Справа № 559/1922/15-к
Провадження № 1-кп/559/3/2022
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дубно матеріали об`єднаного кримінального провадження № 0000312 по обвинуваченні

ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, із неповною середньою освітою, не одруженого, раніше судимого 04 грудня 2018 року Дубенським міськрайонним судом за ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 186, ст. 70 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю покарання

у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого

ч.2 ст. 185, ч.1 ст.186, ч.2 ст. 190 КК України

ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, раніше судимого 21.03.2014 року Дубенським міськрайонним судом за ч.2 ст. 307 КК України до 5 років позбавлення волі, з встановленням іспитового строку на 2 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого

ч.1 ст. 296 КК України

за участю сторін кримінального провадження,

прокурора ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4

захисників обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

представника органу опіки та піклування ОСОБА_8

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11

ВСТАНОВИВ :

Судовим слідством встановлено, що згідно до тверджень сторони обвинувачення 18 квітня 2015 року о ОСОБА_3 , перебуваючи на вулиці Данила Галицького, близько 05 години 00 хвилин, поблизу відділення «Ідеа-Банку», раптово підійшовши до потерпілого ОСОБА_9 , який йшов попереду нього, діючи з корисливих мотивів, спричинив останньому удар правою рукою в область голови потерпілого, а саме нижньої щелепи зліва, внаслідок чого потерпілий упав. Після цього, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , який перебував разом з ним на момент події, завдали не менше 5 ударів у голову та живіт ОСОБА_9 .

В подальшому, ОСОБА_3 , помітивши в кармані правої кишені брюк потерпілого мобільний телефон, подолавши фактично опір останнього шляхом застосування насильства, яке не є небезпечним для життя і здоров`я, відкрито заволодів його мобільним телефоном марки «Нокіа X1» вартістю 150,00 грн. Внаслідок скоєння даного злочину, потерпілому ОСОБА_9 спричинено матеріальної шкоди на загальну суму 150,00 грн.

Дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.1 ст. 186 КК України.

За цим же епізодом ОСОБА_4 стороною обвинувачення інкриміновано дії за ч.1 ст. 296 КК України, а саме в тому, що ОСОБА_4 18 квітня 2015 року близько 05 годин 00 годин перебуваючи на вулиці Данила Галицького в місті Дубно поблизу приміщення «Ідея Банку», грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, безпричинно, умисно спричинив не менше п`яти ударів ногою в область живота потерпілого ОСОБА_9 , чим завдав фізичного болю не спричинивши тілесних ушкоджень.

Крім того, ОСОБА_3 25 грудня 2016 року близько 01.00 год., перебуваючи в кафе-барі «Оріон», що знаходиться за адресою: вул. Забрама, 28, м. Дубно Рівненської області, зустрівши свого знайомого ОСОБА_10 , керуючись корисливим мотивом, вступивши з ним в розмову. під час якої однією рукою обійняв останнього, а іншою розстебнув кишеню його куртки, із якої непомітно для ОСОБА_10 та інших сторонніх осіб, умисно, діючи повторно, викрав мобільний телефон марки Lenovo А6010», ІМЕІ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , вартістю 2332,32 грн., що належить ОСОБА_10 , чим спричинив ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 2332,32 грн.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 2 ст.185 КК України.

Також, 11 березня 2017 року близько 03.00 год. неповнолітній ОСОБА_3 , перебуваючи на території автостанції, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , підійшов до незнайомого йому на той час ОСОБА_12 , який у стані алкогольного сп`яніння спав на одній із лавок автовокзалу, з метою викрадення майна останнього, діючи повторно, з кишені брюк ОСОБА_12 викрав мобільний телефон марки «Lenovo A 369i» ІМЕІ: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , вартістю 664,77 грн. Внаслідок скоєння даного злочину ОСОБА_12 спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 664,77 грн.

Дії кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК україни

Крім того, 09 травня 2017 року, близько 03.35 год. ОСОБА_3 , перебуваючи по вул. Замкова в м. Дубно Рівненської області, поряд із кафе «Три козаки», що за адресою м. Дубно вул. Замкова, 12, побачивши знайомого ОСОБА_11 , керуючись корисливими спонуканнями, маючи умисел на відкрите заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою ОСОБА_11 , повідомляючи потерпілому неправдиві відомості, викликавши своєю поведінкою довіру останнього та помилкову впевненість у добросовісності та правдивості своїх дій, під приводом здійснення телефонного дзвінка з його мобільного телефону, отримав переданий ОСОБА_11 , мобільний телефон марки «Меіzu М2 mini», вартістю 2 336,93 грн., та імітувавши розмову по даному мобільному телефону, відійшов від потерпілого на декілька метрів та втік з поля зору потерпілого, внаслідок чого повторно відкрито заволодів, шляхом зловживання довірою мобільним телефоном марки «Меіzu М2 mini», що належить ОСОБА_11 чим спричинив останньому збитки на суму 2336,93 грн.

Дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування та державного обвинувачення кваліфіковано за ч. 2 ст.186 КК України.

В ході судового слідства у кримінальному провадженні повністю знайшли своє підтвердження доводи сторони обвинувачення щодо вчинення злочинних дій ОСОБА_3 по факту відкритого викрадення майна у громадянина ОСОБА_9 та кваліфікації таких дій за ч.1 ст. 186 КК України, також по факту незаконного заволодіння чужим майном у громадянина ОСОБА_12 , що мало місце 11 березня 2017 року, та за інкримінованим епізодом по факту незаконного заволодіння чужим майном у громадянина ОСОБА_10 і їх правової кваліфікації за ч.2 ст.185 КК України.

Разом з тим, в ході судового провадження не знайшли свого підтвердження доводи сторони обвинувачення щодо кваліфікації дій ОСОБА_3 за ч.2 ст. 186 КК України по факту відкритого заволодіння чужим майном громадянина ОСОБА_11 , шляхом вчинення грабежу.

Також, в ході судового слідства повністю не знайшли свого підтвердження доводи сторони обвинувачення, щодо вчинення ОСОБА_4 злочину за ч.1 ст. 296 КК України.

Дані твердження суду базуються на всебічному і повному дослідженні доказів та встановлення дійсних фактичних обставин справи.

Так, будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 визнав повністю викладенні стороною обвинувачення фактичні обставини справи, а саме в частині безпосередньо вчинення ним інкримінованих злочинів. Однак, повністю не погодився з кваліфікацією його дій за ч.2 ст. 186 КК України по факту заволодіння майном ОСОБА_11 . Також заперечив доводи сторони обвинувачення про безпосередню присутність та будь-яку участь ОСОБА_4 у вчиненні протиправних дій стосовно потерпілого ОСОБА_9 , що мали місце о 05 годині 18 квітня 2015 року у місті Дубно по вулиці Данила Галицького .

З приводу вчинення інкримінованих злочинів дав показання про те, що 25 грудня 2016 року він відпочив у кафе «Оріон, що в м. Дубно по вул. Забрама, де зустрів свого знайомого ОСОБА_13 . У нього виник намір заволодіти майном останнього. З цією метою, підійшов до ОСОБА_14 , взяв за руку привітатися та в цей момент непомітно для нього розстебнув кишеню куртки та дістав належний останньому мобільний телефон, який в подальшому здав у ломбард за 1700 гривень. Вказані кошти потратив на власні потреби. На даний час збитки відшкодовано шляхом повернення викраденого потерпілому.

По факту викрадення мобільного телефона у ОСОБА_11 , обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що 09 травня 2017 року близько 03.00 год., він перебував в кафе Три козаки, де зустрів хлопця, якого знав лише візуально та попросив у нього мобільний телефон, щоб здійснити дзвінок до спільного знайомого ОСОБА_15 , який працює в піцерії Вуаля. Після цього, поспілкувавшись він повернув назад вказаний мобільний телефон марки «Меіzu», У нього виник намір заволодіти вказаним телефоном, тому через деякий час знову попросив у даного хлопця телефон щоб зателефонувати, на що він погодився та добровільно надав йому телефон. В свою чергу, переслідуючи корисну злочинну мету, імітувавши розмову, утримуючи мобільний телефон біля вуха та почав відходити в сторону. В подальшому, почав втікати. Хлопець, що надав йому телефон став бігти за ним та вимагав повернути йому власний телефон, однак йому вдалося втекти від потерпілого.

Вранці близько 06.30 год., до місця його проживання приїхали працівники поліції та запросили його до Дубенського відділу поліції, де він добровільно видав мобільний телефон марки «Меіzu», який працівниками поліції повернутий потерпілому.

Крім того, в середині березня 2017, увечері він перебував в центрі м. Дубно де відпочивав зі своїми знайомими. В нічну пору проходив по вул. Забрама в м. Дубно через територію автостанції, де помітив невідомого йому раніше чоловіка, який сидів на лавці схилившись і, як йому здалося, спав. Користуючись даним моментом, він підійшов до вказаного чоловіка та оглянувши кишені його куртки і штанів знайшов мобільний телефон марки «Леново» чорного кольору. Даний телефон витягнув з кишені штанів і пішов в напрямку місця проживання. По дорозі дістав із телефону сім-карту та викинув. В подальшому, даним телефоном він користувався протягом одного дня, після цього перебуваючи в парку м. Дубно біля фонтану близько 13-14 год. продав цей телефон незнайомому йому чоловікові за 200 гривень. Отримані грошові кошти потратив на власні потреби.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 17 квітня 2015 року близько 22:00 години він разом зі своїм братом ОСОБА_16 відпочивали в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Брат залишив бар ОСОБА_17 раніше, а він продовжував відпочивати. Близько 04:30 години він вийшов з приміщення кафе бару « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та вирішив іти додому, направившись в сторону «площі», у центр міста Дубно. Рухаючись по вулиці Данила Галицького, неподалік приміщення магазину «Фокстрот» побачив невідомого йому чоловіка, який перебував в стані алкогольного сп`яніння. У нього виник раптовий намір його пограбувати. З цією метою, наздогнавши невідомого чоловіка перебуваючи позаду, завдав удар кулаком руки в голову, від якого останній впав на землю. Після чого, наніс декілька ударів ногою по тулубу потерпілого. Скориставшись, що невідомий чоловік не чинив опору, лежачи на землі, почав обшукувати кармани його одежі з метою відшукати гроші. Невідомий чоловік почав кликати на допомогу, а він в свою чергу продовжив наносити йому удари ногою по його тілу. Після того, як він перевірив кишені невідомого чоловіка, грошових коштів там не виявив. Однак викрав у нього телефон марки «Нокіа X1», яким він після даного випадку ще деякий час користувався. Як йому стало пізніше стало відомо, що потерпілим був ОСОБА_18 . В подальшому, викрадений телефон видав працівникам поліції.

Щодо своїх показань наданих під час досудового слідства та частково під час судового розгляду справи про причетність та безпосередню участь ОСОБА_4 до незаконного заволодіння майном ОСОБА_9 пояснив, що на час скоєння інкримінованих злочинів він був неповнолітній, а відтак не в повній мірі давав оцінку подіям та можливим наслідкам. Його було затримано працівниками поліції та перші слідчі дії проводились без участі його законного представника та адвоката. Працівники поліції наполягали на наданні свідчень про спільну участь у злочині з ОСОБА_4 , стверджуючи що практично винність обох доведена показаннями потерпілого, який їх опізнав. Протоколи його допитів писались слідчим самостійно, він лише їх підписував. Його залякували значною кримінальною відповідальністю у разі відмови надання показів про співучасть у злочині. Категорично стверджує, що ОСОБА_4 не був присутнім 18.04.2015 року близько 05 години разом з ним на вулиці Данила Галицького, а відтак і не вичиняв жодних злочинних дій стосовно потерпілого

ОСОБА_9 вчиненому щиро розкаюється. Повністю усвідомив протиправність своїх дій. На даний час став на шлях виправлення, потерпілим повністю відшкодував заподіяну злочином шкоду, шляхом повернення викраденого. Просить суворо не карати та не позбавляти волі.

Обвинувачений ОСОБА_4 вину в інкримінаваному йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст. 296 КК України не визнав повністю та пояснив, що 17 квітня 2015 року у вечірню пору доби відпочивав разом з друзями в кафе Оріон. Близько 02.00 годин ночі він вийшов з данного кафе, та автомобілем таксі поїхав додому. Обвинувачений заперечив той факт, що 18 квітня 2015 року в районі 04-05 години ранку перебував на вулиці Д. Галицького, поблизу «Ідеа Банку» разом з ОСОБА_19 . Будь якого кримінального правопорушення того дня не вчиняв.

Потерпілий ОСОБА_20 пояснив, що 09 травня 2017 року він перебував у кафе « ІНФОРМАЦІЯ_4 », що у АДРЕСА_3 . Близько 3 години ночі він вийшов з приміщеня на вулицю покурити. В цей час, до нього підійшов хлопець ромської національності на ім`я ОСОБА_21 та попросив у нього мобільний телефон для здійснення дзвінка. Він погодився та надав йому власний мобільний телефон «Меіzu М2 mіnі», якого через деякий час йому повернув. Однак, згодом обвинувачений знову попросив у нього телефон, щоб зателефонувати сестрі. Будучи переконаним що після дзвінка телефон буде повернутий, передав ОСОБА_21 телефон. Останній, в свою чергу, імітуючи розмову, почав віддалятись та бігти з його телефоном у невідомому напрямку. В свою чергу, він кричав ОСОБА_21 вслід, щоб той повернув телефон, але він не реагував. Він деякий час біг за ОСОБА_19 , але не наздогнав, так як він заховався у дворі будинку, що знаходиться неподалік ресторану «Едем». По факту вчинення крадіжки повідомив працівників поліцї.

Потерпілий ОСОБА_18 пояснив, що 18 квітня 2015 року близько 03.00 години він повертався додому. Проходячи по вул. Д. Гадицького, в якийсь момент від відчув сильний удар в голову, від чого він впав, однак зумів піднятися на ноги, після чого, знову отримав удар в голову і знову впав, при цьому закривав голову руками. Коли він лежав на землі, йому здалося, що двоє осіб йому наносили удари по всьому тілу та, в подальшому, почали обшукувати кишені його штанів. Після того, як через деякий час невідомі особи від нього відійшли, він виявив відсутність власного мобільного телефона «Нокіа». Після його побиття він втратив свідомість, а коли прийшов до тями, то пішов до найближчої квартири та зателефонував у поліцію. Потерпілий зазначив, що категорично не може ствердити, що двоє осіб вчинили на нього напад та наносили йому тілесні ушкодженя. Можливо нападник був один, була темна пора доби, місце нападу було погано освітлене. Окрім цього, зазначив, що після отриманих двох ударів у голову впавши на землю, закрив повністю обличчя руками, щоб не отримати значних ушкоджень. Він не бачив ні статури, ані обличчя другого нападника. Під час опізнання по фотокартках та статистах він вказав на особу у спортивному костюмі як таку, що була присутня при його побитті. Категорично ствердити, що напад на нього було здійснено двома особами у судовому засіданні не може.

Потерпілий ОСОБА_22 пояснив, що 24 грудня 2016 року близько 23.00 год. він приїхав у м. Дубно щоб відпочити. При ньому був його мобільний телефон «Леново» сірого кольору, який знаходився в кишені його куртки. Спочатку він відпочивав у кафе «Зірка», а після опівночі пішов у кафе Оріон, де знаходився певний час. В подальшому, маючи намір зателефонувати, виявив відсутність мобільного телефона, у зв`язку з чим , по даннму факту повідомив працівників поліції.

Потерпілий ОСОБА_12 до суду не з`явився, хоча повідомлявся про час та дату судового розгляду справи. З показів, наданих на досудовому слідстві вбачається, що 11 березня 2017 року близько 23.00 години він зі своїми друзями відпочивали в кафе «Оріон», що в м. Дубно по вул. Забрама». Близько 03.00 він пішов на територію автовокзалу, де присів на лавочку, щоб випити пива, яке купив у магазині «Перлина», що неподалік автовокзалу. При собі мав мобільний телефон «Леново А 369і», який знаходився в правій кишені штанів. Під час відпочинку на лавочці, він на декілька хвилин заснув, а коли прокинувся, то виявив відсутність вказаного мобільного телефона, оскільки хотів викликати таксі. По вказаному факту повідомив працівників поліції. Судом взято до уваги та визнано достовірними показання, надані потерпілим в ході досудового розслідування, оскільки останні не заперечуються обвинуваченим у справі.

Будучи допитаним в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_23 дала покази про те, що з 2010 року вона булла класним керівником ОСОБА_3 . За час її керівництва характеризує обвинуваченого як активного, неконфліктного, доброзичливого учня, який підтримував дружні відносини з одноклассниками. За час навчання ОСОБА_19 брав участь у художній самодіяльності та спортивних масових заходах. Вцілому характеризує його з позитивної сторони.

Свідок ОСОБА_24 пояснив, що по вказаній справі був понятим при проведенні слідчого експерименту, однак обставин вказаної слідчої дії не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_25 дав покази про те, що 25 грудня 2016 року близько 01.00 год., він відпочивав в кафе-барі « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що по вул. Забрама, 28, м. Дубно Рівненської області. Там зустрів свого знайомого ОСОБА_3 . В подальшому ОСОБА_19 виходив з приміщення кафе на деякий час, потім знову повернувся та запропонував йому здати у ломбард мобільний телефон, оскільки у нього не було при собі документів. На його запитання, чи не буде з цим телефоном ніяких проблем ОСОБА_19 запевнив його, що все нормально. Оскільки в нього теж на той момент не було з собою паспорта, то вони автомобілем таксі поїхали додому, та взяли з собою швагра ОСОБА_26 , який у ломбарді здав телефон на своє ім`я, за що ОСОБА_19 дав йому 200 гривень.

Свідок ОСОБА_27 пояснив, що у 2016 році він працював у ломбарді «Скарбниця», що в м. Дубно по вул. Д. Галицького. 25 грудня 2016 року в нічну пору доби до ломбарду звернувся ОСОБА_26 , який зробив заставу у виді мобільного телефона марки «Леново», чорного кольору за суму у розмірі 1200 гривень. В подальшому, вказаний телефон був реалізований шляхом комісійної торгівлі за 2000 гривень.

У звязку з повним визнанням вини ОСОБА_3 в інкримінованих злочинах по факту відкритого заволодіння чужим майном ОСОБА_9 шляхом грабежу, його правової кваліфікації за ч.1 ст. 186 КК України, що мало місце 18 .04. 2015 року, а також незаконного заволодіння майном ОСОБА_10 , скоєного 25 грудня 2016 року, та щодо незаконного заволодіння 11.03.2017 року чужим майном громадянина ОСОБА_12 та їх правової кваліцікації дій за ч.2 ст.185 КК України, судом за ініціативи усіх сторін кримінального провадження прийнято рішення про недослідження доказів по матеріалах справи по вказаних епізодах щодо обвинувачення ОСОБА_3 , оскільки жодна сторона у справі їх не оспорює. Відтак, суд приходить до переконання, що злочини мали місце і скоїв їх обвинувачений ОСОБА_3 , винність якого є доведеною.

Щодо кваліфікації дій ОСОБА_3 за епізодом викрадення майна у громадянина ОСОБА_11 за ч.2 ст. 186 КК України суд зазначає наступне.

Обов`язковою умовою складу обєктивної сторони грабежу є злочинне посягання на заволодіння майном, що відбувається відкрито. Таке заволодіння майном відбувається відкрито, для потерпілого чи сторонніх осіб, поза волею власника (володільця). При цьому, потерпілий та сторонні особи повністю усвідомлють дії винної особи щодо вчинення викрадення майна.

На противагу визначеного законодавцем складу кримінального правопорушення грабежу, дії щодо незаконного заволодіння майном внаслідок добровільної передачі майна потерпілим (власником, володільцем) винній особі під умовою чи за згодою володільця не утворює склад злочину передбаченого ст.186 КК України.

Стороною обвинувачення при формулюванні обставин вчинення кримінального правопорушення інкриміновано дії, а саме: 09 травня 2017 року, близько 03.35 год. ОСОБА_3 , перебуваючи по вул. Замкова в м. Дубно Рівненської області, поряд із кафе «Три козаки», що за адресою АДРЕСА_4 , побачивши знайомого ОСОБА_11 , керуючись корисливими спонуканнями, маючи умисел на відкрите заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою ОСОБА_11 , повідомляючи потерпілому неправдиві відомості, тим самим ОСОБА_3 викликав своєю поведінкою довіру у потерпілого та помилкову впевненість у добросовісності та правдивості своїх дій, під приводом необхідності зателефонувати з його мобільного телефона своїм знайомим, отримав переданий ОСОБА_11 , мобільний телефон марки «Меіzu М2 mini», вартістю 2 336,93 грн., імітувавши розмову по даному мобільному телефону, відійшов від потерпілого на декілька метрів та, в подальшому, втік з поля зору потерпілого, внаслідок чого повторно відкрито заволодів, шляхом зловживання довірою мобільним телефоном марки «Меіzu М2 mini», що належить ОСОБА_11 , чим спричинив останньому збитки на суму 2336,93 грн.

Згідно до вищевказаного формулювання подій злочинного посягання, яке знайшло своє підтвердження в ході судового розгляду справи, сторона обвинувачення самостійно стверджує, що заволодіння майном відбулося внаслідок обману, зловживання довірою ОСОБА_11 , внаслідок повідомлення потерпілому неправдивих відомостей щодо дійсних намірів винною особою та добровільної передачі ОСОБА_3 потерпілим мобільного телефону.

Дані обставини кримінального правопорушення підтверджено і в ході допиту потерпілого ОСОБА_11 який зазначив, що особисто добровільно передав свій мобільний телефон ОСОБА_3 на його прохання, для здійснення дзвінка. При цьому, потерпілий був переконаний у правдивості намірів обвинуваченого, а також у поверненні переданого майна.

За таких обставин, суд приходить до переконливого висновку, що заволодіння майном потерпілого ОСОБА_11 було вчинене шляхом обману зловживання довірою (шахрайство), що в свою чергу повністю спростовує твердження сторони обвинувачення про вчинення ОСОБА_19 грабежу і виключає інкриміновану кваліфікацію злочинних дій за ч.2 ст. 186 КК України.

У відповідності до ч.3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного у обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Враховуючи позицію сторони обвинувачення з підтримання попередньої кваліфікації дій ОСОБА_3 за ч.2 ст. 186 КК України, яка не знайшла свого підтвердження та повністю спростована встановленими дійсними фактичними обставинами кримінального правопорушення в ході судового провадження, суд з метою ухвалення справедливого рішення вважає за необхідне перекваліфікувати дії обвинуваченого з відкритого заволодіння чужого майна вчиненого повторно на заволодіння чужим майном шляхом обману ( шахрайство), вчинене повторно за ч.2 ст. 190 КК України.

Щодо висунутого обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.296 КК України суд зазначає наступне.

Стороною обвинувачення у первинному викладі обставин вчиненого ОСОБА_28 кримінального правопорушення зазначалось, що 18 квітня 2015 року ОСОБА_3 , керуючись корисливим мотивом, вирішив відкрито заволодіти майном ОСОБА_9 .

З метою реалізації свого злочинного наміру, направленого на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_3 , перебуваючи на вулиці Данила Галицького, близько 05 години 00 хвилин, поблизу відділення «Ідеа-Банку», запропонував ОСОБА_4 спільно вчинити злочин, на що останній добровільно погодився. Так, діючи спільно, користуючись відсутністю нагляду з їх діями з боку сторонніх осіб, підійшли до ОСОБА_9 та подолавши опір останнього, шляхом застосування насильства, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, переслідуючи корисні цілі, відкрито заволодів його мобільним телефоном марки « Нокіа X1» вартістю 150,00 грн. Внаслідок скоєння даного злочину, потерпілому ОСОБА_9 спричинено матеріальної шкоди на загальну суму 150,00 грн.

Стороною обвинувачення 26 вересня 2022 року змінено правову кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_4 з ч.2 ст. 186 КК України на ч.1 ст. 296 КК України. Підставою зміни обвинувачення за твердженням прокурора є те, що в ході судового розгляду було встановлено, що ОСОБА_4 18 квітня 2015 року наносячи удари потерпілому ОСОБА_9 , не мав наміру заволодіти його майном. Такий намір мав лише обвинувачений ОСОБА_3 .

У відповідності до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків передбачених цією статтею.

Так, відповідно до зміненого та поданого до суду стороною обвинувачення обвинувального акту, ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що 18 квітня 2015 року близько 05 години 00 хвилин, перебуваючи на вулиці Данила Галицького в м. Дубно, поблизу відділення «Ідея-Банку», грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю безпричинно, умисно спричинив не менше п`яти ударів ногою в область живота потерпілого ОСОБА_9 , чим завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.

Такі твердження сторони обвинувачення не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду з огляду на таке.

На досудовому слідстві та у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у первинному інкримінованому йому злочині за ч.2 ст.186КК та зміненому обвинуваченні за ч.1 ст.296 КК України не визнав повністю. Дав покази про те, що дійсно 18 квітня 2015 року до 02 години перебував у місті Дубно в приміщенні бару Оріон на відпочинку. Після 02 години 00 хвилин вийшовши з бару та на таксі поїхав додому за місцем проживання батька в с. Рачин Дубенського району. Окрім цього, зазначив, що на вулиці Данила Галицького в період часу з 02 години по 05 годину того ж дня не перебував та будь-якого злочину сам особисто чи у співучасті з ОСОБА_3 не вчиняв.

З приводу показань обвинуваченого ОСОБА_4 , суд зазначає, що його твердження про перебування 18 квітня 2015 року після 02 години в селі Рачин Дубенського району за місцем проживання його батька органом досудового розслідування не перевірялись, а відтак і не були спростовані в ході досудового та судового слідства з огляду на наступне.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 дав покази про те, що вину у скоєному злочині за фактом відкритого заволодіння майном у потерпілого ОСОБА_9 за правовою кваліфікацією ч.1ст. 186 КК України визнав повністю. При цьому ствердив, що ОСОБА_4 з ним під час вчинення злочину не було Злочин вчинював самостійно. Щодо наданих ним первинних показів про співучасть ОСОБА_4 під час досудового слідства та при проведенні пред`явлення особи для впізнання за фотознімками 09 червня 2015 року пояснив, що на вимогу слідчого надав такі покази та показав пальцем на ОСОБА_4 . Також зазначив, що такі свідчення були дані ним на вимогу працівників поліції без присутності законного представника його, як неповнолітнього. Наслідків своїх дій на той момент, в силу свого віку не розумів.

В ході допиту потерпілого у справі ОСОБА_9 судом встановлено, що подія сталась десь о 04 годині 00 хвилин 18 квітня 2015 року. Точно ствердити не може, чи ОСОБА_3 , якого він чітко впізнав, як нападника, був один чи з ним був ще хтось. Під час впізнання 19 травня 2018 року вказав на ОСОБА_4 тільки тому, що він був у спортивному костюмі, а інші статисти ні. При проведенні з ним слідчих дій повідомив працівникам поліції, що ствердно не може сказати чи нападник був один чи їх було двоє, оскільки після отриманих ударів в голову закрив обличчя руками та нічого не бачив. Також зазначив, що при проведенні з ним впізнання особи, яка вчинила злочин, працівники поліції повідомили, що з п`яти людей, що перебували на впізнанні обов`язково треба було вибрати когось. От і по одежі, у яку був одягнений ОСОБА_4 і обрав останнього. Також ОСОБА_9 дав показання про те, що саме ОСОБА_4 на місці скоєння злочину не бачив. Тому і не може стверджувати, що ОСОБА_4 причетний до вчинення злочину.

Суд також зазначає, що в ході досудового розслідування кримінального провадження за фактом незаконного заволодіння майном потерпілого ОСОБА_9 не встановленого жодного свідка, який підтвердив би участь у скоєному злочині обвинуваченого ОСОБА_4 .

Дослідженням наданого до матеріалів справи відеозапису з камери системи відео спостереження, розташованої ззовні приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_5 », що за адресою АДРЕСА_5 за 18.04.2015 в період часу від 04 год. 00 хв. до 04 год. 10 хв. (а.с. 47) судом не можливо встановити осіб, що пробігали повз магазин. Окрім цього, час скоєння злочину за твердженнями сторони обвинувачення був 05 година 18 квітня 2015 року, тоді як запис відображає подію з 04.00 по 04 годину 10 хвилин 18 квітня 2015 року.

За таких обставин, суд приходить до переконливого висновку про те, що стороною обвинувачення не було доведено факту перебування обвинуваченого ОСОБА_4 на місці події 18.04.2015.

А також, не було доведено жодним належним доказом факту грубого порушення громадського порядку ОСОБА_4 , з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю. При цьому суд зазначає таке.

З об`єктивної сторони хуліганство є суспільно небезпечною дією, що грубо порушує громадський порядок. Такими закон визнає тільки дії, які спричинили істотну шкоду особистим чи суспільним інтересам і відрізнялися особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Особлива зухвалість - це грубе порушення громадського порядку, поєднане із завданням потерпілій особі побоїв чи іншим насильством, що спричинило тілесні ушкодження, чи знущанням над потерпілим, знищенням або пошкодженням майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації, руху транспорту тощо. Під явною неповагою до суспільства слід вважати нахабно виявлене, зневажливе ставлення винного до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності. Ця ознака однаково характеризує як об`єктивну сторону хуліганства - грубе порушення громадського порядку, так і його суб`єктивну сторону - хуліганські мотиви вчинення. Суб`єктивна сторона хуліганства характеризується прямим умислом і мотивами явної неповаги до суспільства. Винний усвідомлює, що своїми діями грубо порушує громадський порядок, виражаючи тим самим явну неповагу до суспільства, і бажає цього.

У Постанові Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року № 10 « про судову практику у справах про хуліганство» вказано, що суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів, залежно від спрямованості умислу, мотиву, цілей винного та обставин вчинення ним кримінально караних дій. Дії, що супроводжуються погрозами, вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчиненні винним, щодо членів сімї, родичів,знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправомірними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями Кримінального кодексу України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство, зазначенні дії кваліфікуються лише у тих випадках, коли вони були поєднанні з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Всупереч вимог кримінального закону та судової практики по розгляду справ про хуліганство, стороною обвинувачення за відсутності доказів перебування ОСОБА_4 18 квітня 2015 року о 05 годині на місці злочину по вулиці Данила Галицького міста Дубно, висунуте обвинувачення у вчиненні хуліганства, шляхом заподіяння фізичного болю потерпілому, однак у формулюванні, викладеному в обвинувальному акті, не вказано в чому саме полягало грубе порушення громадського порядку, які дії вказували на явну неповагу до суспільства та в чому проявлялась особлива зухвалість.

Відтак, на підставі вищевикладеного, суд приходить до переконливого висновку, що стороною обвинувачення, за відсутності доказів скоєння, та належного і обгрунтованого правового формулювання не доведено факт вчинення ОСОБА_4 хуліганства.

Оцінка доказів.

Згідно змісту ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (ст. 85 КПК України). Відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення. Згідно ч. 1 та п. 3, 4, 6 ч. 2, ч. 3 ст. 87 КПК України (в редакції, яка діяла на момент вчинення кримінального правопорушення) недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: порушення права особи на захист; отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; отримання показань від свідка, який надалі буде визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні. Докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.

Так судом встановлено, що 19 травня 2015 року у даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 було допитано у якості свідка (а.с. 29-30). Також 19 травня 2015 року з потерпілим ОСОБА_9 було проведено впізнання, під час якого він нібито впізнав свідка ОСОБА_4 (а.с. 45). 09 червня 2015 року з підозрюваним ОСОБА_3 було проведено впізнання по фотознімках, під час якого він нібито впізнав свідка ОСОБА_4 (а.с. 76-78). Дане впізнання було проведено за участі захисника підозрюваного ОСОБА_3 , проте, за відсутності його законного представника ОСОБА_29 , яка була залучена законним представником неповнолітнього постановою слідчого від 28 квітня 2015 року. Тобто впізнання було проведено з порушенням ст. 227 КПК України.

22 червня 2015 року між підозрюваним ОСОБА_3 та свідком ОСОБА_4 було проведено одночасний допит, зміст якого закріплений у протоколі (а.с. 79). Одночасний допит також проводився за відсутності законного представника підозрюваного ОСОБА_29 23 червня 2015 року між потерпілим ОСОБА_9 та свідком ОСОБА_4 було проведено одночасний допит, зміст якого закріплений у протоколі (а.с. 102). В подальшому, 24 червня 2015 року ОСОБА_4 було оголошено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України (а.с. 97).

Проте, судом достовірно встановлено, що до пред`явлення підозри ОСОБА_4 він перебував у статусі свідка, а тому не міг захистити свої права та інтереси шляхом відмови від давання показань, так як був попереджений про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань, не міг залучити собі захисника для захисту своїх прав та інтересів, так як перебував у статусі свідка.

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання від 19.05.2015 (а.с. 45-46), який проводився за участі потерпілого ОСОБА_9 вказано, що останній впізнав та вказав на особу, яка знаходиться крайньою праворуч. Тобто, вказав на ОСОБА_4 . Проте, у даному протоколі відсутній підпис, прізвище, ім`я та по батькові впізнаної особи. На останній сторінці даного протоколу вказано в графі «Учасники» - ОСОБА_30 і наявний підпис даної особи. Проте, хто є дана особа не відомо, так як по змісту протоколу вона не була учасником впізнання.

У зв`язку з встановленням грубих порушень вимог кримінально-процесуального законодавства, що зумовили, на переконання суду, порушення права на захист, суд погоджується з доводами сторони захисту ОСОБА_4 про визнання недопустимими доказів, а саме:

- протокол допиту свідка ОСОБА_4 від 19 травня 2015 року (а.с. 29-30); - протокол пред`явлення особи для впізнання від 19.05.2015 (а.с. 45-46);

- протокол пред`явлення особи для впізнання по фотознімкам (а.с. 76-78); - протокол одночасного допиту ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 від 22.06.2015 року (а.с. 79);

- протокол одночасного допиту ОСОБА_9 та ОСОБА_4 від 23.06.2015 (а.с. 102).

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті. Згідно ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 99 КПК країни документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. До документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі електронні). Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 159 КПК України тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх (здійснити їх виїмку). Тимчасовий доступ до електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку здійснюється шляхом зняття копії інформації, що міститься в таких електронних інформаційних системах або їх частинах, мобільних терміналах систем зв`язку, без їх вилучення. Тимчасовий доступ до речей і документів здійснюється на підставі ухвали слідчого судді, суду.

Судом достовірно встановлено, що 30 квітня 2015 року в межах досудового розслідування по факту незаконного відкритого заволодіння майном потерпілого ОСОБА_9 , слідчим ОСОБА_31 було направлено лист ПП ОСОБА_32 про надання запису з камери системи відеоспостереження розташованої ззовні приміщення магазину «Золото», що за адресою м. Дубно, вул. Д. Галицького, за 18.04.2015 в період часу від 04 год. 00 хв. до 04 год. 10 хв. (а.с. 47- 49) На даний лист ПП ОСОБА_33 направила вищезазначений запис (а.с. 48), який знаходиться на диску у Додатку №1 та опечатаний слідчим (а.с. 49). Подія ,згідно обвинувального акту, відбулась 18 квітня 2015 року близько 05 години 00 хвилин. Проте, слідчим даний диск із відеозаписом із камер відеоспостереження не визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні. За таких обставин, суд вважає, що інформація, зазначена на вищевказаному диску не може бути належним та допустимим доказом, який є річчю, яка містить відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Також сам відеозапис отримано не в законний спосіб, оскільки не було дотримано вимог ст. 159 КПК України.

Також, судом встановлено, що 30 квітня 2015 року слідчим ОСОБА_31 було проведено огляд місця події (а.с. 15) за участю понятих та потерпілого ОСОБА_9 . Зі змісту протокол вказано, що під час слідчої дії використовується цифровий фотоапарат Саnon SХ 230. Проте, до протоколу не додано жодної фототаблиці. Також, в кінці зворотної сторінки даного протоколу відсутні підписи учасників: потерпілого ОСОБА_9 та понятих ОСОБА_34 та ОСОБА_35 . У зв`язку з чим, протокол огляду місця події від 30 квітня 2015 року (а.с. 15) суд визнає недопустимим доказом

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення, а саме: час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення; винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; при цьому обов`язок доказування зазначених обставин відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України покладається на прокурора. Всупереч положенням кримінального процесуального закону (ст. 91 КПК України) стороною обвинувачення не були встановлені об`єктивні обставини (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінальних правопорушень) вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення. Стороною обвинувачення протягом всього судового слідства не було надано суду жодного належного, законного та допустимого доказу на підтвердження вини обвинуваченого у вчиненні ним інкримінованого йому кримінального правопорушення. Згідно викладеного в ч. 1 ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження в тому числі є і забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. Відповідно до ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Барбера, Мессегуэ та Джабардо проти Іспанії» від 6 грудня 1998 р. (п.146) Європейський Суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного. Статтею 62 Конституції України передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Відповідно п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01 листопада 1996 року №9 визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце за умови доведеності її вини. Згідно ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Враховуючи, що стороною обвинувачення не доведено, а судом не встановлено доказів вчинення ОСОБА_4 інкримінованого кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, суд приходить до переконливого висновку щодо постановлення вироку про виправдання обвинуваченого.

Щодо вирішення питання про притягнення до кримінальної відповідальності за вчиненні злочини обвинуваченого ОСОБА_3 суд зазначає наступне.

В ході судового розгляду справи судом достовірно встановлено, що вище зазначенні інкриміновані злочини були вчиненні обвинуваченим ОСОБА_3 . Винність останнього є доведеною.

Також, суд зазначає, що злочинні дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ч.1 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), за ч.2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, вчинено повторно та за ч.2 ст.190 КК України, як заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, (шахрайство), вчинене повторно.

У відповідності до ч.4 ст.12 КК України вчиненні обвинуваченим ОСОБА_3 кримінальні правопорушення є нетяжкими злочинами.

З часу вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 186 КК України минуло 7 років, злочинів інкримінованих за ч.2 ст. 185 КК України 5 та 6 років та за ч.2 ст. 190 КК України 5 років.

В відповідності до п.3 ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у зв`язку закінченням строків давності, якщо з дня вчинення нетяжкого злочину і до набрання вироком законної сили минуло п`ять років.

Враховуючи що строк притягнення до кримінальної відповідальності за вчинені кримінальні правопорушення минув, обвинувачений ОСОБА_3 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності.

Цивільні позови у справі не заявлено.

Судові витрати за проведення товарознавчих експертиз підлягають стягненню з обвинуваченого у повному обсязі.

Питання речових доказів суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368,370,373 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 186 КК України, ч.2 ст. 185 КК України, ч.2 ст. 190 КК України та призначити покарання

-за ч.1 ст. 186 КК України 4 ( чотири) роки позбавлення волі;

-за ч.2 ст. 185 КК України 3 ( три) роки позбавлення волі;

-за ч.2 ст. 190 КК України 2 ( два) роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України засудженому ОСОБА_3 за сукупністю вчинених злочинів призначити покарання, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим та остаточно рахувати призначене покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України засудженого ОСОБА_3 звільнити від відбуття призначеного покарання у вигляді 4 ( чотирьох) років позбавлення волі, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

ОСОБА_4 , обвинуваченого за ч.1 ст. 296 КК України виправдати , у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на проведення судових товарознавчих експертизи в сумі 1071 (одна тисяча сімдесят одну) гривню 38 копійок.

Речові докази:

-мобільний телефон марки «Meizu M12» ІМЕІ: НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , який було викрадено у ОСОБА_11 та який 09.05.2017 було вилучено у неповнолітнього ОСОБА_3 , що знаходиться на відповідальному зберіганні у потерпілого ОСОБА_11 - залишити у розпорядженні останнього.

-мобільний телефон марки «Nokia X1» ІМЕІ: НОМЕР_7 , що знаходиться в камері зберігання речових доказів Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області- повернути власнику ОСОБА_9 , 1976 р.н.

-мобільний телефон марки «Lenovo A369і», ІМЕІ: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , який було викрадено у ОСОБА_12 та який 24.03.2017 свідок ОСОБА_36 добровільно видала працівникам поліції, що знаходиться на відповідальному зберіганні у потерпілого ОСОБА_12 - залишити у розпорядженні останнього.

На вирок суду може бути подано апеляцію до апеляційного суду Рівненської області протягом 30 діб з дня оголошення вироку через Дубенський міськрайонний суд.

Суддя: ОСОБА_37 ОСОБА_38