Справа № 351/1663/16-к
Номер провадження №1-кс/351/130/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 року м. Снятин

Слідчий суддя Снятинського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 за участі:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання начальника Снятинського відділу Коломийської окружної прокуратури ОСОБА_3 , за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000007 від 07.01.2015 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Підвисоке, Коломийського району Івано-Франківської області, останнє місце проживання та реєстрації АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Начальник Снятинського відділу Коломийської окружної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України КК України.

Клопотання надійшло до суду 13.03.2023 року.

Клопотання обгрунтовується тим, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_1 , за твердженням органу досудового розслідування, 6 січня 2015 року близько 18 години, діючи умисно, переслідуючи корисливий мотив відкрите викрадення чужого майна, приїхав до господарства ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яке розташоване по АДРЕСА_2 . Там, з метою заволодіння чужим майном, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, ОСОБА_5 , шляхом вільного доступу зайшов до середини однієї з кімнат житлового будинку ОСОБА_6 , де маючи на меті довести свій злочинний умисел до кінця, вчинив з ним суперечку. Під час суперечки ОСОБА_5 наніс ОСОБА_6 удар рукою в ділянку голови, після чого озброївшись ножем, який згідно висновку експерта № 17 від 29 січня 2015 року не є холодною зброєю, а відноситься до різновиду туристичних ножів шведської фірми «Mora» наніс останньому два удари, один із яких у ділянку голови зліва та у ліву ногу, після чого із будинку ОСОБА_6 , відкрито викрав мобільний телефон марки «Нокіа-107 «Dual sim», вартістю 350 гривень із двома сім-картками оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар», вартістю по 15 гривень кожна, який знаходився на столі у цій же кімнаті, спричинивши потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 380 гривень.

Застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого в момент заподіяння, ОСОБА_5 спричинив потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді різаної рани лівої брови та лівого стегна.

За результатами проведення досудового розслідування органом досудового розслідування ОСОБА_5 5 лютого 2015 на підставі ст. 111, ст. 112, п.3 ч. 1 ст. 276, ч. 1 ст. 278 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

У зв`язку з не встановленням місця знаходження підозрюваного ОСОБА_5 та відсутністю можливості доставити його до органу досудового розслідування для проведення процесуальних дій, постановою органу досудового розслідування від 12 лютого 2015 ОСОБА_5 оголошено в розшук, на підставі чого 13.02.2015 заведено оперативно-розшукову справу категорії «Розшук» № 242038.

Крім того, ухвалою Снятинського районного суду від 3 вересня 2018 року надано дозвіл на затримання ОСОБА_5 та доставку його до суду з метою участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В ході проведення оперативно-розшукових заходів встановлено, що ОСОБА_5 після вчинення злочину виїхав за межі України, а саме до Королівства Норвегія, де проживав у фюльке (район) Фіннмарк, муніципалітет Гасвік.

Європейською конвенцією про видачу правопорушників 1957 року так і іншими міжнародними договорами України, які є основними міжнародними угодами України з іншими державами з питань екстрадиції, передбачено, що Договірні Сторони зобов`язуються видавати одна одній, з урахуванням положень та умов, викладених в цих Конвенціях та Договорах, всіх осіб, які переслідуються компетентними органами запитуючої Сторони за вчинення правопорушення або які розшукуються зазначеними органами з метою виконання вироку або постанови про утримання під вартою.

Відповідно до ст. 12 Європейської конвенції про видачу правопорушників 1957 року, запит запитуючої Сторони супроводжується оригіналом або завіреною копією обвинувального вироку та постанови суду або постанови суду про негайне затримання чи ордера на арешт або іншого розпорядження, яке має таку ж силу і видане відповідно до процедури, передбаченої законодавством запитуючої сторони.

Згідно зі ст. 25 вказаної вище Конвенції для цілей цієї Конвенції термін постанова про утримання під вартою означає будь-яке розпорядження, яке передбачає позбавлення волі і яке було проголошене кримінальним судом на додаток до вироку про ув`язнення або замість нього.

Відповідно до вимог ст. 281 КПК України, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або особа перебуває за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, то слідчий, прокурор оголошує його розшук.

Фактично дата винесення відповідної постанови про оголошення в розшук підозрюваного і є початком її розшуку, в розумінні ст. 281 КПК України.

В даному випадку підтвердженням оголошення особи в розшук є саме постанова органу досудового розслідування про оголошення ОСОБА_5 в розшук від 12 лютого 2015 року. Підтвердженням оголошення ОСОБА_5 в міжнародний розшук є постанова органу досудового розслідування ВП №1 (м. Снятин) Коломийського РВП про оголошення ОСОБА_5 в міжнародний розшук від 15 березня 2023 року.

Причетність ОСОБА_5 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Таким чином, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Також, необхідність в обранні ОСОБА_5 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою виникає з того, що останній перебуває за межами України і в разі його затримання чи встановлення місцезнаходження буде застосована процедура екстрадиції.

Відповідно до п.4 ч.2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно абз.7 ч.4 ст. 183 КПК України при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Відповідно до ч. 4 ст. 197 КПК України у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого на підставі частини шостої статті 193 цього Кодексу строк дії такої ухвали не зазначається.

На даний час існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, оскільки є достатні підстави вважати, що підозрюваний переховується від суду, крім того, перебуваючи на волі, може незаконно впливати на потерпілих та свідків з метою змінити їх показання в подальших судових розглядах, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Також, до органу досудового розслідування ОСОБА_5 не з`являвся, доказів, які підтверджують факт неможливості участі у судовому засіданні, не надав, а також наявні обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення ним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, що підтверджує існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Беручи до уваги викладене та те, що існує надто великий ризик того, що підозрюваний ОСОБА_5 , перебуваючи на волі може продовжувати переховуватись від суду, з метою уникнення від покарання за вчинення тяжкого злочину, незаконно впливати на свідків та потерпілого, вчиняти нові злочини, більш м`які запобіжні заходи, аніж тримання під вартою, не можуть запобігти зазначеним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, а тому просить обрати ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав.

Захисник в судовому засіданні, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, поклався на розсуд суду.

Слідчий суддя, перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, а саме: витяг з ЄРДР № 0000007 від 07.01.2015 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України; повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення від 05.02.2015; постанову про оголошення розшуку підозрюваного від 12.02.2015р.; протокол допиту потерпілого від 13.01.2015; постанову про оголошення підозрюваного в міжнародний розшук від 15.03.2023р., встановив, що ОСОБА_5 обгрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років.

Метою застосування запобіжного заходу до підозрюваного, в тому числі й тримання під вартою, згідно вимог ч.1 ст.177 КПК України, є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 , перебуваючи на волі може продовжувати переховуватись від суду, з метою уникнення від покарання за вчинення тяжкого злочину, незаконно впливати на свідків та потерпілого, вчиняти нові злочини.

Європейською конвенцією про видачу правопорушників 1957 року так і іншими міжнародними договорами України, які є основними міжнародними угодами України з іншими державами з питань екстрадиції, передбачено, що Договірні Сторони зобов`язуються видавати одна одній, з урахуванням положень та умов, викладених в цих Конвенціях та Договорах, всіх осіб, які переслідуються компетентними органами запитуючої Сторони за вчинення правопорушення або які розшукуються зазначеними органами з метою виконання вироку або постанови про утримання під вартою.

Відповідно до ст. 12 Європейської конвенції про видачу правопорушників 1957 року, запит запитуючої Сторони супроводжується оригіналом або завіреною копією обвинувального вироку та постанови суду або постанови суду про негайне затримання чи ордера на арешт або іншого розпорядження, яке має таку ж силу і видане відповідно до процедури, передбаченої законодавством запитуючої сторони.

Згідно зі ст. 25 вказаної вище Конвенції для цілей цієї Конвенції термін постанова про утримання під вартою означає будь-яке розпорядження, яке передбачає позбавлення волі і яке було проголошене кримінальним судом на додаток до вироку про ув`язнення або замість нього.

Відповідно до статей 1, 19 Конституції України, Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава, органи державної влади, посадові особи якої зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Кримінальне провадження на території України здійснюється з підстав і в порядку, визначеному Кримінальним процесуальним кодексом (ч. 1 ст. 4 КПК України).

Відповідно до вимог ст. 281 КПК України, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або особа перебуває за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, то слідчий, прокурор оголошує його розшук.

В даному випадку підтвердженням оголошення особи в розшук є саме постанова органу досудового розслідування про оголошення ОСОБА_5 в розшук від 12 лютого 2015 року та підтвердженням оголошення підозрюваного в міжнарожний розшук є постанова органу досудового розслідування ВП №1 (м. Снятин) Коломийського РВП про оголошення ОСОБА_5 в міжнародний розшук від 15 березня 2023 року.

Обгрунтованість причетності ОСОБА_5 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами:

- протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення, що поступило до органу досудового розслідування від ОСОБА_6 ;

- протоколом огляду місця події від 06.01.2015 з додатками;

- протоколом огляду місця події від 07.01.2015;

- постановою про визнання предметів речовими доказами та передачу їх на зберігання;

- висновком судово-медичної експертизи № 03 від 27.01.2015;

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_6 від 13.01.2015;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 16.01.2015;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 16.01.2015;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 26.01.2015;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 02.02.2015;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 02.02.2015;

- матеріалами трасологічної експертизи;

- протоколом пред`явлення речей для впізнання від 13.01.2015;

Таким чином, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Крім того, як Європейською конвенцією про видачу правопорушників 1957 року так і Конвенцією про правову допомогу у цивільних, сімейних і кримінальних справах 1993 року, які є основними міжнародними угодами України з іншими державами з питань екстрадиції, передбачено, що Договірні Сторони зобов`язуються видавати одна одній, з урахуванням положень та умов, викладених в цих Конвенціях, всіх осіб, які переслідуються компетентними органами запитуючої Сторони за вчинення правопорушення або які розшукуються зазначеними органами з метою виконання вироку або постанови про утримання під вартою.

Так, згідно ст. 5. ч. 1, п. f) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Виходячи з аналізу як міжнародно-правових норм законодавства так і кримінального процесуального Кодексу України щодо застосування правових норм, передбачених у процесі екстрадиції особи необхідний відповідний документ про тримання особи під вартою, без визначення будь-яких інших альтернатив чи зобов`язань.

Згідно зі ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії передбачені частиною першою цієї статті.

На даний час існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, оскільки є достатні підстави вважати, що підозрюваний переховується від суду, крім того, перебуваючи на волі, може незаконно впливати на потерпілих та свідків з метою змінити їх показання в подальших судових розглядах, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Також слід врахувати те, що до органу досудового розслідування ОСОБА_5 не з`являвся, доказів, які підтверджують факт неможливості участі у судовому засіданні, не надав, а також наявні обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення ним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, що підтверджує існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Відповідно до п.4 ч.2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно абз.7 ч.4 ст. 183 КПК України при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Відповідно до ч.6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Беручи до уваги викладене та те, що існує надто великий ризик того, що підозрюваний ОСОБА_5 , перебуваючи на волі може продовжувати переховуватись від суду, з метою уникнення від покарання за вчинення тяжкого злочину, незаконно впливати на свідків та потерпілого, вчиняти нові злочини, оголошений в міжнародний розшук, а тому, більш м`які запобіжні заходи, аніж тримання під вартою, не можуть запобігти зазначеним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Вирішення питання про доцільність витрачання ресурсів при реалізації запобіжного заходу, відповідно до ст.ст. 177, 178 КПК України, не входить до компетенції слідчого-судді, а відноситься до повноважень органу досудового розслідування та прокурора.

У відповідності до положень ст.ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики Європейського суду з прав людини, враховуючи принцип верховенства права, мінімізуючи ризик допущення свавілля щодо прав і свобод людини і громадянина, враховуючи не тільки тяжкість злочину, а оцінюючи конкретні обставини справи, характеристику підозрюваного, з урахуванням наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, тяжкості покарання, що загрожує підозрюваному, враховуючи особу обвинуваченого, з метою запобігання спробам переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, слідчий суддя вважає, що ОСОБА_5 слід обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 40, 131, 132, 176-178, 182-184, 188, 323 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 задоволити.

Обрати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Підвисоке, Коломийського району Івано-Франківської області, останнє місце проживання та реєстрації АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Після затримання ОСОБА_5 , не пізніш як через сорок вісім годин з часу його доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Виконання ухвали доручити працівникам відділення поліції № 1 (м. Снятин) Коломийського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_12