Справа № 750/2537/22
Провадження № 1-кс/750/1909/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2023 року м. Чернігів

Слідчий суддя Деснянського районного суду міста Чернігова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_7 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002557 від 29.05.2022, стосовно :

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Чернігова, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, неповнолітніх утриманців не маючого, не працюючого, раніше судимого:

- 02.11.1998 засудженого Чернігівським обласним судом за ст. 102, ч. 1 ст. 101, ч. 1 ст. 142, ч. 3 ст. 222, ч. 1 ст. 222, ч. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 17, ч. 2 ст. 145, ст. 94, ст.42 до покарання у вигляді 15 років позбавлення волі;

-01.06.2016 засудженого Новозаводським районним судом м. Чернігова, за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 70 до позбавлення волі строком на 6 років; зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, п13 ч.2 ст. 115 КК України,

в с т а н о в и л а:

старший слідчий СВ Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_7 за погодженням із прокурором Чернігівської окружної прокуратури ОСОБА_3 звернулась до суду із клопотанням про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 в межах строку досудового розслідування до 16.05.2023.

В судовому засіданні прокурор підтримав заявлене клопотання, просив задовольнити з наведених у ньому підстав.

Слідчий клопотання підтримала, просила його задовольнити.

Захисник та підозрюваний заперечили проти задоволення клопотання.

Підозрюваний зазначив, що не переховувався від слідства, доказів його вини в скоєному нема, неприязних відносин з будь-ким із міста не має. Просив змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Захисник вважав можливе обрати стосовно підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, вважаючи, що прямі докази винуватості ОСОБА_6 відсутні. Показання свідків є непрямими доказами. Ризики, визначені в клопотанні, не підтверджені.

Заслухавши доводи прокурора, слідчого, підозрюваного та його захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходжу до висновку, що клопотання підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

СВ ЧРУП ГУНП в Чернігівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002557 від 29.05.2022 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч.1 ст. 263, п.13 ч.2 ст. 115 КК України.

28.02.2023 ОСОБА_6 затримано за підозрою у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

01.03.2023 ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду

м. Чернігова ОСОБА_6 обрано запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

04.04.2023 ОСОБА_6 повідомлено про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, п.13 ч.2 ст. 115 КК України.

Постановою керівника Чернігівської окружної прокуратури від 12.04.2023 продовжено строк досудового розслідування даного кримінального провадження до 16.05.2023.

Відповідно до ст.199 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою. При розгляді клопотання про продовження тримання під вартою мають враховуватися у відповідності до ч.3 ст.199 КПК України й наявність обставин, що перешкоджають завершенню досудового розслідування.

Запобіжні заходи застосовуються з метою досягнення дієвості кримінального провадження. Їх дія носить превентивний (попереджувальний) характер реалізації особами дій, направлених на перешкоджання здійсненню правосуддя у справі.

Розглядаючи заявлене клопотання, слідчий суддя послідовно враховує положення ст.ст.177, 178, 183 КПК України, а також ч.2 ст.29 Конституції України.

Відповідно до п.3 ст.5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.

Однак, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальногромадянських прав та інтересів потерпілих. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження підозрюваному терміну дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя враховує, що кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Слідчий та прокурор в клопотанні наполягають на існуванні ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме: переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інші кримінальні правопорушення.

Так, ОСОБА_6 підозрюється, зокрема, у вчиненні особливо тяжкого злочину (п.13 ч.2 ст. 115 КК України), за яке передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічне позбавлення волі.

Дослідженням даних про особу підозрюваного встановлено, що він неодружений, утриманців не маючий, офіційно не працюючий, раніше судимий.

Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З постанов Верховного Суду від 20.06.2019 по справі № 166/313/17, від 13.08.2020 по справі № 674/1202/19, від 27.02.2019 по справі №0503/10653/2012 вбачається, що усвідомлення імовірності визнання вини особи за висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та можуть бути підставами для тримання особи під вартою.

Враховуючи дані про особу ОСОБА_6 , тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання його винуватим, інші обставини кримінального провадження, слідчий суддя вважає доведеним наявність ризику, зазначеного прокурором, як переховування підозрюваного від суду через тиску тягаря можливого відбування покарання.

У рішенні від 26.01.1993 року у справі «W. проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Оцінивши доводи прокурора щодо існування ризику впливу на свідків, у цьому ж кримінальному провадженні, слідчий суддя вважає, що такий ризик продовжує існувати, аж до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від потерпілого, свідків та дослідження їх судом. Враховуючи характер відносин підозрюваного із свідками, слідчий суддя не виключає можливості здійснення на них тиску.

Разом з тим, ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчим суддею при обранні запобіжного заходу ОСОБА_6 був виключений з ризиків і не доведено існування такого ризику при розгляді даного клопотання.

Таким чином, під час розгляду клопотання сторона обвинувачення довела існування ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, що є підставою для продовження дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Оцінюючи доводи сторони захисту щодо наявності підстав для зміни запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, слідчий суддя враховує, що інший більш м`який запобіжний захід сам по собі не здатний запобігти можливості переховування від суду, оскільки, перебуваючи в умовах домашнього арешту, підозрюваний не буде позбавлений можливості залишити житло та пересуватись на власний розсуд, та спілкуватися із свідками.

Виходячи з положень КПК України та висновків щодо застосування норм права, викладених, зокрема, в п. 33 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі № 288/1158/16-к, слідчий суддя на даній стадії розгляду справи позбавлений можливості надавати юридичну оцінку діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 .

Враховуючи наведене, слідчий суддя не може визнати обґрунтованими доводи сторони захисту щодо відсутності підстав для подальшого тримання підозрюваного під вартою та наявності підстав для зміни запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, оскільки вказані вище обставини в їх сукупності свідчать як про те, що ризики вчинення підозрюваним вищезазначених дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились, так і про неможливість запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Відповідно, з наведених вище підстав, слідчий суддя відмовляє в клопотанні сторони захисту про зміну запобіжного заходу.

Враховуючи, що строк тримання під вартою підозрюваного спливає 25.04.2022, але для всебічного, повного та об`єктивного розслідування у кримінальному провадженні органу досудового розслідування необхідно виконати певний обсяг процесуальних та слідчих дій, зокрема, отримати висновки судових експертиз, здійснити відкриття матеріалів досудового розслідування, забезпечити право підозрюваного на ознайомлення з даними матеріалами, скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів, вручити його підозрюваному, які неможливо здійснити до закінчення строку тримання під вартою підозрюваного, клопотання є достатньо обґрунтованим та доведеним і підлягає задоволенню.

Враховуючи вищенаведене та ризики визначені ст.177 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку, що застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід продовжити, такий з урахуванням його тривалості, обсягу доказів, не виходить за межі розумного строку, розмір застави не визначати.

Керуючись ст.ст.183, 197 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и л а:

В задоволенні клопотання захисника про зміну підозрюваному запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт відмовити.

Клопотання слідчого - задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах строку досудового розслідування до 16.05.2023, з подальшим триманням у ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор», без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали встановити до 16.05.2023 включно.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом п`яти днів.

Слідчий суддя ОСОБА_1