Провадження № 1-кп/537/34/2023
Справа № 537/1232/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.02.2023 року м. Кременчук

Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні суду в м. Кременчук Полтавської області кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 26.05.2022 року за №0000227, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчук Полтавської області, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, який не працює, не одружений, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого з врахуванням положень ст. 89, ст.90 КК України:

- 25.10.2021 року вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 80 годин. Станом на 02.11.2022 року відбув покарання у виді громадських робіт.

- 30.11.2022 року вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області за ч.2 ст.389 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк 1 рік з покладанням обов`язків, встановлених у ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України,

в с т а н о в и в :

23.05.2022 року близько 17 год. 05 хв. у приміщенні магазину " Лілія ", розташованому у м. Кременчук Полтавської області по вул. І.Приходька, буд. №95А, ОСОБА_5 з прямим умислом, з корисливим мотивом, повторно заволодів мобільним телефоном своєї матері ОСОБА_4 , шляхом зловживання довірою. А саме ОСОБА_5 , маючи не зняту та непогашену судимість за вчинення кримінального проступку проти власності, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України, прийшов на роботу до своєї матері ОСОБА_4 , яка працювала продавчинею магазину "Лілія", де попросив у своєї матері належний їй мобільний телефон марки «Xiaomi» модель «Redmi 9A» кольору Sky Blue IMEI: НОМЕР_1 , під приводом здійснити телефонний дзвінок, але при цьому не мав наміру його повертати. На що мати ОСОБА_4 добровільно надала сину ОСОБА_5 свій мобільний телефон для здійснення дзвінку. Таким чином ОСОБА_5 заволодів зазначеним вище мобільним телефоном ОСОБА_4 , шляхом зловживання довірою, повторно, після чого зник з місця скоєння злочину, чужим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 2999,33 грн.

Таким чином ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.190 КК України, а саме повторно заволодів чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство).

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, наведених в обвинувальному акті. Дав показання про те, що не працює, проживає з бабусею, за якою здійснює догляд. У травні 2022 року не мав грошей, тому приїхав у магазин «Лілія» за адресою: м. Кременчук, вул. І.Приходька, буд. №95А, де працює продавчинею його мати ОСОБА_4 . В магазині ОСОБА_5 попросив у матері належний їй мобільний телефон під приводом зателефонувати. На прохання ОСОБА_5 , мати ОСОБА_4 добровільно надала йому свій мобільний телефон для здійснення дзвінка. Після чого ОСОБА_5 , скориставшись тим, що мати відволіклася на виконання своєї роботи, залишив приміщення магазину та здав у ломбард мобільний телефон матері, а отримані грошові кошти в сумі 900 грн. використав на власні потреби. ОСОБА_5 повідомив, що щиро кається у скоєному, вчинив правопорушення за браком коштів. На теперішній час зробив висновки, став на шлях виправлення, відпрацював призначене попереднім вироком суду покарання у виді громадських робіт, влаштувався на роботу, отримує постійний дохід.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 дала показання, що має сина ОСОБА_5 , з батьком якого вона розлучилася, й в подальшому він помер. Син ОСОБА_5 проживає з бабусею (матір`ю батька) та здійснює догляд на нею. Коли ОСОБА_5 не працював, з цих підстав між ними виникали сварки. ОСОБА_4 працює продавчинею у магазин «Лілія» за адресою: м. Кременчук, вул. І.Приходька, буд. №95А. 23.05.2022 року у вечірній час близько 17-18 годин до неї на роботу прийшов син ОСОБА_5 , який попросив її дати йому мобільний телефон для здійснення дзвінку. ОСОБА_4 , довіряючи сину, дала йому свій мобільний телефон. Після чого ОСОБА_4 продовжила працювати. Через деякий час ОСОБА_4 виявила, що її син зник разом з її мобільним телефоном. Вона зателефонувала на свій телефон, але номер вже був поза зоною досяжності. Вона чекала, що син поверне їй телефон. Проте син не повернув їй мобільний телефон, тому вона звернулася до поліції з повідомленням про вчинення щодо неї кримінального правопорушення. На теперішній час син виправився, влаштувався на роботу, а тому ОСОБА_4 просила суд не карати суворо її сина.

Згідно ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, суд при встановлені фактичних обставин справи за клопотанням прокурора, з яким погодилися обвинувачений, обмежився допитом обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_4 та дослідженням доказів, які характеризують особу обвинуваченого.

Вина обвинуваченого ОСОБА_5 у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненому повторно підтверджується його особистими поясненнями в істинності та добровільності яких сумнівів у суду не виникає, а також поясненнями потерпілої ОСОБА_4 . А тому суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України.

Суд вважає наявною кваліфікуючу ознаку повторність у пред`явленому ОСОБА_5 обвинуваченні за ч.2 ст.190 КК України, згідно з обвинувальним актом, затвердженим 09.06.2022 року, з огляду на наступне.

Так, вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25.10.2021 року ОСОБА_5 був засуджений за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України, до покарання у виді громадських робіт на строк 80 годин.

Згідно з повідомленням Крюківського районного відділу Філії ДУ "Центр пробації" в Полтавській області від 02.11.2022 року №25/14/5521-22, 02.11.2022 року засуджений ОСОБА_5 відбув покарання у виді громадських робіт строком 80 годин, призначених вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25.10.2021 року.

Проте з моменту ухвалення вироку Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25.10.2021 року до відбуття призначеного покарання у виді громадських робіт 02.11.2022 року Сілін вчинив новий кримінальний проступок, передбачений ч.2 ст.389 КК України, за який був засуджений вироком Крюківського районного суду м. Кременчука від 30.11.2022 року у справі №537/1674/22, а також вчинив даний злочин, кваліфікований органами досудового розслідування за ч.2 ст.190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

Відповідно до положень ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.185 КК України, є кримінальним проступком.

У п. 2-1 ст. 89 КК України встановлено строки погашення судимості. Такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені за вчинення кримінального проступку, після відбуття покарання.

Відповідно до ч.1 ст.90 КК України, строки погашення судимості обчислюються з дня відбуття основного і додаткового покарання.

У ч.5 ст.90 КК України встановлено, якщо особа, що відбула покарання, до закінчення строку погашення судимості знову вчинить кримінальне правопорушення, перебіг строку погашення судимості переривається і обчислюється заново. У цих випадках строки погашення судимості обчислюються окремо за кожне кримінальне правопорушення після фактичного відбуття покарання (основного та додаткового) за останнє кримінальне правопорушення.

Пленум Верховного Суду України у постанові "Про практику застосування судами України законодавства про погашення і зняття судимості" N 16 від 26.12.2003 року дав роз`яснення, що судимість є правовим станом особи, який виникає у зв`язку з її засудженням до кримінального покарання і за зазначених у законі умов тягне настання для неї певних негативних наслідків, і що правильне застосування правових норм про судимість, її погашення чи зняття має важливе значення для вирішення кримінальних справ у разі вчинення особою нового злочину.

Судимість може бути врахована при кваліфікації повторного злочину чи при призначенні за нього покарання, а також в інших випадках, передбачених Кримінальним Кодексом та законами України.

Під час розгляду справ про повторні злочини, в яких вирішується питання про наявність чи відсутність судимості, і справ про її зняття суди мають керуватися вимогами ст.55 КК 1960 р. чи статей 88-91, 108 КК 2001 р.

Установивши, що попередня судимість погашена, суди повинні зазначати у вироку, що особа не має судимості, з посиланням на відповідні норми КК 1960 р. чи КК 2001 р. залежно від того, за яким законом вирішено це питання.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 КК 2001 року особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості. Положення закону про судимість поширюються на весь строк відбування як основного, так і додаткового покарання, а у випадках, передбачених пунктами 5-9 ст. 89, пунктами 2-4 ч. 2 ст. 108 КК, - і на певний строк після відбуття покарання.

Якщо особа, яка відбула покарання, до закінчення строку погашення судимості знову вчинила злочин, то відповідно до ч. 5 ст. 90 КК України перебіг цього строку переривається й останній обчислюється заново після фактичного відбуття покарання (основного й додаткового) за новий злочин. У таких випадках строки погашення судимості обчислюються окремо за кожний злочин. (п.8 Постанови Пленуму ВСУ).

З огляду на положення ст.12, ст.185, ст.89, ст.90 КК України, станом на 08.02.2023 року, вважається не погашеною судимість ОСОБА_5 , коли він був засуджений вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25.10.2021 року за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України, до покарання у виді громадських робіт на строк 80 годин, незважаючи на відбуття покарання.

Відповідно до примітки ст.185 КК України, у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

Таким чином, суд вважає правильною кваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.2 ст.190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

В ст.50 КК України встановлено, що покарання є заходом примусу, яке застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ст.65 КК України, реалізуючі принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд при призначенні покарання враховує ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, розмір заподіяної шкоди, відсутність тяжких наслідків від злочину.

Суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який раніше судимий, має задовільний стан здоров`я. ОСОБА_5 не одружений. Проте здійснює догляд за особою похилого віку - бабусею (матір`ю свого батька), який вже помер, що вказує на наявність у нього стійких соціальних зв`язків. Не перебуває під диспансерним або консультативним наглядом у психоневрологічному чи наркологічному диспансері. Суду не подані негативні характеристики обвинуваченого з місця його проживання.

Органом пробації подано досудову доповідь, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_5 має добрі стосунки та стійки соціальні зв`язки з матір`ю та бабусею. Має середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення, середній ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб. Проблемними питаннями для ОСОБА_5 є відсутність роботи, низьке матеріальне становище, нездатність мислити чітко та раціонально.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 повідомила, що її син ОСОБА_5 виправився, на теперішній час працює та отримує заробітню плату, тому вона простила його та просила не карати суворо.

Обставини, які в силу ст.67 КК України обтяжують покарання, - відсутні .

Обставиною, яка в силу ст.66 КК України пом`якшує покарання, є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Суд вважає, що повернення майна потерпілій, шляхом виявлення та вилучення його правцівниками поліції, - не є обставинами, що пом`якшують покарання.

З огляду на наведене, враховуючи положення ст.69-1 КК України, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання в межах санкції закону за вчинений ним злочин у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців. На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення більш суворим покаранням, призначеним за цим вироком, менш суворого покарання, призначеним вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30.11.2022 року у справі №537/1674/22, ОСОБА_5 призначити остаточне покарання обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців.

На підставі ст.75 КК України при призначенні покарання у виді обмеження волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 без відбування покарання, тому вважає за необхідне прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк 1 рік 6 місяців, поклавши на нього обов`язки відповідно до п.1, п.2 ч.1, п.2, п.4 ч.3 ст.76 КК України.

Верховний Суд у постанові від 23.09.2019 року по справі № 199/1496/17, провадження № 51-2631 кмо19, висловив правову позицію, що кримінально-правові норми, передбачені статтями 70, 75 КК не передбачають окремого порядку призначення покарання за сукупністю злочинів в тих випадках, коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від покарання з іспитовим строком, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого вона також звільняється з іспитовим строком.

Оскільки самостійне виконання таких вироків не засноване на вимогах закону про кримінальну відповідальність, призначаючи остаточне покарання згідно з вимогами ч.4 ст.70 КК, суд має право вмотивовано вирішити питання про звільнення особи від відбування остаточного покарання з випробуванням, та визначити іспитовий строк в порядку та в межах, передбачених ст.75 КК.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Долю речових доказів у справі вирішити відповідно до положень ст.100, ст.174 КПК України.

Відповідно до ст.124 КПК України, стягнути з ОСОБА_5 процесуальні витрати на залучення експерта Полтавського НДЕКЦ МВС України в розмірі 686,48 грн.

Під час досудового розслідування щодо підозрюваного ОСОБА_5 не застосовувалися запобіжні заходи. Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 виконував свої процесуальні обов`язки, не ухилявся від суду. А тому враховуючи процесуальну поведінку обвинуваченого, який не чинив перешкод у встановленні істини у справі, не ухилявся від органів досудового розслідування та суду, суд не вбачає ризиків, передбачених ст.177 КПК України, для застосування щодо нього запобіжних заходів до набрання вироком законної сили.

Керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, та призначити покарання обмеження волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення більш суворим покаранням, призначеним за цим вироком, менш суворого покарання, призначеним вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30.11.2022 року у справі №537/1674/22, ОСОБА_5 призначити остаточне покарання обмеження волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців, відповідно до п.1, п.2 ч.1, п.2, п.4 ч.3 ст.76 КК України поклавши на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Відповідно до ч.1 ст.165 КВК України, перебіг іспитового строку для ОСОБА_5 починається з моменту проголошення вироку, тобто з 08.02.2023 року.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати на залучення експерта Полтавського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України в розмірі 686 (шістсот вісімдесят шість) грн. 48 коп.

Речові докази: мобільний телефон марки «Xiaomi» модель «Redmi 9A» кольору Sky Blue IMEI: НОМЕР_2 , який переданий на зберігання до камери зберігання речових доказів ВП №1 Кременчуцького ВП ГУ НП в Полтавській області, - повернути власнику ОСОБА_4 .

Вирок суду може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Полтавського апеляційного суду через Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області у строк 30 днів з моменту його проголошення.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч.3 ст.349 Кримінального процесуального кодексу України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вручити учасникам процесу копію вироку негайно, після його проголошення. Учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні, направити копію вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Роз`яснити, що учасники судового провадження мають право подати клопотання про помилування, ознайомлення з журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Протягом строку апеляційного оскарження учасники судового провадження за їх клопотанням можуть ознайомитись з матеріалами кримінального провадження.

Вирок виготовлений та підписаний 08.02.2023 року.

Суддя Крюківського районного суду

м. Кременчука Полтавської області ОСОБА_1