Номер провадження: 11-сс/813/106/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 000024 від 02.06.2022 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2022 року.

в с т а н о в и в:

Цією ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СВ Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Київської окружної прокуратури м. Одеси, про арешт майна у кримінальному провадженні, № 000024 від 02.06.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, та накладено арешт на майно, вилучене під час обшуку квартири за місцем мешкання ОСОБА_8 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

-мобільний телефон (смартфон) марки «Apple» модель «IPhone 14 Pro Max» IMEI: НОМЕР_1 ;

-банківську платіжну картку НОМЕР_2 ;

-банківську платіжну картку НОМЕР_3 ;

-банківську платіжну картку НОМЕР_4 ;

-банківську платіжну картку НОМЕР_5 ;

-флеш накопичувач у корпусі золотистого кольору;

-блокнот формату А5 у палітурці рожевого кольору, із записами.

шляхом заборони будь-кому користуватися, відчужувати та розпоряджатися ним до скасування арешту у порядку, встановленому КПК України.

В обґрунтування накладення арешту слідчий суддя врахував правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, а також мету забезпечення збереження зазначеного майна.

Доводи та вимоги апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 не погоджується з постановленим судовим рішенням, оскільки вилучене майно не містить на собі слідів вчиненого кримінального правопорушення, відповідно не може підтвердити або спростувати факт його вчинення, а тому накладення арешту на майно зможе привести до порушення права власності. Зазначає, що постанову про визнання речовим доказом майна, яке вилучено за місцем проживання ОСОБА_8 винесено за два місяці до проведення обшуку. Посилаючись на зміст положень ст.98, 84, 85, 168, 170, 173 КПК України апелянт указує про те, що вилучене в ході обшуку майно не підпадає під ознаки предметів вчинення злочину, передбаченого ст.332 КК України, не містить на собі сліди його вчинення. Крім того, у кримінальному провадженні підозру у вчиненні злочину не складено та нікому не вручено.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно, яке вилучено за місцем проживання ОСОБА_8 .

Позиції сторін

Представник ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав, просив її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, позиції сторін, вивчивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Мотиви суду

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Згідно з ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.132, 173 КПК України, повинен врахувати: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Указане узгоджується з ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Ухвала слідчого судді відповідає вищезазначеним нормам в повному обсязі.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке, 02.06.2022 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 3 ст.332 КК України.

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що на території міста Одеси діє група осіб, серед яких ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , які за грошову винагороду здійснюють виготовлення документів та надають зацікавленим особам з метою уникнення ними мобілізації та надання можливості незаконного перетину Державного кордону України.

В ході проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з електронних комунікаційних мереж за мобільним терміналом стільникового зв`язку ОСОБА_10 , встановлено, що останній з невстановленими особами неодноразово вів телефонні розмови у яких обговорював вартість незаконних послуг з виготовлення документів, які дають право перетину Державного кордону, порядок їх видачі, інструктував з порядку перетину Державного кордону, повідомляв співрозмовників про підвищення ціни на послуги з виготовлення документів, які дають право перетину Державного кордону.

У подальшому, в ході проведення обшуку на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 15.11.2022 у приміщенні квартири за місцем мешкання ОСОБА_8 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено: мобільний телефон (смартфон) марки «Apple» модель «IPhone 14 Pro Max» IMEI: НОМЕР_1 ; банківську платіжну картку НОМЕР_2 ; банківську платіжну картку НОМЕР_3 ; банківську платіжну картку НОМЕР_4 ; банківську платіжну картку НОМЕР_5 ; флеш накопичувач у корпусі золотистого кольору; блокнот формату А5 у палітурці рожевого кольору, із записами.

Постановою слідчого від 22.11.2022 зазначене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 000024.

12.12.2022 слідчим суддею розглянуто клопотання слідчого про накладення арешту на зазначене майно.

Під час розгляду клопотання слідчого про арешт вищезазначеного майна слідчим суддею встановлено, що виявлені та вилучені речі мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, тобто є речовими доказами у кримінальному провадженні, є знаряддям вчинення злочину, з метою забезпечення їх збереження слідчий суддя дійшов висновку про необхідність накладення арешту.

Суд апеляційної інстанції вважає, що висновок слідчого судді відповідає вимогам ст.98, 170-173 КПК України та не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги сторони захисту.

Так, до уваги не приймаються доводи захисника про винесення постанови про визнання вилученого майна речовим доказом за два місяці до проведення обшуку, в ході якого майно ОСОБА_8 було вилучено, оскільки такі доводи не ґрунтуються на матеріалах провадження та спростовуються змістом процесуальних документів, які в них наявні, де зазначено, що ухвалою слідчого судді від 15.11.2022 року надано дозвіл на проведення відповідного обшуку квартири, де мешкає ОСОБА_8 , який згідно протоколу обшуку проведено 22.11.2022 року. (а.п. 50 -56)

Необґрунтованими є доводи апелянта про те, що вилучене майно не містить ознак предметів вчинення злочину та слідів його вчинення, оскільки вилучене майно в повному обсязі відповідає положенням ст.98 КПК України, є засобом вчинення кримінального правопорушення та зберегло сліди вчинення кримінального правопорушення з огляду на характер та спосіб його вчинення, встановлений під час досудового розслідування.

Також не приймаються до уваги доводи апелянта про те, що у даному кримінальному провадженні нікому не було повідомлено про підозру, оскільки вони суперечать змісту положень п.1 ч.2 ст.170 КПК України, відповідно до якого арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Слідчий суддя на цій стадії кримінального провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної особи у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити чи є підстави для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно, з метою забезпечення його дієвості, чи наявна правова підстава для арешту майна і чи встановлена можливість використання тимчасово вилученого майна як доказу у кримінальному провадженні.

Тому ті обставини, про які вказує апелянт, зокрема, про необхідність вирішення питання належності та допустимості доказів, не перевіряються та не з`ясовуються на даній стадії кримінального провадження.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що ухвалою слідчого судді від 15.11.2022 року надано дозвіл на проведення обшуку квартири, де мешкає ОСОБА_8 , з метою виявлення та вилучення як документів, так і мобільних телефонів, сім карт, банківських платіжних карт, а також інших предметів і речей і документів, які можуть бути використані як докази в межах кримінального провадження.

У протоколі обшуку від 22.11.2022 року зазначено, що під час обшуку квартири за місцем мешкання ОСОБА_8 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , було вилучено, зокрема, - мобільний телефон (смартфон) марки «Apple» модель «IPhone 14 Pro Max» IMEI: НОМЕР_1 .

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_8 надала слідчому доступ до свого мобільного телефону, а тому відповідно до ч.2 ст.168 КПК України забороняється його вилучення, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки в протоколі обшуку відсутні відомості про зняття інформації з мобільного телефону, про вилучення якого було безпосередньо зазначено в ухвалі слідчого судді про надання дозволу на обшук.

Телефон було вилучено для подальшого огляду з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, та накладено на нього арешт з метою збереження речових доказів.

На час апеляційного розгляду мобільний телефон оглянуто слідчим, що підтвердив прокурор в судовому засіданні. Проте це не може слугувати підставою для скасування арешту майна та його поверненню власнику. При цьому власник майна не позбавлений права на звернення до слідчого судді з відповідним клопотанням, якщо в подальшому буде встановлено, що у застосуванні цього заходу відпала потреба.

Також апеляційний суд звертає уваги на те, що вказаний мобільний телефон імовірно міг використовуватися для спілкування осіб, які здійснювали незаконне переправлення осіб через державний кордон України, а банківські платіжки карти імовірно могли використовуватися для розрахунку за такі послуги між цими особами.

Апеляційний суд вважає, що на даній стадії кримінального провадження існують достатні підстави для накладення арешту на зазначене майно, які виправдовують таке втручання у право власності та є співрозмірним із завданнями кримінального провадження.

Апеляційний суд звертає увагу, що обраний судом захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, обумовлений метою проведення досудового розслідування, його межі у часі окреслені строками, які в свою чергу чітко регламентуються нормами ст.219 КПК України.

Власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту згідно положень ст.174 КПК України та доводити, що в подальшому застосування цього заходу відпала потреба.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що ухвала слідчого судді, з підстав зазначених в апеляційній скарзі, скасуванню не підлягає.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.98, 170-173, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд.

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2022 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 000024 від 02.06.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4