Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 646/4970/21
Провадження № 1-кп/553/157/2022
У Х В А Л А

Іменем України

27.12.2022 року м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

з участю прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинувачених - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисників адвокатів - ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

представника потерпілої

адвоката - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві кримінальне провадження № 0000428 від 06.07.2021 року по обвинуваченню ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 186 КК України, № 0000486 від 27.07.2021 року по обвинуваченню ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Ленінського районного суду м. Полтави перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 , ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 186 КК України.

29.07.2021 року до Червонозаводського районного суду м. Харкова зі Слобідської окружної прокуратури міста Харкова надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000428 від 06.07.2021 року відносно ОСОБА_4 по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

01.10.2021 року до Червонозаводського районного суду м. Харкова зі Слобідської окружної прокуратури міста Харкова надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000486 від 27.07.2021 року по обвинуваченню ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 186 КК України.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова матеріали кримінального провадження № 0000428 від 06.07.2021 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України (судова справа № 646/4970/21) об`єднано з матеріалами кримінального провадження № 0000486 від 27.07.2021 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України (судова справа № 646/6412/21), присвоївши справі єдиний унікальний номер № 646/4970/21.

Згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року "Про введення воєнного стану в Україні" із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено в Україні воєнний стан. Строк воєнного стану продовжувався згідно з Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 року, № 133/2022 від 14.03.2022 року, № 341/2022 від 17.05.2022 року, № 573/2022 від 12.08.2022 року та востаннє Указом Президента України № 757/2022 від 07.11.2022 року "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" з 05 год. 30 хв. 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Розпорядженням Голови Верховного Суду № 4/0/9-22 від 10.03.2022 року "Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану" змінено територіальну підсудність судових справ Червонозаводського районного суду м. Харкова та Комінтернівського районного суду м. Харкова, визначено територіальну підсудність справ за Ленінським районним судом м. Полтави.

Згідно з ухвалою від 10.04.2022 року кримінальні провадження № 0000428 від 06.07.2021 року по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 186 КК України та № 0000486 від 27.07.2021 року по обвинуваченню ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 186 КК України прийнято до провадження суддею Ленінського районного суду м. Полтави та призначене підготовче судове засідання.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08.07.2021 року відносно ОСОБА_4 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, термін дії якого продовжувався ухвалами Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.09.2021 року, від 12.10.2021 року, від 29.11.2021 року, від 12.01.2022 року та ухвалами Ленінського районного суду м. Полтави від 11.03.2022 року, від 04.05.2022 року, від 21.06.2022 року, від 14.09.2022 року та від 04.11.2022 року.

Ухвалою судді від 22.12.2022 року вирішено судове засідання по справі проводити в режимі відеоконференції з під час трансляції з ДУ "Харківський слідчий ізолятор" з метою забезпечення участі обвинувачених й дотримання їх прав та інтересів.

В судовому засіданні прокурор звернулася до суду з клопотанням про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , посилаючись на те, що ризики, які стали підставою для його обрання, не зникли та не зменшилися; він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років, що може спонукати його переховуватись від суду, тим паче що він не працевлаштований, не має міцних та стійких соціальних зв`язків, раніше неодноразово (5 разів) притягувався до кримінальної відповідальності, перебуваючи на волі може впливати на потерпілих та свідків, місцеперебування яких йому відоме, шляхом залякування змусити змінити свої показання, а також оскільки не має стабільного джерела доходу, може вчинити інше кримінальне правопорушення проти власності небезпечним для життя та здоров`я способом. Відтак, вважає доведеним існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, з огляду на особу обвинуваченого та зміст пред`явленого обвинувачення вважає, що є достатні підстави вважати, що забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігання вказаним ризикам можливе лише шляхом застосування запобіжного заходжу у виді тримання під вартою, інші більш м`які запобіжні заходи досягти вказаної мети не здатні. Просив не визначати розмір застави з огляду на положення п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, позаяк вчинення інкримінованого злочину ґрунтувалось на застосуванні насильства до потерпілої.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечували. Захисник наголосив на недоведеності прокурором існування ризиків, запобіганням яким обґрунтовується необхідність продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вказав, що його підзахисний не вчиняв та не має наміру вчиняти дії щодо ухилення від суду, з огляду на оголошений в Україні воєнний стан не маж можливості залишити територію держави, не має можливості та наміру впливати на потерпілу та свідків, раніше не судимий. Обвинувачений півтора роки утримується під вартою, проте судовий розгляд не розпочатий, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, про які вказує прокурор у клопотанні не існували та навіть якби і існували на час застосування запобіжного заходу, з часом значно зменшились, пред`явлене йому обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, необґрунтоване та не підтверджується наявними доказами. Вказував на недоведеності прокурором неможливості застосування до підзахисного запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зауважив, що обвинувачений має родину та постійне місце проживання у м. Харкові, просив застосувати до нього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, зокрема, у виді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_7 підтримали позицію обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_6 .

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_8 підтримала клопотання прокурора, наполягала на його задоволенні, зауваживши, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор в обґрунтування клопотання, є реальними, доведеними, а застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді домашнього арешту є недоцільним з огляду на дані про його особу та конкретні обставини справи.

При вирішенні клопотання прокурора суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

В ч. 1 ст. 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 року у справі "Гарькавий проти України" зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Згідно положень п. "С" ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, нікого не може бути позбавлено свободи інакше, ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Як встановлено в ч. 1, 3 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Суд у відповідності до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, враховує дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше судимий за вчинення злочинів проти власності, не одружений та не має постійного місця роботи, тобто міцних соціальних зв`язків, не має стабільного джерела доходу, тоді як обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, спрямованого на заволодіння чужим майном, бере до уваги ступінь тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких та вчинене за попередньою змовою групою осіб з застосуванням фізичного насильства до потерпілої, та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі доведення винуватості, вік, міцність соціальних зв`язків в місці його проживання, репутацію, майновий стан та оцінюючи встановлені обставини у сукупності вважає обґрунтованими доводи прокурора про наявність підстав стверджувати, що він може ухилитись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні.

Сам факт перебування обвинуваченого в умовах ізоляції певний період часу, на переконання суду, не свідчить безперечно про таку його зміну, яка дає підстави припускати зменшення суспільної небезпечності інкримінованого йому діяння і особи обвинуваченого та є приводом до такої істотної зміни обставин, що б виключали можливість реалізації ризиків, необхідність запобігання яким стала підставою для застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Оцінюючи доводи захисника, наведені в обґрунтування заперечень проти клопотання прокурора, суд наголошує, що питання обґрунтованості пред`явленого обвинувачення, правильності кваліфікації дій обвинуваченого та доведення винуватості в інкримінованому кримінальному правопорушенні підлягає з`ясуванню під час судового провадження в порядку, визначеному кримінальним процесуальних законодавством.

Даних, які свідчать про наявність таких обставин, які істотно впливають на можливість продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , та можуть стати підставою для зміни запобіжного заходу на інший більш м`який, в тому числі домашній арешт, стороною захисту не надано та судом в ході судового засідання не встановлено.

Заслухавши пояснення учасників процесу, враховуючи доведеність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобігання яким було підставою для обрання та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , та які на теперішній час не зникли, а також те, що, на переконання суду, застосування до нього іншого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, в тому числі домашнього арешту чи особистого зобов`язання, є неможливим, позаяк з огляду на дані про особу обвинуваченого, зміст пред`явленого обвинувачення та інші конкретні обставини справи не здатне забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, з приводу застосування особистої поруки та застави жодна особа у встановленому законом порядку не зверталась, суд приходить до висновку про доведеність підстав для продовження застосування раніше обраного запобіжного заходу та оскільки судовий розгляд справи не завершений, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також повного, всебічного та об`єктивного судового розгляду даної справи в розумні строки, вважає за доцільне продовжити строк тримання під вартою відносно нього на 60 днів без визначення розміру застави у відповідності до положень ч. 1 ч. 4 ст. 183 КК України.

Керуючись ст. 331 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів з 27 грудня 2022 року по 24 лютого 2023 року включно без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиОСОБА_1