ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 206/1127/21

провадження № 51-2218км22

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального

суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового

засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 1 листопада 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 25 квітня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000047, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що судимості не має,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком суду ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 309 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у незаконному придбанні, зберіганні і перевезенні наркотичного засобу та психотропної речовини в особливо великих розмірах, без мети збуту, за таких обставин.

Так, 22 січня 2021 року ОСОБА_6 , незаконно придбав наркотичний засіб - «смолу канабісу», вологу кристалічну речовину та кристалічну речовину, які містять у складі психотропну речовину «метамфетамін», які помістив до автомобіля та поїхав в сторону вул. Самарський узвіз у м. Дніпро.

Цього ж дня, приблизно о 01:30 вказаний автомобіль був зупинений працівниками поліції та в ході перевірки у ОСОБА_6 виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, у зв`язку з чим відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення (за ч. 1 ст. 130 КУпАП).

Далі, під час проведення поверхневої перевірки транспортного засобу, на запитання працівників поліції, ОСОБА_6 відповів, що він зберігає та перевозить в автомобілі наркотичний засіб та психотропну речовину, у зв`язку з чим було викликано слідчо оперативну групу, якою було виявлено та вилучено з автомобіля наркотичний засіб - «смолу канабісу», масою в перерахунку на суху речовину 4, 4756 г, вологу кристалічну речовину та кристалічну речовину, які містять у складі психотропну речовину «метамфетамін», масою в перерахунку на суху речовину 127, 7281 г та 0, 0092 г відповідно. Згідно висновку експертизи загальна маса вилученої психотропної речовини, обіг якої обмежено - «метамфетамін» складає 127, 7373 г, що є особливо великим розміром.

Апеляційний суд залишив без задоволення апеляційні скарги захисників, а вирок суду - без зміни.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просить скасувати судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. На думку захисника, при призначенні покарання судом належним чином не було враховано дані про особу винного, відсутність обтяжуючих покарання обставин, повне визнання винуватості у вчиненому, а також те, що засуджений надав детальні показання щодо фактичних обставин провадження, прагне вилікуватись від наркозалежності та щиро розкаявся у вчиненому. Крім того, суд безпідставно послався у вироку на попередні судимості ОСОБА_6 , які є погашеними, та призначив надто суворе покарання. Вказані порушення залишились поза увагою апеляційного суду, який залишивши апеляційну скаргу сторони захисту без задоволення, не зазначив підстав, з яких визнав її необґрунтованою.

Позиції учасників судового провадження

Засуджений та його захисник підтримали касаційну скаргу та просили її задовольнити. Прокурор заперечував проти задоволення цієї скарги

Мотиви Суду

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновку суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікацію діяння за ч. 3 ст. 309 КК захисник у касаційній скарзі не оспорює.

Відповідно до вимог ст. 65 КК суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК, санкція його передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Як убачається з вироку місцевого суду, з рішенням якого погодився й апеляційний суд, при призначенні ОСОБА_6 покарання було враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким, особливості й обставини його вчинення, поведінку засудженого під час та після вчинення ним злочинних дій, дані про особу винного, котрий офіційно не працює, суспільно корисною працею не займається, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, є осудним, згідно з довідкою з дитячого садочку, де навчається його донька, характеризується добре. Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, судом не встановлено.

Разом із цим, судом також було враховано, що ОСОБА_6 , хоча в силу вимог ст. 89 КК, вважається таким, що немає судимості, проте неодноразово притягався до кримінальної та адміністративної відповідальності у сфері обігу наркотичних засобів, і за попередніми вироками від 17 липня 2008 року та 4 квітня 2018 року йому вже призначались покарання з іспитовим строком та не пов`язане з позбавленням волі у виді штрафу, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості й не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві, що свідчить про те, що належних висновків він для себе не зробив та на шлях виправлення ставати не бажає.

Крім того, суд зазначив, що призначаючи покарання, він також урахував кількість та розмір наркотичних засобів і психотропних речовин, вилучених у засудженого, а також дані про його особу.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що дії ОСОБА_6 свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, підвищену суспільну небезпечність, а тому з метою попередження вчинення ним нових злочинів засудженому слід призначити покарання за ч. 3 ст. 309 КК у виді позбавлення волі на строк 7 років.

З вказаним рішенням погодився й суд апеляційної інстанції та зазначив, що місцевим судом при призначенні покарання взято до уваги, що ОСОБА_6 в силу ст. 89 КК вважається особою раніше не судимою, але він раніше притягався до кримінальної та адміністративної відповідальності у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, та йому за попередніми вироками призначалось покарання з іспитовим строком та у виді штрафу. Проте, це не призвело до позитивних змін в особистості засудженого та готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві. Відтак, апеляційний суд зазначив, що призначене ОСОБА_6 покарання за вироком районного суду є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Разом із тим, колегія суддів не може погодитись з такими висновками, та вважає обґрунтованими доводи захисника про те, що суд при призначенні покарання безпідставно послався на попередні судимості ОСОБА_6 , що також залишилось поза увагою суду апеляційної інстанції.

Так, судимість є правовим станом особи, який виникає у зв`язку з її засудженням до кримінального покарання і за зазначених у законі умов тягне настання для неї певних негативних наслідків. Правильне застосування правових норм про судимість, її погашення чи зняття має важливе значення для вирішення кримінальних справ у разі вчинення особою нового злочину.

При цьому, судимість має строковий характер. Закон визначає, коли вона виникає (з дня набрання законної сили обвинувальним вироком), та встановлює підстави її припинення. Такими підставами є погашення судимості та її зняття. Як погашення, так і зняття судимості пов`язані зі спливом певних термінів, протягом яких особа повинна перетерпіти негативні наслідки та своєю поведінкою довести остаточне виправлення.

Припинення судимості анулює всі кримінально-правові та загальноправові наслідки засудження та призначення покарання. Особа, судимість якої погашена або знята, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала. Вона не зобов`язана будь-де вказувати про вчинення нею в минулому злочину та призначення за нього покарання, не повинна відчувати жодних негативних наслідків колишньої судимості. Врахування погашеної чи знятої судимості при вирішенні будь-яких питань, у тому числі і при характеристиці особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості і є неприпустимим.

Отже, посилання у вироку суду при призначенні покарання на те, що засуджений раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, є неприпустимим, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що засуджений є особою, яка відповідно до ст. 89 КК не має судимості.

У зв`язку з вищевикладеним, із мотивувальної частини вироку районного суду та ухвали апеляційного суду необхідно виключити посилання на наявність попередніх судимостей.

Враховуючи характер і ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу засудженого, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, Суд вважає за необхідне пом`якшити ОСОБА_6 призначене покарання у межах санкції ч. 3 ст. 309 КК до 6 років позбавлення волі. На переконання колегії суддів, таке покарання є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування судового рішення, не виявлено. Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а судові рішення - зміні.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 1 листопада 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 25 квітня 2022 року щодо ОСОБА_6 змінити.

Виключити з мотивувальної частини судових рішень посилання на наявність попередніх судимостей.

Пом`якшити призначенеОСОБА_6 покарання за ч. 3 ст. 309 КК до 6 років позбавлення волі.

В іншій частині судові рішення залишити без зміни.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3