Справа № 158/3527/21 Провадження № 11-кп/802/652/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.186 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 28 червня 2022 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:
Вказаним вироком суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , із середньою освітою, розлученого, не працює, раніше судимого:
- вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 24.05.2021 за ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ст.ст.75, 76 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік 6 місяців,
засуджено за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 3 (три) місяці.
На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднана невідбута частина покарання за вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 24.05.2021 та призначене ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 8 (вісім) місяців.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з моменту затримання, тобто з 06 грудня 2021 року.
Запобіжний захід обвинуваченому до вступу вироку в законну силу залишений попередній тримання під вартою.
Стягнуті з ОСОБА_7 в дохід держави судові витрати, пов`язані із залученням експерта для проведення судово-товарознавчої експертизи, в сумі 686 (шістсот вісімдесят шість) гривень 48 коп.
Накладений ухвалою слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 23.11.2021 року арешт скасований.
Вироком вирішена доля речових доказів.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що 05.11.2021 близько 19 год 00 хв він, діючи умисно, керуючись корисливим мотивом та метою незаконного заволодіння чужим майном, перебуваючи на відкритій ділянці території неподалік приміщення «Укрпошти», що за адресою: вул. Затишна, 2, смт. Цумань, Луцького району Волинської області, користуючись безпорадним станом потерпілого ОСОБА_9 , через вживання останнім алкогольних напоїв, відкрито заволодів мобільним телефоном, марки «Tecno T 474» чорного кольору вартістю 348 гривні 33 коп., який належить ОСОБА_9 . Після цього, незважаючи на те, що дії ОСОБА_7 , спрямовані на таємне викрадення чужого майна, були виявлені свідком ОСОБА_10 , діючи в умовах очевидності ОСОБА_7 продовжив вчиняти дії, спрямовані на викрадення чужого майна, а саме: заховав вказаний мобільний телефон в кишеню куртки та в подальшому розпорядився на власний розсуд, в результаті чого завдав потерпілому ОСОБА_9 майнової шкоди на вищевказану суму.
Не погоджуючись із вироком суду, обвинувачений вважає призначене йому покарання занадто суворим. Зауважує, що має матір-пенсіонерку. Тому просить призначити йому менш сувору міру покарання.
У поданій апеляційній скарзі захисник оскаржує судове рішення з мотивів невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Стверджує, що її підзахисний є особою молодого віку, щиро розкаявся, повернув телефон потерпілому, останній до нього претензій не має та просив суд його суворо не карати. З огляду на наведене, просить вирок місцевого суду змінити та на підставі ст.75 КК України застосувати до обвинуваченого інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком три роки.
Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного судового рішення та доводи апеляційних скарг, обвинуваченого і його захисника, які підтримали подані апеляції у повному обсязі і просили застосувати щодо ОСОБА_7 положення ст.75 КК України, міркування прокурора, який подані апеляції заперечив та просив судове рішення залишити без змін, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.
Положення ч.1 ст.404 КПК України регламентують, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, а саме: у відкритому викраденні чужого майна (грабежу), вчиненому повторно, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами і в апеляційній скарзі не заперечується.
Діям ОСОБА_7 дана правильна юридична оцінка, яка також ніким не оспорюється.
Згідно з вимогами ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).
Посилання в апеляційних скаргах сторони захисту на те, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, на думку апеляційного суду, не заслуговують на увагу.
Так, при призначенні покарання судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, яке належить до категорії тяжких злочинів.
Обставини, які пом`якшують чи обтяжують покарання, судом не встановлені.
Місцевим судом взято до уваги, що обвинувачений раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, вчинив новий корисливий злочин під час іспитового строку, має постійне місце проживання, за яким характеризується посередньо, не має постійного джерела доходу, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, а на обліку у лікаря-нарколога з 2003 року.
Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до соціально-психологічної характеристики обвинуваченого, ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства оцінені як високий; зроблений висновок про неможливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.
Місцевий суд при призначенні покарання ОСОБА_7 взяв до уваги і позицію потерпілого, який не наполягав на суворому покаранні обвинуваченого.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції враховує, що така позиція потерпілої сторони у судових засіданнях місцевого та апеляційного судів не є обов`язковою для суду, натомість враховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК України, і не має над ними юридичної переваги.
На думку апеляційного суду, враховуючи наявність даних про особу винного, який вчинив тяжкий злочин, раніше судимий, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, вчинив новий корисливий злочин під час іспитового строку, має постійне місце проживання, за яким характеризується посередньо, не має постійного джерела доходу, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, а на обліку у лікаря-нарколога з 2003 року, та позицію потерпілої сторони, яка не наполягала на суворій мірі покарання, суд першої інстанції обґрунтовано призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 3 (три) місяці, наближене до мінімальної санкції, встановленої ч.2 ст.186 КК України.
А остаточне покарання ОСОБА_7 місцевий суд обґрунтовано визначив на підставі положень ч.1 ст.71 КК України, за сукупність вироків, частково приєднавши до покарання за даним вироком, невідбуту частину покарання за вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 24.05.2021, та призначив остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 8 (вісім) місяців.
Що ж стосується доводів сторони захисту про можливість застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 вимог ст.75 КК України, то вони є голослівними, так як суперечать нормам матеріального права.
Так, приписами ч.3 ст.78 КК України встановлено, що у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 КК України.
Положеннями ч.1 ст.71 КК України регламентовано, що якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
А згідно норм ч.4 ст.71 КК України, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Крім того, у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, виходячи з положень ч.3 ст.75, а також зі змісту ч.3 ст.78 КК, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового кримінального правопорушення суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.
Тому суд першої інстанції правильно визначив обвинуваченому ОСОБА_7 остаточне покарання на підставі положень ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, яке слід відбувати реально.
Таке покарання, на переконання суду апеляційної інстанції, повністю відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, і не є надто суворим, як про це зазначено в апеляційній скарзі.
Суд апеляційної інстанції вважає, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.
Законних підстав для зміни вироку та задоволення апеляційних скарг з наведених у них мотивів, суд апеляційної інстанції не вбачає.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 28 червня 2022 року щодо ОСОБА_7 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 , який тримається під вартою, в той самий строк з моменту отримання копії даної ухвали.

Головуючий
Судді