У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" березня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

участю учасника судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000323, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6

на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 листопада 2022 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лиса Гора Первомайського району Миколаївської області, не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

-обвинуваченого за ч. 1 ст. 286-1 КК України

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 листопада 2022 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286-1 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник просить вирок змінити, призначити обвинуваченому мінімальне покарання.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Зазначає, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення середньої тяжкості, розкаявся у вчиненому, сприяв розкриттю злочину, відшкодував потерпілому витрати понесені останнім на лікування, потерпілий просив суд не позбавляти волі обвинуваченого.

Окрім того, зазначає, що ОСОБА_8 має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, міцні соціальні зв`язки.

На думку апелянта, зазначене дає підстави для застосування положень ст.69 КК України.

Апелянт стверджує, що ОСОБА_8 не представляє собою великою загрози для суспільства, тому його виправлення та перевиховання можливе при меншому строку ізоляції від суспільства.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

22.05.2022 близько 15 год. ОСОБА_7 , в порушення підпункту «а» пункту 2.9. Правил дорожнього руху України, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, чим позбавив себе можливості адекватно сприймати дорожню обстановку та належним чином переконатися в безпеці інших учасників дорожнього руху, керуючи автомобілем марки «ВАЗ-2109», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1991 року випуску, рухався у світлу пору в умовах необмеженої видимості, у сприятливих погодних та дорожніх умовах, по провулку Парковий, що у с. Лиса Гора Первомайського району Миколаївської області, в напрямку нерегульованого перехрестя з вул. Велика с.Лиса Гора Первомайського району Миколаївської області.

В цей же час по вул. Велика, що у с. Лиса Гора Первомайського району Миколаївської області з боку с. Михайлівка Первомайського району Миколаївської області в напрямку м. Первомайська Миколаївської області, рухався технічно справний мотоцикл марки «Musstang MT150-8», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 , який наближався до перехрестя з вказаним провулком Парковий, що є другорядною дорогою по відношенню до вул. Велика (ліворуч по відношенню до напрямку руху автомобіля «ВАЗ-2109», реєстраційний номер НОМЕР_1 ).

Під час зближення автомобіля «ВАЗ-2109», реєстраційний номер НОМЕР_1 та мотоцикла марки «Musstang MT150-8», реєстраційний номер НОМЕР_2 до зазначеного нерегульованого перехрестя, водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «ВАЗ-2109», діючи з необережністю, проявляючи крайню неуважність до зміни дорожньої обстановки, яка полягала у появі іншого транспортного засобу, маючи об`єктивну можливість своїми односторонніми діями забезпечити безпеку дорожнього руху шляхом дотримання вимог Правил дорожнього руху України, грубо та умисно порушив вимоги ПДР, внаслідок чого виїхав на смугу руху мотоцикла марки «Musstang MT150-8», під керуванням водія ОСОБА_9 та допустив зіткнення вказаних транспортних засобів. При цьому ОСОБА_9 мав перевагу у русі та не мав технічної можливості попередити дану дорожньо-транспортну пригоду.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді перелому лівої променевої кістки.

Судом першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винним у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження. Його дії кваліфіковані за ч. 1 ст.286-1 КК України.

Позиції учасників судового розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_7 повідомлений про дату та час апеляційного розгляду, подав заяву про розгляд апеляційної скарги без його присутності, його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду.

Захисник ОСОБА_10 просила розглядати апеляційну скаргу без її участі.

Прокурор просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без зміни.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, заперечення прокурора, вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, є обґрунтованими та відповідають дослідженим судом доказам. Дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч.1 ст.286-1 КК України, і в цій частині апелянтом вирок не оскаржується.

Що стосується призначеного покарання, то відсутні вважати його занадто суворим, як вважає апелянт.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вказані вимоги закону судом дотримані та обвинуваченому призначено покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (нетяжкого злочину), обставин його вчинення, а саме, що ОСОБА_7 , вчинивши наїзд на потерпілого у стані алкогольного сп`яніння, втік з місця ДТП та продовжив вживати спиртні напої, про що свідчать його показання в суді.

Також достатньо враховані дані про особу винного, який раніше не судимий, не працює, не має стабільного доходу, на обліку у спеціалізованих установах не перебуває, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, проживає із співмешканкою, тобто має міцні соціальні зв`язки, за місцем проживання характеризується позитивно, відшкодував потерпілому витрати на лікування.

Окрім того, враховано думку потерпілого, який хоча і не наполягав на призначенні покарання у виді позбавлення волі, але просив обвинуваченого відремонтувати пошкоджений мотоцикл, чого ОСОБА_7 не зробив ані під час досудового, ані під час судового слідства.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, визнано щире каяття та активне сприяння розкриттю вчиненого злочину. Обставин, що обтяжують покарання не встановлено.

З урахуванням наведеного, суд дійшов обгрунтованого висновку про призначення покарання обвинуваченому у межах санкції ч. 1 ст. 286-1 КК України, у виді позбавлення волі та з позбавленням права керування транспортними засобами.

Суд першої інстанції також навів доводи щодо неможливості звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням відповідно до вимог статті 75 КК України, оскільки зазначеною статтею передбачена заборона у її застосуванні у разі засудження особи за кримінальне правопорушення, пов`язане з порушенням правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння.

Отже, підстав для звільнення обвинуваченого від покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, немає.

Що стосується наведених в мотивувальній частині вимог про призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, то і ці доводи апелянта позбавлені підстав.

Усі вищенаведені дані про особу винного, зокрема дані про його міцні соціальні зв`язки та наявність неповнолітніх дітей, на що вказує апелянт, достатньо враховані судом першої інстанції при призначенні покарання (основного та додаткового), яке за розміром є мінімальним.

Згідно вимогам ст. 63 КК України позбавлення волі встановлюється на строк від 1 року позбавлення волі.

З огляду на вимоги ч.1 ст. 69 КК України, суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині Кримінального Кодексу.

Інше покарання, ніж позбавлення волі, санкцією ч. 1 ст. 286-1 КК України законом не передбачено, а підстави для призначення більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в зазначеної статті за це кримінальне правопорушення, відсутні.

Апеляційний суд акцентує, що як основне, так і додаткове покарання, визначено у розмірі, який є мінімальним. Іншого покарання, ніж позбавлення волі, санкцією зазначеної статті не передбачено.

Призначене ОСОБА_8 покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

За такого, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 404, 407, 424, 425, 532 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 листопада 2022 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3