№707/1509/21
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2023 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисників: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження з обвинувальним актом, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000059 від 15.01.2021, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Берегомет Вижницького району Чернівецької області, українця, громадянина України, з вищою освітою, непрацюючого, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ; раніше не судимого;

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 15 січня 2021 року близько 10 години 40 хвилин, керуючи автомобілем «Mercedes Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись у селі Мошни Черкаського району Черкаської області, зі сторони м. Черкаси у напрямку центру с. Мошни, у порушення вимог пунктів 10.1, 34.1 (лінії дорожньої розмітки 1.1) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, перед перестроюванням та зміною напрямку руху керованого ним транспортного засобу не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, проїжджаючи поблизу будинку № 10, що по вулиці Леніна, продовжив рух керованого ним транспортного засобу, виїхав на лінію дорожньої розмітки 1.1, на яку в`їзд заборонено, після чого на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який рухався у зустрічному для нього напрямку руху зі сторони м. Канів у напрямку м. Черкаси.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_9 , згідно з висновком експерта № 03-01/60 від 16.01.2021, отримав тілесні ушкодження у вигляді: сполученої травми грудної клітки та живота, яка в своєму перебігу призвела до розвитку шоку, та від якої настала смерть останнього.

Указані дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , не оспорюючи час, місце, спосіб, вид і розмір шкоди, мотив і мету, форму вини за кримінальним правопорушенням, свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення (злочину) визнав у повному обсязі, підтвердив обставини справи, викладені в обвинувальному акті, погодився з кваліфікацією його дій та показав, що 15 січня 2021 року керував автомобілем «Mercedes Sprinter» та рухався в селі Мошни Черкаського району Черкаської області у напрямку м. Канів. Коли на закритому повороті побачив зустрічне авто «притормозив», однак, у зв`язку з ожеледицею, не справився з керуванням, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ 2107» під керуванням ОСОБА_9 , який рухався у зустрічному для нього напрямку руху. Відразу після ДТП викликав на місце події працівників поліції і швидку медичну допомогу. Окрім того, допоміг пасажиру автомобіля «ВАЗ 2107» вибратися з авто. У скоєному щиро каявся та просив суд його суворо не карати і не позбавляти права керування транспортними засобами, так як займається волонтерством і вантажними перевезеннями, а тому, в іншому випадку, його сім`я буде позбавлена єдиного джерела доходу. Окремо зазначив, що просив вибачення у потерпілих і добровільно відшкодував їм завдану моральну та матеріальну шкоду.

Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ніким не оспорюються.

Потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а також представник цивільного відповідача ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» - адвокат ОСОБА_13 , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення розгляду справи, у судове засідання не з`явилися.

Потерпілі ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 звернулися до суду з письмовими заявами про розгляд кримінального провадження без їхньої участі. При цьому, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 у своїй заяві просили суворо не карати ОСОБА_4 та помилувати його, а потерпіла ОСОБА_12 своєї позиції щодо міри покарання обвинуваченому не висловила /т. 2 а.п. 64,135/.

Представник цивільного відповідача ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» - адвокат ОСОБА_13 про причини неявки суд не повідомив, із заявами, клопотаннями, у тому числі про відкладення розгляду справи, до суду не звертався.

Учасники судового провадження не заперечували проти проведення судового засідання без участі вказаних осіб.

За вказаних обставин, враховуючи думку учасників судового провадження, відповідно до положень ст.ст. 325,326 КПК України, суд вважає можливим за відсутності потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а також представника цивільного відповідача ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» - адвоката ОСОБА_13 з`ясувати всі обставини під час судового розгляду та провести судовий розгляд без вказаних осіб.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, переконавшись, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, перевіривши добровільність його позиції, роз`яснивши ОСОБА_4 наслідки застосування положень частини третьої статті 349 КПК України, а саме позбавлення його права оскаржити в апеляційному порядку визнані ним обставини вчинення кримінального правопорушення, що викладені в обвинувальному акті, беручи до уваги визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення (злочину) у повному обсязі, зважаючи на те, що жодним учасником судового провадження не оспорено винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення (злочину) та визначені обвинуваченням обставини його вчинення, переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує щодо такого порядку судового розгляду, суд вважає можливим застосувати положення частини третьої статті 349 КПК України та визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежується допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого, а також дослідженням письмових доказів щодо речових доказів у даному кримінальному провадженні, накладення арешту на майно та щодо вартості витрат на проведення судових експертиз.

Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Судом створено необхідні умови для виконання сторонами обвинувачення і захисту їхніх процесуальних обов`язків і здійснення прав, у тому числі і права на захист.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), Series А, заява № 25, від 18 січня 1978 року, пункт 161, та «Коробов проти України», заява № 39598/03, від 21 липня 2011 року, пункт 65, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Судом достовірно встановлено, що допущені обвинуваченим ОСОБА_4 порушення Правил дорожнього руху України, а саме вимог пунктів 10.1, 34.1 (лінії дорожньої розмітки 1.1), являлися безпосередньою причиною події дорожньо-транспортної пригоди, а також те, що в результаті цього настали наслідкиу вигляді заподіяння смерті ОСОБА_9 .

Суд констатує наявність прямого причинного зв`язку між допущеними ОСОБА_4 порушеннями Правил дорожнього руху і вказаними наслідками.

Будь-яких вагомих, достовірних доказів, які надають розумні підстави сумніватися у доведеності вини ОСОБА_4 , у судовому засіданні не добуто.

З огляду на вищевикладене, суд, допитавши обвинуваченого ОСОБА_4 , дослідивши матеріали кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого, а також письмові докази щодо речових доказів у даному кримінальному провадженні, накладення арешту на майно та щодо вартості витрат на проведення судових експертиз, враховуючи позицію обвинувачення та визнання обвинуваченим вини, дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження та вважає, що його дії вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Підстав, у відповідності до частини третьої статті 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.

Відтак, суд, за внутрішнім переконанням, дійшов висновку про те, що встановлені судом обставини дозволять ухвалити обвинувальний вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_4 .

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями, викладеними у пунктах 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

За правилами кримінального закону покарання, призначене особі за вчинене кримінальне правопорушення, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому виді й розмірі, яке, з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження нових кримінальних правопорушень.

На підставі вимог статті 65 КК України суд призначає покарання за вчинене кримінальне правопорушення відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до положень статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдання фізичних страждань або приниження людської гідності.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує наступне:

- позицію сторін судового провадження щодо необхідної міри покарання (прокурор просив призначити обвинуваченому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами, та вважав необхідним звільнити його від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням на підставі статті 75 КК України, визначивши іспитовий строк тривалістю 2 роки; обвинувачений та його захисники просили суд призначити ОСОБА_4 мінімальне покарання, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, у виді 3 років позбавлення волі, без позбавлення права керування транспортними засобами, та звільнити його від відбування призначеного основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням на підставі статті 75 КК України, визначивши іспитовий строк тривалістю 1 рік);

- відношення обвинуваченого до вчиненого (визнання вини, щире каяття, добровільне відшкодування потерпілим завданої моральної та матеріальної шкоди);

- ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до статті 12 КК України є тяжким злочином;

- характер допущених обвинуваченим порушень правил безпеки дорожнього руху, який керував транспортним засобом у тверезому стані;

- особливості й обставини вчинення кримінального правопорушення (злочину): необережну форму вини, незворотність наслідків, які були спричинені цим діянням (смерть потерпілого);

- особу обвинуваченого, який офіційно не працює, однак займається тимчасовими підробітками у вигляді надання послуг з вантажних перевезень; є одруженим, має на утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; є раніше не судимим; має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно; на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

При призначенні ОСОБА_4 покарання, згідно зі статтею 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття, яке проявилося в критичній оцінці ним свого діяння шляхом визнання вини; активне сприяння розкриттю злочину, про що зазначив прокурор у судовому засіданні, а також добровільне відшкодування ним завданого збитку, про що свідчить відповідна заява потерпілих /т. 2 а.п. 135/.

Водночас, суд дійшов висновку, що обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, не є винятковими і не знижують істотним чином міру тяжкості скоєного кримінального правопорушення (злочину), не зменшують його суспільну небезпеку до рівня, який виходить за межі покарання, що виключає застосування до обвинуваченого статті 69 КК України призначення більш м`якого покарання, ніж передбаченого законом.

Обставин, передбачених статтею 67 КК України, які обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено.

Враховуючи наведені обставини справи, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк, у межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, за якою він обвинувачується, наближене до мінімальної межі.

При цьому, з метою захисту прав і законних інтересів особи, суспільства і держави, зважаючи на вимоги справедливості і мету правосуддя, враховуючи думку потерпілих, беручи до уваги досудову доповідь органу пробації, згідно висновку якої орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства /т. 1 а.п. 125-129/, суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе без ізоляції від суспільства.

Розглядаючи питання про призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення обвинуваченого права керування транспортними засобами, враховуючи положення постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" № 14 від 23 грудня 2005 року, зі змінами, де роз`яснено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного; - зважаючи на ставлення обвинуваченого до скоєного, добровільне відшкодування ним завданої шкоди, беручи до уваги те, що останній відразу після ДТП викликав на місце події швидку медичну допомогу та поліцію, а також враховуючи, що в іншому випадку його сім`я буде позбавлена єдиного джерела доходу, суд не вважає доцільним застосувати до винного додаткове покарання позбавлення права керувати транспортними засобами.

Саме таке покарання, на думку суду, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, є гуманним, справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та запобігання скоєння ним правопорушень у сфері безпеки руху в майбутньому, досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Майнова шкода кримінальним правопорушенням не завдана.

Цивільний позов потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 до обвинуваченого ОСОБА_4 та ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, необхідно залишити без розгляду, у зв`язку з надходженням відповідної заяви від цивільних позивачів /т. 2 а.п. 90/, роз`яснивши їм право на звернення до суду в порядку ЦПК України.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не обирався.

Підстав для вирішення питань, пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого, немає у зв`язку з відсутністю таких клопотань сторони обвинувачення та з огляду на положення статей 22, 26 КПК України, згідно яких суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

У порядку частини 2 статті 124 КПК України з обвинуваченого необхідно стягнути на користь держави документально підтверджені витрати на проведення судових експертиз у загальному розмірі 19 710 грн 96 коп.

Крім того, судом установлено, що ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_14 від 19 січня 2021 року накладено арешт на автомобіль «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить гр-ну ОСОБА_9 .

Також, ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_15 від 20 січня 2021 року накладено арешт на автомобіль «Mercedes Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить гр-ну ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, за клопотанням учасників провадження, вирішує питання про скасування арешту майна.

Враховуючи відсутність заперечень з боку учасників судового провадження, суд вважає за доцільне скасувати арешти за минуванням потреби.

Речові докази слід розподілити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у скоєні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає обов`язки, покладені на нього судом.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 статті 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- протягом іспитового строку не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Контроль за поведінкою ОСОБА_4 покласти на Придніпровський районний відділ філії Державної установи «Центр пробації» в Черкаській області.

Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені витрати на проведення судових експертиз у загальному розмірі 19 710 (дев`ятнадцять тисяч сімсот десять) гривень 96 копійок.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_14 від 19 січня 2021 року, з автомобіля «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить гр-ну ОСОБА_9 .

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_15 від 20 січня 2021 року, з автомобіля «Mercedes Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить гр-ну ОСОБА_4 .

Речові докази у кримінальному провадженні:

- автомобіль марки «Mercedes Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_4 , - залишити останньому за належністю, звільнивши від зобов`язань за зберігальною розпискою;

- автомобіль марки «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_12 , - залишити останній за належністю, звільнивши від зобов`язань за зберігальною розпискою;

- DVD-R диск - зберігати у матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1