печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2022 року ОСОБА_2 Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_2,

при секретарі судових засідань ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві у залі суду судове провадження за скаргою адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідування розташованого у м. Києві ОСОБА_4 від 07.09.2022 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000337 від 15.08.2022, -

В С Т А Н О В И В :

29.09.2022 до Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 , яка передана слідчому судді ОСОБА_2 04.10.2022, на постанову від 07.09.2022 р. слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у м. Києві ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000337 від 15.08.2022.

В обґрунтування скарги адвокат зазначає, що вказану постанову вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню як наслідок їх незаконності та необґрунтованості та просить зобов`язати скасувати постанову.

У судове засідання адвокат та слідчий не з`явилися, про місце і час розгляду скарги повідомлені належним чином. Адвокат подав до суду заяву про розгляд скарги у його відсутність, вимоги підтримав та просив задовольнити.

Слідчий в судове засідання не з`явився, про місце і час судового розгляду повідомлений належним чином.

Частиною 3 статті 306 КПК України передбачено, що відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність слідчого, на підставі наданих доказів.

Вивчивши скаргу, дослідивши матеріали провадження, ОСОБА_2 за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення в межах заявлених вимог, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 2 ст. 22 КПК України встановлено, що сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається із скарги та долучених до неї матеріалів, що старшим слідчим Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві - ОСОБА_6 здійснюється досудове розслідування в рамках кримінального провадження № 0000337 від 15.08.2022 року за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України.

Вказане кримінальне провадження було розпочато на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 29.07.2022 № 757/17371/22-к, якою зобов`язано внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_1 .

30.08.2022 року адвокатом ОСОБА_7 було подано Клопотання про залучення в якості потерпілої особи ОСОБА_1 в рамках кримінального провадження № 0000337 від 15.08.2022, яке отримано адресатом 05.09.2022.

Постановою слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління ДБР у м. Києві ОСОБА_4 від 07.09.2022 року було відмовлено у визнанні потерпілим ОСОБА_1 у кримінальному провадженні №0000337 від 15.08.2022.

Відповідно до ч. 4 ст. 55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Відповідно до ч. 5 ст. 55 КПК України лише за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим.

Отже, єдиною законною підставою для винесення слідчим постанови про відмову у визнанні потерпілим є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано такої шкоди.

Мотивуючи свою постанову слідчий вказує, що наразі у ході досудового розслідування не здобуто жодних підстав вважати, що ОСОБА_1 було завдано істотну шкоду.

Вимогами ч.5 ст. 110 КПК України, передбачено, що мотивувальна частина рішення слідчого, викладеного у формі постанови повинна містити відомості про мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу, однак слідчим при винесенні постанови вказані вимоги проігноровані, оскільки у мотивувальній частині слідчий не вказав очевидних та достатніх підставах вважати, що заява про залучення до провадження як потерпілої подана особою, якій не завдано шкоди, враховуючи доводи викладені в заяві, а тому скарга підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. ст. 2,7, 9, 223, 220, 303, 309 КПК України, ОСОБА_2, -

У Х В А Л И В :

Скаргу задовольнити.

Скасувати постанову від 07.09.2022 р. слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у м. Києві ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000337 від 15.08.2022.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

ОСОБА_2 Т.Г. Ільєва