носили активний, раптовий характер та не були рефлекторними.

Підійшовши до ОСОБА_9 , ОСОБА_8 несподівано, без будь-якого попередження, умисно та цілеспрямовано завдав потерпілому один удар кулаком в життєво важливий орган голову.

При цьому, ОСОБА_8 , будучи спортсменом та розраховуючи силу удару, достеменно усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій і передбачав, що внаслідок такої його поведінки буде заподіяно шкоду здоров`ю потерпілого. Водночас, цілеспрямовано наносячи удар у голову потерпілому, ОСОБА_8 не конкретизував у своїй свідомості, яку ж саме шкоду здоров`ю (тяжкість тілесних ушкоджень) буде фактично заподіяно ним потерпілому. Тобто в даному випадку ОСОБА_8 діяв із невизначеним (неконкретизованим) умислом, за якого особа хоча і бажає спричинити або свідомо припускає спричинення шкоди здоров`ю потерпілого, але при цьому не конкретизує у своїй свідомості тяжкість цієї шкоди.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 11.05.2021 року, справа № 711/2233/18 у випадках, коли винний діє із невизначеним умислом (прямим або непрямим), він має відповідати за той результат (шкоду), який фактично було заподіяно.

З огляду на те, що ОСОБА_8 заподіяв потерпілому ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, його дії за ч. 1 ст. 121 КК України кваліфіковані правильно. Підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого на ст. 128 КК України, колегія суддів не вбачає.

Інші доводи обвинуваченого та його захисника не можна визнати переконливими, оскільки вони не містять доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність судового рішення.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд під час судового розгляду дослідив усі обставини кримінального провадження, оцінив відповідно до ст. 94 КПК України кожний доказ з точки зору його належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, ретельно проаналізувавши докази в їх сукупності, дав їм належну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 в заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів висновки суду першої інстанції та були безумовною підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Отже, вирок місцевого суду є законним, обґрунтованим та вмотивованим, підстави для його скасування чи зміни, як того просить апелянт відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Вирок Волочиського районного суду Хмельницької області від 16 січня 2023 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуюча ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3