гСправа № 179/1673/19 Провадження №1-кп/0187/17/23
ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙСУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 року смт. Петриківка

Петриківський районний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальні провадження № 0000465 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: с. Куцуруб Очаківського району Миколаївської області, освіта середня, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 29.03.2007 Очаківським районним судом Миколаївської області за ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 3 роки;

- 10.09.2007 Очаківським районним судом Миколаївської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 16.04.2011 з ВК № 72 умовно-достроково на підставі постанови Вознесенського районного суду Миколаївської області, невідбутий строк покарання 1 рік 9 місяців 8 днів;

- 04.04.2014 Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки;

- 11.08.2015 Апеляційним судом м. Києва вирок від 04.04.2014 відмінено, до відбуття покарання рахувати 1 рік 6 місяців позбавлення волі, зарахувати з 09.11.2013 по 04.04.2014, звільнений 09.02.2016 з ВК № 48 Львівської області по відбуттю строку покарання,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

03 вересня 2019 року близько 11 години 00 хвилин в с. Бузівка Магдалинівського району Дніпропетровської області, ОСОБА_3 , знаходячись на території подвір`я по АДРЕСА_3 , належному ОСОБА_5 , у ході раптово виниклого умислу на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив, шляхом вільного доступу, впевнившись, що за його діями ні хто не спостерігає, з поверхні столу, який знаходиться поблизу житлового будинку, повторно таємно викрав мобільний телефон марки «Nокіа» моделі «206», 2013 року виготовлення, чорного кольору, вартістю 329 гривень 66 копійок, який належить ОСОБА_5 .

Заволодівши викраденим, ОСОБА_3 , з місця скоєння кримінального правопорушення зник, викрадене майно присвоїв та розпорядився ним на власний розсуд в корисливих для себе цілях, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_5 , матеріальний збиток на загальну суму 329 гривень 66 копійок.

Таким чином, своїми умисними злочинними діями, що виразились в таємному викрадення чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно ОСОБА_3 , вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , свою вину у вчинені злочину визнав повністю та пояснив, що дійсно 03.09.2019 він перебуваючи на території домоволодіння ОСОБА_5 , з яким вони вживали спиртні напої, викрав мобільний телефон належний останньому поклавши його собі в кишень. Наступного дня він повернув даний мобільний телефон власнику в присутності працівників поліції. Погоджується, що вартість викраденого телефона складає суму 329,66 грн.

У вчиненому щиро розкаюється. Просить суворо його не карати, так як він для себе зробив всі необхідні висновки та бажає бути корисним для суспільства.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає, а також сторонам роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 року (скарга № 6903/75) Девеер проти Бельгії (Deweerv. Belgium) держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.

Прийняття такого рішення свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку. Крім того, це повністю узгоджується з вимогами п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Суд пересвідчився, що позиція підсудного ОСОБА_3 , щодо розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, є добровільною і не пов`язана з вищевказаними чинниками.

В ході судового розгляду кримінальної справи, з урахуванням ч.3 ст. 349 КПК України суд допитав обвинуваченого, заслухав покази потерпілої та дійшов до переконання, що вина обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України знайшла своє підтвердження повністю в судовому засіданні.

Вирішуючи питання про призначення покарання суд керуючись загальними засадами призначення покарання закріпленими в ст. 65 КК України через які реалізовано принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, спрямованих на досягнення мети покарання пов`язаної з виправленням засудженого, а також запобігання вчиненню ним та іншими особами нових злочинів (ст. 50 КК України).

ОСОБА_3 , не одружений та утриманців не має, інвалідом не являється, має середню освіту, працює за наймом без укладення трудового договору, за місцем попереднього проживання характеризується задовільно, не перебуває на обліку у лікаря психіатрата нарколога, раніше судимий та має не зняту і не погашену судимість, за злочини проти власності.

Як обставину, що пом`якшує покарання суд враховує щире каяття, так як підсудним усвідомлено та критично оцінено свою протиправну поведінку і активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, яка в силу статті 67 КК України обтяжує покарання підсудному, судом враховано вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності злочину, вчиненого ОСОБА_3 , який згідно ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів.

Таким чином, з урахування особи обвинуваченого, обставин справи, тяжкості вчиненого злочину, суд вважає можливим призначити ОСОБА_3 , покарання в межах санкції статті закону, визначеної за вчинений злочин, в межах нижньої межі, у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, тобто, буде пропорційним легітимній цілі, яка переслідується таким покаранням.

При цьому, враховуючи думку всіх учасників кримінального провадження, суд приходить до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, а тому ОСОБА_3 слід звільнити від відбування покарання з випробуванням згідно ст. 75 КК України з покладенням на нього обов`язків передбачених ст. 76 КК України. Підстав для призначення покарання нище від найнижчої межі, встановленої санкцією статті, судом не встановлено.

Процесуальні витрати за проведення судової експертизи № 19/12.1/1069 від 16.09.2019 на суму 942,06 грн., відповідно до ч. 2 ст. 122 та ч. 1 ст. 124 КПК України, необхідно стягнути з обвинуваченого на рахунок держави.

Долю речових доказів вирішити на підставі ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 368-370 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді 1 (один) рік позбавлення волі.

На підставі статті 75 Кримінального кодексу України, звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік, поклавши на нього обов`язки, передбачені статтею 76 Кримінального кодексу України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речовий доказ по справі: мобільний телефон марки «Nокіа» моделі «206», 2013 року виготовлення, чорного кольору, вважати повернутим власнику ОСОБА_5 .

Процесуальні витрати за проведення судової експертизи на суму 942,06 грн. (дев`ятсот сорок дві грн. 06 коп.) стягнути з ОСОБА_3 на користь держави.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Петриківський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1