ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/706/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2023 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретарів ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

представника потерпілої ОСОБА_6

провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві судовий розгляд у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з вищою освітою, військовослужбовця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ; раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_7 28.07.2021 близько о 22-00 год., керуючи технічно-справним автомобілем марки «Оpel Vektra», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю 78,4…81,9 км/год., чим перевищив дозволену швидкість в населеному пункті, по проїзній частині вул. Харківське шосе у м. Києві, в напрямку вул. Привокзальна, під час проїзду регульованого перехрестя з вул. Здолбунівська, на червоний (забороняючий рух) сигнал світлофора, не зупинився, внаслідок чого, з необережності, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , яка розпочала перетин проїзної частини вул. Харківське шосе по розмітці регульованого пішохідного переходу, справа-наліво по напрямку руху транспортного засобу, на зелений (дозволяючи рух) сигнал світлофора, тим самим водій ОСОБА_7 допустив порушення вимог п.п. 8.7.3, 8.10 правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 р. 1306 (далі ПДР).

Порушення вищевказаних вимог ПДР України з боку водія ОСОБА_7 виразилось в тому, що він керуючи технічно-справним автомобілем марки «Оpel Vektra», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю 78,4…81,9 км/год., чим перевищив дозволену швидкість в населеному пункті, по проїзній частині вул. Харківське шосе у м. Києві, в напрямку вул. Привокзальна, під час проїзду регульованого перехрестя з вул. Здолбунівська, на червоний (забороняючий рух) сигнал світлофора, не зупинився, внаслідок чого, з необережності, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , яка розпочала перетин проїзної частини вул. Харківське шосе по розмітці регульованого пішохідного переходу, справа-наліво по напрямку руху транспортного засобу, на зелений (дозволяючи рух) сигнал світлофора.

Порушення ПДР України водієм ОСОБА_7 заходиться в причинному звязку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме заподіянню пішоходу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наступних тілесних ушкоджень, які виразились у вигляді поєднаної травми тіла: рани по задній поверхні верхньої третини лівого передпліччя та з боку задньої поверхні лівого ліктьового суглоба; садна по латеральній поверхні лівої половини грудної клітки, по задній поверхні правого ліктьового суглобу, в ділянці гребеня лівої здухвинної кістки; закрита травма лівого плеча: перелом лівої плечової кістки по лінії хірургічної шийки із зміщенням уламків; закрита черепно-мозкова травма: рани потилично-тім`яної ділянки голови в проекції, якої крайовий перелом тім`яної кістки зліва на рівні зовнішньої кісткової пластинки; дрібне вогнище крововиливу тім`яної частки справа; закрита травма лівої гомілки: уламкові переломи із зміщенням уламків верхньої третини обох кісток лівої гомілки. Під час отримання вказаної травми у ОСОБА_5 спостерігався розвиток небезпечно-загрозливих для життя явищ (масивної крововтрати), а тому за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України визнав в повному обсязі та пояснив суду, що йому зрозуміло обвинувачення, права передбачені КПК України, він погоджується з обставинами, встановленими під час досудового розслідування. Обвинувачений показав, що дійсно керуючи автомобілем ««Оpel Vektra», рухаючись вул. Харківське шосе в темний період доби, по правій полосі для руху, яка не була освітлена, допустив порушення ПДР, збільшив швидкість та на регульованому переході допустив наїзд на ОСОБА_5 , яка розпочала перетин проїзної частини на зелений сигнал. ОСОБА_7 відразу зупинився та вийшов до потерпілої, яка була без свідомості та залишаючись на місці викликав швидку допомогу, а свідки пригоди викликали поліцію. Також додав, що потерпіла була в темному одязі, а тому її не помітив. Запевнив, що всі обставини, викладені в обвинувальному акті відповідають дійсності. У скоєному щиро розкаявся, жалкує, що так сталося, запевнив, що в подальшому нічого протиправного вчиняти не буде. Показання ОСОБА_7 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та щирості його позиції.

Обвинувачений ОСОБА_7 не оспорює фактичні обставини, пояснивши при цьому, що він правильно розуміє зміст пред`явленого йому обвинувачення та не заперечував про визнання недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, крім того у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції, а тому суд, роз`яснивши обвинуваченому та іншим учасникам процесу порядок та наслідки розгляду справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_7 знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_5 .

Згідно ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 суд визнає щире каяття.

Згідно ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_7 судом не встановлено.

Згідно з ч.2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»». Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Також, відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні порушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005 із змінами, при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_7 покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, який характеризується необережною формою вини; конкретні обставини кримінального провадження, а саме обвинувачений відразу після події викликав швидку медичну допомогу та залишався на місці; його ставлення до вчиненого - вину визнав повністю, щиро каявся у вчиненому, відшкодував потерпілій матеріальну шкоду; дані про його особу, зокрема: не одружений, військовослужбовець, є учасником бойових дій, має вищу освіту; під наглядом у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває; раніше не судимий; наявність пом`якшуючої та відсутність обтяжуючої покарання обставини.

Враховуючи наведене, суд призначає ОСОБА_7 покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді позбавлення волі. Разом з цим, з урахуванням даних про особу обвинуваченого та беручи до уваги конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, суд, згідно положень ст. 75 КК України вважає за можливе звільнити його від відбування покарання з випробуванням з призначенням іспитового строку.

Вирішуючи питання доцільності призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, з урахування зазначених вище обставин кримінального провадження, а саме думку прокурора, який просив суд не позбавляти обвинуваченого права керування транспортним засобом, довідку командира військової частини НОМЕР_2 , відшкодування обвинуваченим завданої матеріальної шкоди, суд вважає можливим не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки відповідно до посади старшого офіцера ОСОБА_7 повинен володіти правом керування транспортним засобом з метою здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони України.

Саме таке покарання, на переконання суду, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 , та попередження вчинення ним нових злочинів.

Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Потерпілою ОСОБА_5 заявлено цивільний позов до ОСОБА_7 , в якому вона просить суд стягнути з ОСОБА_7 74433 гривень 43 копійок матеріальної шкоди, 500000 гривень моральної шкоди. В обґрунтування зазначила, що в результаті дій обвинуваченого, з вини якого сталася ДТП їй було спричинено тяжкі тілесні ушкодження, які призвели не тільки до фізичних страждань, а завдали величезних душевних страждань, перенесла стрес та сильні моральні переживання. Вона перебувала постійно у напруженому психічному стані так, як їй було невідомо, яким чином завдані тілесні ушкодження в майбутньому будуть впливати на самопочуття та загальний стан.

Обговорюючи наявність підстав для задоволення цивільного позову потерпілої та дослідивши докази на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог та вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Так, потерпіла в ході судового розгляду цивільний позов підтримала в частині стягнення моральної шкоди та зазначила, що матеріальна шкода була відшкодована, а обвинувачений позовні вимоги визнав частково та зазначив, що відшкодував потерпілій матеріальні збитки, а також пояснив, що не має можливості виплатити моральну шкоду у розмірі 500000 грн., готовий в подальшому допомагати, просив врахувати, що під час бойових дій втратив око, травмовано ногу та на його утриманні перебуває неповнолітня донька.

Згідно з положеннями ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Положенням п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи викладене та беручи до уваги пояснення потерпілої та обвинуваченого, які зазначили, що матеріальні збитки були відшкодовані в повному обсязі, суд вважає за необхідне в частині цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди - провадження закрити.

Згідно з положеннями ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до п. 9 ПП ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31.03.1995, суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру й обсягу заподіяних позивачеві моральних чи фізичних страждань, наявності інших негативних наслідків, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Судом встановлено, що внаслідок отриманих травм потерпіла зазнала значних моральних страждать через тривале лікування, не можливості вести звичний спосіб життя, працювати, забезпечувати власні потреби та інше.

Суд, при визначенні розміру відшкодування враховує вимоги розумності і справедливості та конкретні обставини даної справи, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який є військовослужбовцем, на даний момент проходить реабілітацію після поранення, пов`язаного з здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони України, є учасником бойових дій, відшкодував потерпілій ОСОБА_5 понесені нею матеріальні збитки, постійно перебував на зв`язку з потерпілою та її батьками, після вчинення кримінального правопорушення з місця події не втік та викликав швидку медичну допомогу та надалі збирається допомагати потерпілій.

Тому, суд враховуючи роз`яснення, що викладені в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», вважає суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 000 гривень завищеною, тому на користь ОСОБА_5 належить стягнути на відшкодування моральної шкоди 250 000 гривень, оскільки саме визначена судом сума відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, з врахуванням обставин, при яких було спричинено моральну шкоду.

Судові витрати по оплаті судових експертиз підлягають стягненню з засудженого на користь держави.

Питання речових доказів суд вирішує у відповідності зі ст. 100 КПК України.

Заходи забезпечення у даному кримінальному провадженні підлягають скасуванню.

Керуючись ст. ст. 349, 373, 374, 615 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:

Визнати винуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Застосувати до ОСОБА_7 ст.75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на два роки.

Зобов`язати ОСОБА_7 відповідно до ст. 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду у розмірі 250 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_7 процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 10726 грн. 16 коп. на користь держави.

Арешт накладений ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 30.07.2021 на автомобіль марки «Opel Vectra», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_8 - скасувати.

Речові докази: автомобіль марки «Opel Vectra», д.н.з. НОМЕР_1 - повернути власнику.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

СУДДЯ