ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 688/819/19

Провадження № 11-кп/4820/667/22

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Хмельницького апеляційного суду
в складі: судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому, в режимі відеоконференції з ДУ «Хмельницький слідчий ізолятор» та Залізничним районним судом м. Львова, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудового розслідування 02 листопада 2018 року за № 0001256 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України за апеляційними скаргами ОСОБА_7 та його захисника-адвоката ОСОБА_9 на вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 березня 2020 року,

в с т а н о в и л а :
Цим вироком

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого:

-01 грудня 2014 року Личаківським районним судом м. Львова за ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 187, ст. 70 КК України у виді 11 років позбавлення волі з конфіскацією особисто належного майна. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 лютого 2016 року зараховано в строк відбуття покарання час утримання під вартою з 05 квітня 2013 року по 12 травня 2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України від 21 листопада 2015 року № 838-VIII),

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 391 КК України, призначивши покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України ОСОБА_7 до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано не відбуте покарання за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 01 грудня 2014 року і за сукупністю вироків визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком чинності залишено попередній тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 06 березня 2020 року та зараховано в строк відбування покарання час тримання під вартою з 21 травня 2019 року по 05 березня 2020 року включно.

ОСОБА_7 за ст. 391 КК України за епізодом від 17 січня 2019 року виправдано у зв`язку із відсутністю в його діях складу злочину.

Питання стосовно речових доказів вирішено відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

За вироком суду, ОСОБА_7 , відбуваючи покарання в Шепетівській виправній колонії № 98 УДДУПВП у Хмельницькій області, що розташована в с. Климентовичі Шепетівського району Хмельницької області, на шлях виправлення не став, та допустив 55 порушень режиму відбування покарання, за які притягувався до дисциплінарної відповідальності, в тому числі 9 разів поміщався до дисциплінарного ізолятору (ДІЗО), та три рази до приміщення камерного типу (ПКТ) за наступних обставин.

14 серпня 2018 року, близько 14 год. 00 хв., засуджений ОСОБА_7 , в порушення вимог ч. 3 ст. 107 КВК України, відмовився прибути на засідання дисциплінарної комісії Державної установи «Шепетівська виправна колонія (№ 98)» та не дотримався правомірних взаємовідносин з персоналом колонії. На зроблені зауваження начальника відділення соціально-психологічної служби № 8 Державної установи «Шепетівська виправна колонія (№ 98)» лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_11 не відреагував, чим допустив порушення вимог абзаців 1, 3 ч. 3 ст. 107 КВК України, абз. 1, 4 п. 2 розділу III Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених 29 грудня 2014 року наказом Міністерства юстиції України № 2186/5.

У зв`язку із вчиненим ОСОБА_7 вищевказаним правопорушенням, ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 серпня 2018 року, до останнього застосовано захід стягнення у виді переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери) строком на 20 днів.

Незважаючи на застосоване стягнення, засуджений ОСОБА_7 належних висновків не зробив та не бажаючи ставати на шлях виправлення, продовжив чинити злісну непокору законним вимогам адміністрації колонії та порушувати вимоги режиму утримання.

17 вересня 2018 року о 06 год. 35 хв., засуджений ОСОБА_7 , під час проведення ранкової поіменної перевірки засуджених, був відсутній в строю відділення соціально-психологічної служби № 8, після чого був виявлений на своєму спальному місці, де спав. На зроблені зауваження молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки Державної установи «Шепетівська виправна колонія (№ 98)» старшого сержанта внутрішньої служби ОСОБА_12 не відреагував, чим порушив вимоги абз. 1 ч. 3 ст. 107 КВК України, абз. 1 п. 2 розділу II Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених 28 серпня 2018 року наказом Міністерства юстиції України № 2823/5 (далі в редакції 2018 року), за що 20 вересня 2018 року підданий дисциплінарному стягненню у виді оголошення «Догани», правами начальника колонії.

26 вересня 2018 року, о 14 год. 50 хв., під час слідування засуджених відділення соціально-психологічної служби № 8 з їдальні до відділення соціально-психологічної служби № 8, засуджений ОСОБА_7 відхилився від маршруту та почав спілкуватись із засудженими відділення соціально-психологічної служби № 4 та № 5. На зроблене зауваження молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки Державної установи «Шепетівська виправна колонія (№ 98)» прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_13 не відреагував, чим порушив вимоги абз. 2 ч. 4, абз. 3 ч. 3 ст. 107 КВК України, абз. 2 п. 3 розділу II Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань (в редакції 2018 року), за що 02 жовтня 2018 року підданий дисциплінарному стягненню у виді оголошення «Суворої догани», правами начальника колонії.

23 жовтня 2018 року, о 09год. 30хв., засуджений ОСОБА_7 , під час проведення поіменної перевірки засуджених, був відсутній в строю відділення соціально-психологічної служби № 8, а знаходився в спальному приміщенні відділення соціально-психологічної служби № 8, де займався особистими справами. На зроблені зауваження начальника відділення соціально-психологічної служби Державної установи «Шепетівська виправна колонія (№ 98)» капітана внутрішньої служби ОСОБА_14 не відреагував, чим порушив вимоги абз. 1 ч. 3 ст. 107 КВК України, абз. 1 п. 2 розділу II Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань (в редакції 2018 року), за що 25 жовтня 2018 року підданий дисциплінарному стягненню у виді поміщення в ДІЗО терміном на 14 діб, правами начальника колонії.

25 жовтня 2018 року, о 12 год. 30 хв., під час засідання дисциплінарної комісії Державної установи «Шепетівська виправна колонія (№ 98)» за участі голови спостережної комісії при Шепетівській райдержадміністрації ОСОБА_15 та представника релігійної організації АХЦР ОСОБА_16 , засуджений ОСОБА_7 на законну вимогу представників комісії не представився, на запитання членів комісії та присутніх відповідав зухвало із вживанням жаргонних виразів. На законні вимоги членів комісії про припинення протиправної поведінки та продовження спілкування згідно вимог чинного законодавства не реагував, чим порушив вимоги абз. 10 ч. 4 абз. 3 ч. 3 ст. 107 КВК України, абз. 10 п. 3 абз. 4 п. 2 розділу II Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань (в редакції 2018 року), за що 01 листопада 2018 року підданий дисциплінарному стягненню у виді оголошення «Догани», правами начальника колонії.

25 жовтня 2018 року, о 16 год. 00хв., під час поміщення в дисциплінарний ізолятор установи, засуджений ОСОБА_7 злісно не виконав вимоги представників адміністрації Державної установи «Шепетівська виправна колонія (№ 98)», а саме чергового помічника начальника установи ОСОБА_17 , начальника відділення соціально - психологічної служби ОСОБА_18 , начальника відділення соціально-психологічної служби № 8 ОСОБА_11 , молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки ОСОБА_19 та в порушення абз. 3 ч. 3 ст. 107 КВК України, абз. 4 п. 2 розділу II Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань (в редакції 2018 року), в категоричній формі відмовився від проведення повного особистого обшуку з роздяганням, проведення якого передбачено ч. 5 ст. 102 КВК України, абз. 11 п. 6 розділом XXI, абз. 1 п. 2 розділом XXIV Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань (в редакції 2018 року).

Обвинувачений ОСОБА_7 стверджує, що участі у вчиненні злочину не приймав, а його обвинувачення ґрунтується виключно на суперечливих доказах. Тому просить вирок суду скасувати, закрити кримінальне провадження, вважає, що його провина під час досудового розслідування, з`ясування обставин провадження судом не доведена.

Захисник ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , в поданій апеляційній скарзі вважає, що висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам провадження, оскільки вони не підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні, та мають істотні суперечності. На його думку, суд не взяв до уваги та проігнорував вимоги законодавства, яке регулює порядок відбування покарання засудженими, не дав їм правової оцінки, не звернув увагу на незаконність накладення на обвинуваченого дисциплінарних стягнень з надуманих підстав працівниками виправної установи, які передували притягненню його до кримінальної відповідальності. Це, на думку захисника, свідчить про упередженість суду і є підставою для скасування вироку та закриття кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подані апеляційні скарги, з посиланням на зазначені в них доводи, прокурора, який просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок без зміни, перевіривши матеріали провадження, в тому числі матеріали особової справи засудженого ОСОБА_7 та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони до задоволення не підлягають, виходячи з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, досудове розслідування, з`ясування обставин у провадженні та перевірка їх доказами проведені з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, які були б істотними і тягли за собою скасування судового рішення, у провадженні не допущено, а висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при зазначених у вироку обставинах відповідає матеріалам провадження та ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах.

Доводи апеляційних скарг сторони захисту про те, що досудове розслідування, з`ясування обставин у провадженні та перевірка їх доказами проведено упереджено, без з`ясування обставин, які мають значення для встановлення істини у провадженні, є необґрунтованими і спростовуються зібраними у провадженні та дослідженими судом доказами.

Зокрема, в процесі судовому та апеляційних розглядів ОСОБА_7 не заперечував та ствердив обставини численних притягнень його до дисциплінарної відповідальності в період відбування покарання, накладення на нього ряду стягнень, в тому числі переведення його до приміщення камерного типу, однак викладав свою версію подій.

Показаннями свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_19 та ОСОБА_17 , показання яких повністю узгоджуються між собою, які ствердили, що ОСОБА_7 , будучи на протязі року неодноразово підданий дисциплінарним стягненням, в тому числі у виді переведення до приміщення камерного типу, на шлях виправлення не став та, в період з серпня 2018 року по січень 2019 року, в категоричні, грубій формі, жодним чином не реагуючи на законні вимоги представників адміністрації виправної установи, відмовився від виконання покладених на нього обов`язків, в тому числі ігнорував Правила внутрішнього розпорядку виправної установи.

Обставини злісної непокори обвинуваченого законним вимогам адміністрації виправної установи стверджується даними рапортів та актів службових осіб названого закладу, з яких вбачається, що ОСОБА_7 , відбуваючи покарання у виді позбавлення волі, 54 рази піддавався дисциплінарним стягненням, 9 разів поміщався до ДІЗО, тричі переводився до ПКТ, в період з серпня 2018 року по січень 2019 року без поважних причин відмовився виконувати вимоги Правил внутрішнього розпорядку виправної установи, вів себе зухвало, на зауваження не реагував (а.п. 81-85, 86, 114, 115, 116, 131, 138, 145, 174, т. 1).

Змістом наказу № 94/ОД-18 від 02.04.2018 року з додатками, розписки та актом від 18.06.2015 року, наказом начальника ДУ «Шепетівська виправна колонія № 98» з відповідними додатками № 297/ОД-18 від 04.10.2018 року стверджується, що у виправній установі затверджений та введений в дію розпорядок дня засуджених, який є обов`язковий до виконання, а ОСОБА_7 в повному обсязі, у встановленому законом порядку був ознайомлений з правами та обов`язками засудженого під час відбування покарання у виді позбавлення волі, в тому числі з Правилами внутрішнього розпорядку виправної установи та розпорядком дня засуджених, які має виконувати та дотримуватися (а.п. 99-100, 101, 102-104, 227-236, т. 1).

Із даних характеристики та довідки виправної установи від 31 жовтня 2018 року та 29 січня 2019 року вбачається, що на ОСОБА_7 за період відбування покарання в Шепетівській ВК № 98, за систематичне порушення режиму утримання, було накладено 55 дисциплінарних стягнень, незначна частина з яких погашені, в тому числі 5 разів поміщався в ДІЗО та двічі переводився до приміщення камерного типу, що свідчить про злісне ухилення від умов утримання та їх свідоме ігнорування останнім (а.п. 111, 112-113, 243-244, т. 1).

Факт переведення ОСОБА_7 до приміщення камерного типу (одиночної камери) строком на 20 днів, за відмову прибути на засідання дисциплінарної комісії та недотримання взаємовідносин з персоналом колонії, стверджується процесуальними документами виправної установи та ухвалою Шепетівського міськрайонного суду від 23 серпня 2018 року і стороною захисту не спростовано (а.с. 121, 122-123, 124-125,126, 127, 257-258, т. 1).

Як стверджується даними засідання дисциплінарної комісії та постанов начальника виправної установи за період серпня 2018 року січня 2019 року, ОСОБА_7 , на підставі подання дисциплінарної комісії за порушення режиму відбування покарання та відмову від виконання законних вимог адміністрації виправної установи без поважних причин, був підданий численним дисциплінарним стягненням, в тому числі у виді поміщення до ДІЗО та оголошення ряду доган (а.п. 134, 135, 136, 137, 141, 142, 143, 144, 148, 149, 150-151, 176-177, 180, 181, 184, 185, т. 1 ).

Із змісту Посадових інструкцій працівників та кадрових наказів виправної установи вбачається, що працівники установи, в тому числі, які висували ОСОБА_7 вимоги стосовно дотримання режиму відбування покарання і які останній систематично ігнорував, в повному обсязі, на законодавчому рівні, наділені правом висування таких вимог та складанням процесуальних документів, діяли в межах наданих їм повноважень, що повністю узгоджуються з наданими їм правами, передбаченими нормами КВК України, тобто такі вимоги носили законний характер (а.п. 188-190, 191, 192-193, 194-195, 196-197, 198-199, 200, 201-205, 206, 207, 208, 209, 210, 211, 212, 213, 214, 215, 216, 217, т. 1).

Даними наказу № 215/ОД-18 від 05.07.2018 року стверджується, що у ДУ «Шепетівська виправна колонія (№ 98)» створена та діє постійна дисциплінарна комісія з розгляду та вирішення питань про доцільність застосування стягнень до осіб, які відбувають покарання (а.п. 224-225, т. 1).

Із даних довідки виправної установи від 29 січня 2019 року вбачається, що ОСОБА_7 , після 23.08.2018 року жодного рішення про накладення на нього дисциплінарних стягнень не оскаржував (а.п. 245, т. 1).

Наведені докази повністю спростовують доводи апеляційних скарг сторони захисту про необґрунтованість заведення кримінального провадження та засудження ОСОБА_7 .

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації стороною захисту не надано.

Більше того, дані твердження сторони захисту були предметом дослідження місцевого суду та ним детально проаналізовані.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що докази вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 , які покладені судом в основу обвинувального вироку, були отримані з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства.

В провадженні не встановлено жодного належного, переконливого та об`єктивного доказу щодо застосування відносно обвинуваченого заборонених законодавством методів розслідування, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.

Такі обставини ґрунтуються виключно на твердженнях самого ОСОБА_7 та його захисника, які є прямо зацікавленими особами, їх роздумах щодо процесів в державі, діяльності правоохоронних органів, систематичних звинуваченнях органів досудового розслідування, адміністрації виправної установи та суду в упередженості та необ`єктивності, вільному тлумаченні кримінального закону та Правил внутрішнього розпорядку виправної установи, що не можна визнати допустимими доказами.

При цьому, в матеріалах провадження не встановлено доказів, щоб ОСОБА_7 чи його захисники звертались із заявами та скаргами до прокурора, який здійснює нагляд за досудовим розслідуванням чи вищестоящих органів з приводу незаконних дій працівників адміністрації виправної установи, а тому такі твердження викликають об`єктивний сумнів.

Більше того, як слідує із наявних в матеріалах кримінального провадження даних, аналогічна поведінка ОСОБА_7 стосовно ігнорування та не дотримання Правил внутрішнього розпорядку виправної установи, вимог працівників адміністрації відбувалася і в інших закладах пенітенціарної системи, де він утримувався, що, на переконання колегії суддів, спростовує твердження сторони захисту про упередженість адміністрації Шепетівської виправної установи, де він відбував покарання.

В зв`язку з цим відсутні належні дані, які б викликали сумніви в щирості та достовірності послідовних показань свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_19 та ОСОБА_17 , в цій частині, та будь-якої упередженості з їх сторони, чи сторони адміністрації виправної установи.

Тому, підстав вважати, що названі свідки, всі без виключення оговорюють ОСОБА_7 , у суду не має.

Колегія суддів відхиляє посилання сторони захисту на показання свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , оскільки з останніми обвинувачений перебуває у дружніх відносинах, а тому вони є зацікавленими особами. Крім того, вказані твердження спростовуються вищенаведеними, дослідженими та перевіреними судом доказами, в тому числі судовим рішенням, яке набрало законної сили з приводу поміщення обвинуваченого до приміщення камерного типу та застосування до нього заходів дисциплінарної відповідальності.

Посадовими інструкціями працівників виправної установи, кадровими наказами виправної установи та нормами КВК України стверджується, що працівники установи, в тому числі, які висували ОСОБА_7 вимоги стосовно дотримання режиму відбування покарання та виконання Правил внутрішнього розпорядку виправної установи, в повному обсязі були наділеними такими повноваження, а тому їх дії та вимоги носили законний характер.

З огляду на те, що дії ОСОБА_7 полягали у відкритій, демонстративній та вираженій у зухвалій формі відмові від виконання неодноразових висловлених законних вимог та розпоряджень представників адміністрації, які внаслідок свого службового становища мають право висувати такі вимоги та віддавати розпорядження, а обвинувачений зобов`язаний і мав можливість їх виконати, свідчить про свідому непокору в його діях законним вимогам працівників адміністрації виправної установи.

Колегія суддів не може погодитися з твердженнями сторони захисту стосовно відсутності будь-яких порушень дисциплінарного характеру в діях ОСОБА_7 стосовно відмови у виконані підйому та виходу на ранкову перевірку, порушені розпорядку дня, порушенні меж локальної дільниці, тощо. Оскільки, ОСОБА_7 відбуває покарання у виді позбавлення волі, є засудженим, до поведінки якого законодавством встановлені особливі вимоги, в тому числі до вибору вільно вибирати місце проживання та перебування, планування свого часу, тому така його поведінка є прямим порушенням Правил внутрішнього розпорядку виправної установи.

ОСОБА_7 бачить виключно свої права засудженого, при цьому повністю ігнорує покладені на нього обов`язки.

Таким чином, активні дії обвинуваченого ОСОБА_7 спрямовані на ігнорування Правил внутрішнього розпорядку виправної установи, його нетактовна поведінка та висловлення погроз службовим особам у зв`язку з цим, безпосередньо свідчать про ігнорування та не виконання ним законних вимог працівників адміністрації виправної установи.

Колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що у випадку незгоди з діями адміністрації, розпорядком дня, обвинувачений мав право оскаржити вказані дії у встановленому законом порядку, а не ігнорувати Правила внутрішнього розпорядку виправної установи, вдаватися до погроз адміністрації установи, її службових осіб та чинити активні дії спрямовані на невиконання розпорядку дня.

Відповідно до ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями.

Тобто, чинним законодавством встановлений вичерпний перелік обставин, коли апеляційна інстанція зобов`язана повторно дослідити докази у кримінальному провадженні і такі обставини широкому тлумаченню не підлягають.

З огляду на те, що місцевим судом повно, з дотриманням вимог закону досліджені всі докази наявні в матеріалах кримінального провадження, а твердження сторони захисту зводяться виключно до незгоди з їх оцінкою місцевим судом, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання сторони захисту та повторного дослідження доказів наявних в матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-1X (зі змінами, внесеними Указами від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-1X, від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-1X), від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX в Україні введений воєнний стан. У зв`язку з веденням воєнного стану в державі доставка обвинувачених в приміщення апеляційної інстанції у повному обсязі не здійснюється.

Внаслідок цих обставин, на переконання колегії суддів, участь ОСОБА_7 в процесі апеляційного розгляду в режимі відеоконференції, з огляду на те, що йому забезпечено право користуватися допомогою захисника, давати пояснення, подавати докази, підготуватися та виступити в судових дебатах, звертатися з останнім словом, тощо, не утворює порушення прав та законних інтересів обвинуваченого.

Не ґрунтується на фактичних обставинах провадження твердження захисника ОСОБА_8 в процесі судових дебатів, що йому не забезпечено можливість знайомитися з матеріалами провадження. Оскільки таких клопотань, в тому числі шляхом направлення йому матеріалів в електронному вигляді, він не заявляв і таких питань не ставив.

Оголошена ОСОБА_7 підозра, кваліфікація його дій, з якою погодився суд, містить виклад фактичних обставин, в тому числі часу, місця, способу та інших обставин вчинення кримінального правопорушення, наскільки вони відомі слідчому. Знайшли вони своє відображення і у вироку, тобто при його ухваленні суд повністю вирішив питання, зазначені в ст. 374 КПК України.

Тому твердження сторони захисту, що органами досудового розслідування та судом не виконані вимоги ст. 91 КПК України не заслуговують на увагу та підлягають відхиленню.

При цьому, колегія суддів не може погодитися з твердженнями сторони захисту стосовно інкримінування судом ОСОБА_7 накладення 55 стягнень. Оскільки, викладаючи обставини визнані судом доведеними, місцевий суд інкримінував обвинуваченому виключно ті епізоди злочинних дій, які йому вмінялися органами досудового розслідування, що стосується 55 стягнень, такі суд врахував при характеристиці особи та призначенні покарання, що є не тотожними поняттями.

Ретельно проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дав їм належну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України.

Призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Зокрема, судом при призначенні ОСОБА_7 покарання взято до уваги суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення, яке є не тяжким.

Суд також обґрунтовано визнав обтяжуючою покарання обставиною рецидив злочинів.

Разом з тим, місцевий суд, враховуючи суспільну небезпечність кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 , який раніше судимий, з попередньої судимості жодних висновків не зробив, нове, умисне правопорушення вчинив під час відбування покарання, беручи до уваги те, що ОСОБА_7 негативно характеризується, систематичність вчинення кримінально-карних діянь, за відсутності обставин, що пом`якшують покарання, правильно призначив йому таке у виді позбавлення волі.

За таких обставин колегія суддів вважає, що покарання, призначене ОСОБА_7 , при даних конкретних обставинах провадження та особі обвинуваченого є достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових правопорушень, тобто ґрунтується на вимогах закону.

А тому, колегія суддів не може погодитись з твердженнями обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника про призначення явно несправедливого покарання внаслідок його суворості та не дає підстав вважати, що виправлення обвинуваченого можливе без відбування покарання.

Тому застосування до нього ст. 69 КК України колегія суддів вважає безпідставним.

З урахуванням наведеного, підстав для зміни чи скасування вироку у межах апеляцій обвинуваченого та його захисника не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 407, 418 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 березня 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги ОСОБА_7 та його захисника-адвоката ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3