Справа № 747/326/22
Провадження № 1-кп/747/5/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2023 року смт Талалаївка

Талалаївський районний суд Чернігівської області в складі

головуючої судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Талалаївка кримінальне провадження № 0000265 від 31 березня 2022 року по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м Балтійськ Калінінградської області, Росія, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, працюючого начальником служби охорони ТОВ «Красноколядинське», раніше не судимого, -

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_5

потерпілого - ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

30 березня 2022 року близько 19-ї год 30 хв в темну пору доби ОСОБА_3 керував автомобілем GEELY MR-7151 А, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з повністю вимкненим зовнішнім освітленням автомобіля. Рухаючись проїзною частиною вулиці 30-річчя Перемоги в с Красний Колядин в напрямку с Зелений Гай, неподалік будинку № 2 на даній вулиці, порушив вимоги п. 12.3 ПДР України, а саме у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди та п. п. «а» п. 19.1 ПДР України, а саме у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені такі світлові пристрої а) на всіх механічних транспортних засобах фари ближнього (дальнього) світла. Як наслідок на проїзній частині неподалік будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_3 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка стояла на проїзній частині, в результаті чого потерпіла отримала тілесні ушкодження та була доставлена до КНП «Талалаївська центральна лікарня», де в подальшому померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно висновку судово-медичної експертизи № 89 від 05.09.2022 під час даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді політравми: закритої травми органів грудної клітки, множинних двобічних прямих та не прямих переломів ребер з розривами парієтальної плеври, уламкового перелому лівої лопатки, уламкового перелому остистого відростка четвертого грудного хребця, лівобічного гемотораксу (рідка кров в лівій плевральній порожнині), крововиливу в корінь лівої легені, крововиливу в навколониркову клітковину правої нирки, закритого перелому нижньої третини обох кісток правої гомілки, підшкірної гематоми правого стегна, численних синців та саден тіла, які в сукупності за ознакою небезпеки для життя в мить спричинення мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень та знаходяться в прямому причинно наслідковому зв`язку із настанням смерті. Згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод № СЕ- 19/125-22/7833- ІТ від 02.12.2022 з технічної точки зору, невідповідність дій водія ОСОБА_3 перебуває у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо- транспортної пригоди.

Таким чином, своїми діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого, ОСОБА_3 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненому визнав в повному обсязі і суду показав, що 30 березня 2022 року у темну пору доби він поїхав автомобілем, що належить його батьку, у с Красний Колядин до фельдшера за ліками. Коли повертався назад, то військові ЗСУ примусили його виключити зовнішнє освітлення і швидко їхати далі, так як незабаром селом повинна була їхати військова колона. Рухаючись в бік с Зелений Гай по вул 30-річчя Перемоги в с Красний Колядин попереду руху автомобіля побачив лежаче дерево на проїжджій частині з його боку і вирішив об`їхати його по зустрічній, було темно, дорожнє покриття було мокрим, за деревом нікого не було видно, і під час маневру об`їзду дерева почув удар, відразу зупинився, вийшов і побачив жінку, яка лежала на дорозі. Обвинувачений відразу зателефонував фельдшеру с Красний Колядин, так як лінія 103 в той час не працювала, вона вже викликала швидку допомогу з Талалаївки та приїхала до нього. Фельдшер надала першу допомогу потерпілій, ще говорила з нею, після цього приїхала швидка допомога та працівники поліції. Потерпілу він впізнав, вона була матір`ю його однокласника, після цього поїхав додому. Наступного дня зранку дізнався, що потерпіла померла у лікарні в смт Талалаївка. У скоєному щиро розкаюється, потерпілому все відшкодував шляхом надання необхідних грошових коштів.

Потерпілий у кримінальному провадженні ОСОБА_6 в судовому засіданні скористався своїм правом відмовитись давати покази у відповідності до п. 6 ч.1 ст 56 КПК, тому судом не допитувався.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою винність у вчиненому діянні визнав повністю і суду дав показання, що вчинив кримінальне правопорушення саме при викладених обставинах, тому на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України суд, при визначенні обсягу доказів, за згодою обвинуваченого, його захисника та потерпілого, визнав недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення та винуватості обвинуваченого у його вчиненні, а обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням характеризуючих матеріалів на обвинуваченого, долучених прокурором в судовому засіданні до матеріалів кримінального провадження за згодою обвинуваченого, та у відповідності до ст. 88 КПК України визнаних допустимими за погодженням сторін.

Суд встановив, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин і у суду немає сумнівів у добровільності та істинності його позиції. Обвинуваченому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме п. 12.3 ПДР та п. п. «а» п. 19.1 ПДР України, що спричинило смерть потерпілої, та вважає доведеною вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Вказані порушення ПДР України, допущенні водієм ОСОБА_3 , перебувають у прямому причинному зв`язку із скоєнням дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали, у вигляді смерті потерпілої.

Призначаючи покарання суд, у відповідності до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також те, що покарання має бути необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів і те, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. Тобто загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації призначення покарання, завданням якої є виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про призначення покарання.

Приймаючи рішення про призначення обвинуваченому покарання, суд, серед іншого, враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується на рішенні Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15рп/2004. Вимога додержувати справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема, у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти згідно з ч.1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про його особу, а саме те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання та роботи характеризується з позитивної сторони, щиро розкаявся у вчиненому, думку потерпілого про обрання міри покарання ОСОБА_3 який не наполягав на реальному позбавленні волі. Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Значна роль покарання у боротьбі зі злочинністю не повинна сприйматися як підстава для того, щоб зробити жорстокішим покарання. У багатьох випадках жорстокість покарання переконує винного в його несправедливості, робить самого засудженого більш жорстоким, породжує в його свідомості почуття образи, неповаги до суспільства, держави, її законів. Тому значення покарання в боротьбі зі злочинністю визначається не його жорстокістю, а неминучістю, своєчасністю, справедливістю і невідворотністю його застосування за кожний вчинений злочин. Роль і значення покарання багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. У кожному конкретному випадку суд повинен призначити покарання з дотриманням вимог і положень ст. 65 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Воно має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність. Мета покарання - це те, чого прагне досягти держава, застосовуючи його щодо особи, яка вчинила злочин. Закон чітко визначає такі цілі покарання, як: кара як відплата засудженому за вчинений злочин; виправлення засудженого; запобігання вчиненню нових злочинів самим засудженим; запобігання вчиненню нових злочинів з боку інших осіб.

Згідно ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, за яким кваліфіковано дії обвинуваченого, відноситься до тяжкого злочину, який є крім всього необережним злочином. До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому відповідно до ст. 66 КК України, суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому відповідно до ст. 67 КК України, ході судового розгляду не встановлено.

Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду обставини, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_3 щиро розкаявся у вчиненому, вчинив злочин з необережності, його ставлення до вчиненого, раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, має постійне місце роботи та проживання, позитивно характеризується по місцю проживання та роботи, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, усвідомив суспільну небезпечність вчиненого ним, запевнив суд, що більше подібне не повториться, повністю відшкодував спричинену шкоду, думку потерпілого та прокурора, що свідчить про наміри виправитися та не становлять суттєвої небезпеки для суспільства, тому суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства. Також суд бере до уваги і ту обставину, що вчинення злочину відбулось в час, коли на території району і села Красний Колядин проходили бойові дії та рухались військові колони, і саме вимога військових ЗСУ виключити зовнішнє освітлення автомобіля стало однією з передумов таких невідворотних наслідки.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту» роз`яснено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. Тому суд, з врахуванням встановлених фактичних обставин справи приходить до висновку про можливість застосування при призначенні ОСОБА_3 основного покарання в межах санкції статті обвинувачення із встановленням іспитового строку, що буде справедливим і достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Санкція ч.2 ст. 286 КК України крім основного покарання містить ще і альтернативне додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк до трьох років. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.п.20, 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст.286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами. При призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб. При цьому, згідно з п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» додаткові покарання мають важливе значення для запобігання вчиненню нових злочинів як самими засудженими, так і іншими особами, рекомендувати судам при постановленні вироку обговорювати питання про застосування поряд з основним покаранням відповідного додаткового. Додаткове покарання, передбачене статтею 286 КК, суд може не призначати за наявності декількох обставин які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, і з урахуванням особи винного. Суд враховує, що у постанові від 08.02.2018 (справа № 361/2704/16-к) ВС звернув увагу на те, що санкція частини другої статті 286 КК, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер застосування і не є обов`язковим для суду. Вирішуючи доцільність призначення обвинуваченому ОСОБА_3 додаткового покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст 286 КК України у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, суд враховує особу обвинуваченого, який працює начальником служби охорони і його безпосередня робота пов`язана з постійними поїздками по території господарства, його робота є єдиним джерелом доходу, його позитивні характеристики по місцю проживання та роботи, позицію потерпілого, який не наполягав на позбавленні права керування, суд приходить до висновку про відсутність необхідності застосування до обвинуваченого додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами. Така позиція суду відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справах «Ювченко та інші проти України» (рішення від 09 квітня 2020 року), та в справі «Скачкова та Рижа проти України» (рішення від 16 липня 2020 року), де зазначено, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Белане Надь проти Угорщини» (рішення від 13 грудня 2016 року) та у справі «Садоха проти України» (рішення від 11 липня 2019 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Отже, враховуючи характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, наведені дані про особу обвинуваченого, його відношення до наслідків, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, думку потерпілого та прокурора, суд приходить висновку про можливість його виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства із застосуванням положень ст.75 КК України щодо основного покарання, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України, та без призначення додаткового покарання.

Під час досудового розслідування та судового розгляду даного кримінального провадження запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався, обвинувачений з`являвся до суду на всі виклики, а тому суд не вбачає підстав для обрання йому будь-якого виду запобіжного заходу до набрання даним вироком законної сили. Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся. Долю речового доказу по справі автомобіля GEELY MR-7151 А, реєстраційний номер НОМЕР_1 вирішити у відповідності до положень ст 100 КПК України, знявши накладений постановою керівника Прилуцької окружної прокуратури від 31 березня 2022 року арешт з даного автомобіля.

В ході досудового слідства по справі проведено судові експертизи фахівцями науково-дослідного експертно-криміналістичного центру. Відповідно до обвинувального акту та довідок Чернігівського НДЕКЦ витрати на залучення експерта на проведення експертиз під час досудового розслідування, що є документально підтвердженими процесуальними витратами по справі, пов`язаними із залученням експерта, складають загальну суму 5285 грн 84 коп. Положенням чинного КПК України, зокрема ч.2 ст. 124 цього Кодексу, покладено на суд обов`язок у разі ухвалення обвинувального вироку стягнення з обвинуваченого на користь держави документально підтверджених витрат на залучення експерта. Тому у відповідності з ч. 2 ст. 124 КПК України процесуальні витрати по справі в сумі 5285 грн 84 коп підлягають стягненню із обвинуваченого на користь держави.

Керуючись ст. 373, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначити йому покарання за даною статтею у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 (два) роки, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього, відповідно до ст. 76 КК України, обов`язки, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речовий доказ по справі автомобіль GEELY MR-7151 А, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходиться на майданчику Талалаївського СПД № 1 Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області, повернути власнику - ОСОБА_8 .

Арешт, накладений постановою керівника Прилуцької окружної прокуратури від 31 березня 2022 року на речовий доказ - автомобіль GEELY MR-7151 А, реєстраційний номер НОМЕР_1 зняти.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, в сумі 5285 (п`ять тисяч двісті вісімдесят п`ять) грн 84 коп.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Вирок може бути оскаржений до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1