ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1807/23 Справа № 201/2400/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2023 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2023 року обраний під час досудового розслідування ОСОБА_7 , запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням застави як альтернативного запобіжного заходу у розмірі 214 720,00 грн і покладених у разі внесення застави обов`язків, відповідно до ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.02.2023 року продовжено на 60 днів, тобто до 02 червня 2023 року включно.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд, врахувавши, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисного корисливого тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, його особу, який раніше судимий, офіційно не працевлаштований, не має міцних соціальних зв`язків, а також, що свідки у провадженні ще не допитані, встановови, що ризики, визначені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є такими, що продовжують існувати, та дійшов висновку про необхідність продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого у вигляді тримання під вартою із визначенням застави.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з постановленим рішенням, обвинувачений подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовує незаконністю судового рішення. Так обвинувачений вказує, що заявлені прокурором ризики не підтверджуються жодними доказами, а ризик впливу на свідків відсутній, оскільки з матеріалами провадження він ще не ознайомлювався, тому є всі підстави для застосування щодо нього іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник підтримали подану обвинуваченим апеляційну скаргу та з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, ухвалу суду скасувати та застосувати до нього більш м`який запобіжний захід.

Прокурор заперечував проти задоволення скарги обвинуваченого та просив ухвалу суду залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про відсутність підстав для продовження строку тримання під вартою, апеляційний суд вважає безпідставними з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження №0000242 стосовно ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 186 КК України, розгляд його триває.

В судовому засіданні 04 квітня 2023 року, в порядку ст.ст. 199, 331 КПК України прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , яке мотивував наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд повинен був з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою обвинуваченого є можливим.

Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно вважав доведеними наявність ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватись від суду, здійснювати незаконний вплив на свідків або продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, для запобігання яким продовження строку його тримання під вартою є доцільним з огляду на наступне.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисного, корисливого кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України належить до категорії тяжких злочинів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від семи до десяти років, а тому розуміючи можливе застосування тяжкого покарання, у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватися від суду.

Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочину, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

При цьому, як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує, ведення в Україні військового стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Таким чином, ризик незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні підтверджується тим, що судовий розгляд кримінального провадження ще не завершено, свідки сторони обвинувачення не допитувались у судовому засіданні, що вказує на те, що обвинувачений ОСОБА_7 перебуваючи на волі може здійснювати на них незаконний вплив, з метою зміни їх показів на власну користь.

Також ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є наявним та не зменшився, з огляду на те, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних злочинів та в період умовно-дострокового звільнення знову обвинувачується у вчинення тяжкого, корисливого кримінального правопорушення, що вказує на його схильність до протиправної поведінки та можливість вчинення ним нових злочинів, а тому вказаний ризик є доведеним у повному обсязі.

Апеляційний суд, як і суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 178 КПК України враховує, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше судимий, офіційно не працевлаштований, тобто не має стабільного та легального джерела доходу, у останнього відсутні утриманці, які б стримували його від ухилення від явки до суду та змогли б запобігти встановленим судом ризикам, що вказує на відсутність у нього стійких соціальних зв`язків.

Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі достатні мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про відсутність будь-яких ризиків, передбачених ст. 177 КПК України спростовані апеляційним судом, а тому є неприйнятними.

Інших доводів апеляційна скарга обвинуваченого не містить.

Судом першої інстанції належним чином виконано й вимоги ч. 3 ст. 183 КПК України та правильно визначено заставу, як альтернативний запобіжний захід, розмір якої не оскаржувався обвинуваченим в апеляційній скарзі.

Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2023 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4