Справа №346/2985/22
Провадження №1-кп/346/266/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2023 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

за участю секретаря: ОСОБА_2

прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченого: ОСОБА_4

захисника: ОСОБА_5

потерпілого: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Коломия кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000297 від 12.05.2022 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сопів, Коломийського району, Івано-Франківської області, громадянина України, не одруженого, з повною загальною середньою освітою, неповнолітніх утриманців не маючого, офіційно не працевлаштованого, зареєстровано та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

раніше судимого:

- вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06.08.2019 за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на 160 годин;

- вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19.03.2020 за ч. 1 ст. 296 КК України до 6 місяців арешту (звільнився за відбуттям строку покарання 05.11.2020);

- вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29.03.2022 за ч. 2 ст. 345 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, -

- у вчиненні кримінального правопорушення (злочину),

передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 12.05.2022 близько 14:20 години, перебуваючи в автобусі сполученням «Марківка Королівка», який рухався в с. Сопів Коломийського району, в якому також перебував потерпілий ОСОБА_6 , умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, під час раптово виниклого конфлікту почав ображати ОСОБА_6 нецензурною лайкою та погрожувати йому, після чого наніс три удари кулаками обох рук в область обличчя потерпілого, чим спричинив останньому легкі тілесні ушкодження та легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 свою вину по факту спричинення легких тілесних ушкоджень визнав повністю. Дав суду показання, що 12.05.2022 повертався з органу пробації, де зареєструвався у зв`язку з призначенням покарання за попереднім вироком суду. Мав їхати додому в с. Сопів, а тому на зупинці біля автостанції м. Коломия зайшов до автобуса, де в проході біля водія стояв потерпілий з рюкзаком. У зв?язку з цим він зробив потерпілому зауваження та пройшов далі по салону в кінець. На передостанній зупинці, де він мав би виходити, став проходити по салону вперед, щоб заздалегідь підготуватись до виходу, але потерпілий своїм рюкзаком перешкоджав його виходу, на що він двічі попросив його прибрати, але він не відреагував. Він же зі свого боку потягнув за рюкзак, щоб мати можливість безперешкодно пройти до дверей, проте потерпілий наніс йому удар, через що вони між собою стали «шарпатись». Він дійсно наніс потерпілому два чи три удари в лице рукою. Водій зупинив автобус та сказав йому виходити. Він же продовжував слідкувати за потерпілим, щоб той не завдав йому нових ударів, проте останній все ж таки ще один раз ударив його в живіт, але він втримався на ногах і щоб не упасти схопився рукою за рюкзак потерпілого, після чого вийшов з автобуса.

Показання обвинуваченого в частині факту та механізму спричинення тілесних ушкоджень фактично підтвердив і потерпілий ОСОБА_6 , який дав суду показання про те, що 12.05.2022 біля 14:00 години він рухався на автобусі маршрутом «Марківка Королівка» в м. Коломия. Коли той зупинився на автостанції по пр. Грушевського, то він вийшов та випустив людей з салону, а ОСОБА_4 який мав зайти в середину запропонував зайти, на що він відмовився. На плечі був рюкзак, проте ОСОБА_4 коли все ж таки заходив до салону автобуса жодних зауважень з приводу останнього не робив. Коли вже автобус здійснював рух по с. Сопів, то ОСОБА_4 став рухатись по салону до виходу, через що вони помінялись місцями, бо він зі свого боку дійсно стояв біля місця водія. Спочатку ОСОБА_4 зробив зауваження водію щодо незачинених дверей, а потім став ображати його такими словами як «мент та мусор», після чого наніс три удари кулаком по обличчю, а саме: під око і два під горло. Водій зупинив автобус та наказав обвинуваченому вийти на вулицю, на що він дійсно виштовхнув обвинуваченого на зовні.

Допитані судом свідки також підтвердили обставини спричинення тілесних ушкоджень потерпілому обвинуваченим.

Так свідок ОСОБА_7 дала суду показання про те, що їхала в автобусі з м. Коломия в с. Сопів, в який також по пр. Грушевського зайшов і обвинувачений. В с. Сопів ОСОБА_4 хотів вийти, але дійсно потерпілий стояв у проході біля водія, на що обвинувачений зробив останньому мабуть не менше трьох зауважень, але потерпілий продовжував стояти до нього спиною. ОСОБА_4 зі свого боку чи то штовхнув чи то ударив потерпілого, точно сказати не може, оскільки в салоні було багато людей. Водій зупинив автобус і потерпілий виштовхнув обвинуваченого на зовні.

Свідок ОСОБА_8 дала суду показання про те, що вона зі своєю дочкою ОСОБА_9 їхала додому з м. Коломия в с. Печеніжин. Перед тим як зайти в автобус побачили потерпілого ОСОБА_6 , який був у цивільному одязі. Він також зайшов до салону і став біля водія, з яким дорогою розмовляв. Коли на одній із наступних зупинок в місті до салону заходив ОСОБА_4 , то між ними як вона зрозуміла вже тоді виник якійсь конфлікт, бо потерпілий наче перегородив прохід. Коли обвинувачений став виходити в с. Сопів, то знову не міг пройти і тоді вона не бачила, але почула звук характерний для удару, як вона зрозуміла по обличчю потерпілого. Також було зрозуміло, що виникла штурханина на виході з автобусу між обвинуваченим та потерпілим. Інші пасажири автобуса також робили зауваження обом чоловікам з метою припинення конфлікту.

Свідок ОСОБА_9 під час судового розгляду пояснила, що 12.05.2022 біля 14:00 години зі своєю мамою ОСОБА_8 зустрілась на зупинці, щоб їхати додому. Там же біля автобуса був і потерпілий, який коли всі зайшли до автобуса залишився стояти біля водія. Останній був у цивільному одязі і з рюкзаком на плечах. Обвинувачений заходив до салону в районі автостанції і вже тоді зробив зауваження ОСОБА_6 через те, що той перегородив прохід в салон. Коли ОСОБА_4 хотів виходити з автобуса на своїй зупинці, то сказав, що йому «покаже», але що саме відбувалось на виході не бачила, але по звуках було зрозуміло, що там сварка та звуки ударів. Чому саме виник конфлікт не знає, але він фактично виник ще коли ОСОБА_4 заходив до салону.

Свідок ОСОБА_10 (анкетні дані якого змінено) пояснив, що 12.05.2022 біля 14:00 години їхав в маршрутному автобусі. Після нього в салон зайшов потерпілий, а ще пізніше обвинувачений. ОСОБА_6 був у цивільному одязі і з рюкзаком та залишився стояти біля водія, з яким дорогою говорив. Вважає, що рюкзак не заважав іншим пасажирам. Коли ОСОБА_4 виходив на своїй зупинці, то між ним і потерпілим розпочався конфлікт, проте через що саме не чув, бачив вже як обвинувачений наніс потерпілому два чи три удари по обличчю.

Характер тілесних ушкоджень, спричинених потерпілому, та ймовірність їх отримання внаслідок ударів, спричинених ОСОБА_4 підтверджено висновком експерта від 17.06.2022 №75, відповідно до якого на підставі судово-медичної експертизи (обстеження) ОСОБА_6 та даних медичної карти стаціонарного хворого №3119 КНП «Коломийська ЦРЛ» КМР на його ім`я експерт прийшов до висновку, що на момент проведення експертизи (обстеження) 16.06.2022 у ОСОБА_6 будь-яких тілесних ушкоджень чи їх слідів на тілі не виявлено. Аналіз наданої медичної документації дає підстави вважати, що на час звернення ОСОБА_6 за медичною допомогою до Коломийської ЦРЛ 12.05.2022 о 17:45 годині та за час стаціонарного лікування у нього лікарями було діагностовано наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма зі струсом головного мозку; синець правої орбітальної ділянки, які в медичній картці стаціонарного хворого були зазначені як «ЗЧМТ. Струс головного мозку. Забій м/тк обличчя… Локально: підшкірна гематома в ділянці правого ока…». Характер, морфологія та локалізація наявних тілесних ушкоджень, дозволяють вважати, що для їх спричинення достатньо і одного травмуючого впливу (удару) тупого твердого предмету в зазначену вище ділянку обличчя потерпілого. Характер, морфологія та розташування наявних тілесних ушкоджень, не виключають можливість їх спричинення, як внаслідок локальної дії твердого предмету в праву орбітальну ділянку потерпілого, так і внаслідок падіння потерпілого з вертикального чи близького до нього положення з ударом даною ділянкою обличчя до твердої поверхні місця падіння.

Відновлення анатомічної цілісності та функцій травмованих ділянок по місцю утворення синців у звичайному перебігу (в середньому) спостерігається у строк до 6 діб. Струс головного мозку, як найлегша форма черепно-мозкової травми, регресує безслідно у строк до 21 доби. Тобто ці строки визначають тривалість розладу здоров`я. Саме тому наявний у потерпілого синець на обличчі відноситься до легкого тілесного ушкодження, а закрита черепно-мозкова травма зі струсом головного мозку, відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Враховуючи дані судово-медичної експертизи (обстеження) потерпілого від 16.06.2022, дані наданої медичної документації, де вказані анамнез «хвороби» (травми), характер тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 на момент його звернення за медичною допомогою 12.05.2022 о 17:45 годині, а також відомі часові дані події, є підстави вважати, що наявні ушкодження ОСОБА_6 могли бути спричинені 12.05.2022.

Оцінюючи наведені докази суд приходить до висновку, що вони узгоджуються між собою щодо часу та місця, обставин вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, ставити їх під сумнів підстав немає, останні доводять факт вчинення останнім саме кримінального правопорушення, відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 125 КК України.

У той же час органом досудового розслідування дії ОСОБА_4 було кваліфіковано за ч. 2 ст. 345 КК України як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв?язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Зокрема протиправні дії ОСОБА_4 були визначені згідно обвинувального акту за вищевикладених обставин такими кваліфікуючими ознаками як вчинені щодо дільничного інспектора поліції СДОП ВП Коломийського РВП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , а обвинувачений достовірно знав, що ОСОБА_6 є працівником правоохоронного органу, відповідні дії були вчинені у зв?язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

У той же час суд з наведеною кваліфікацію дій ОСОБА_4 органом досудового розслідування не погоджується з огляду на таке.

Так стороною обвинувачення на доведення обсягу інкримінованих ОСОБА_4 органом досудового розслідування дій, окрім вищезазначених доказів також було надано:

- біографічну довідку на старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , який з 13.09.2021 працює на посаді дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Коломийського районного відділу поліції Головного управління поліції в Івано-Франківській області;

- висновок службового розслідування за фактом нещасного випадку, який мав місце 12.05.2022 з дільничним офіцером поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Коломийського районного відділу поліції, відповідно до якого тілесні ушкодження отримані старшим лейтенантом поліції ОСОБА_6 внаслідок протиправних дій порушника у вигляді ЗЧМТ струс головного мозку, забій м`яких тканин обличчя, визнати такими, які отримані у період проходження служби під час виконання службових обов`язків та у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків;

- журнал видачі та приймання озброєння від 01.01.2022 №755, відповідно до якого 11.05.2022 о 14:00 годині ОСОБА_6 поставлений в наряд і цього ж дня отримав інструктаж при поводженні з табельною зброєю, про що свідчить журнал реєстрації інструктажів при поводженні з табельною зброєю.

В частині інкримінованого органом досудового розслідування ОСОБА_4 протиправного діяння останній, даючи суду показання зазначив, що до інциденту 12.05.2022 він ОСОБА_6 не знав, крім того на ньому форменого одягу не було, а він жодним чином не позначив себе як працівник поліції. Не виключає, що на емоціях можливо нецензурні слова говорив, проте «ментом» нікого не називав, крім того саме потерпілий його спровокував на бійку.

Потерпілий ОСОБА_6 вказував під час судового розгляду, що лайку з боку ОСОБА_4 розцінив як образи пов`язані саме з його професією. Дійсно на ньому форменого одягу не було, проте обвинувачений достеменно знав де і ким він працює, оскільки роки два назад була вже ситуація у зв`язку з якою він був обізнаний щодо його службової діяльності. Свідок ОСОБА_7 зауважила, що потерпілого і чим він займався до цих подій не знала. Свідок ОСОБА_8 не чула, щоб обвинувачений якось висловлювався щодо роботи потерпілого. Свідок ОСОБА_9 пояснювала, що обвинувачений зайняв місце неподалік неї та мами в автобусі, тому вона чула як він розповідав про те, що знає потерпілого «по футболу», але щоб він говорив про його професію нічого не чула. Свідок ОСОБА_10 стверджував, що коли обвинувачений зайшов в салон, то не міг бачити потерпілого, а побачив вже під час руху, сказавши при цьому, що «всі менти однакові».

Оцінюючи викладений обсяг доказів, який фактично на переконання сторони обвинувачення свідчить про правильність кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 345 КК України, суд враховує таке.

Якщо дії притягнутої до відповідальності особи були реакцією на незаконні діяння судді, працівника правоохоронного органу, члена громадського формування з охорони громадського порядку чи військовослужбовця або викликані особистими неприязними стосунками, не пов`язаними з виконанням потерпілим своїх обов`язків, вчинене з наявності для цього підстав, потрібно кваліфікувати як злочин проти особи або власності (п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 26.06.1992 «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів»).

Працівники правоохоронних органів можуть визнаватись потерпілим не тільки тоді, коли вони виконували свої службові обов`язки, перебуваючи безпосередньо на службі, та коли застосовували заходи по охороні правопорядку у відповідності зі своїми службовими обов`язками, за наказом чи розпорядженням, а й тоді, коли вони вжили зазначених заходів в межах своїх повноважень з власної ініціативи (наприклад припиняли правопорушення у неробочий час) (п. 5 вищезазначеної Постанови). Відповідальність може наступати як за дії, вчинені відносно потерпілого під час безпосереднього виконання ним службових обов`язків, так і в інший час (наприклад як помста за службову діяльність потерпілого в минулому) (п. 6 Постанови).

Згідно позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 05.10.2022 справа №759/19373/17 при кваліфікації дій за вищезазначеною статтею Особливої частини КК, важливим є встановлення інтелектуального моменту умислу особи, а саме розуміння винним двох обов?язкових складових: по-перше, усвідомлення особою, що опір вчиняється саме працівникові правоохоронного органу; по-друге, усвідомлення, що такий працівник виконує, покладені на нього законом функції. Така позиція узгоджується зі сталою практикою Касаційного кримінального Суду у складі Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постанові від 15.01.2020 (справа №759/14950/17, провадження 51-4724км19).

У той же час обсяг досліджених судом доказів не містить беззаперечних відомостей про те, що конфлікт між обвинуваченим та потерпілим був обумовлений саме професійною діяльністю останнього. Так 12.05.2022 потерпілий жодні службові обов`язки не виконував (докази протилежного матеріали кримінального провадження не містять), як і не вживав заходів як представник правоохоронного органу у зв`язку з припиненням іншого правопорушення, чого не стверджував особисто, про що не давали відповідні покази і допитані судом свідки. Відсутні жодні докази того, що мали місце відповідні відносини, які б свідчили про помсту обвинуваченого за минулі дії потерпілого як представника правоохоронного органу, вчинені в межах його службових повноважень.

Показання свідка ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_6 , хоча і свідчать про те, що ОСОБА_4 завдавав ударів, начебто усвідомлюючи ту обставину, що потерпілий є працівником правоохоронного органу, що і було на переконання сторони обвинувачення першопричиною спричинення тілесних ушкоджень та причиною конфлікту, проте обстановка, яка передувала їх спричиненню, так і обстановка в якій вони безпосередньо завдавались, на переконання суду не свідчить про те, що тілесні ушкодження завдавались саме у зв`язку з виконанням ОСОБА_6 службових обов`язків.

Крім того решта свідків надала суду чіткі та послідовні покази про те, що конфлікт між потерпілим та обвинуваченим виник ще на вході до автобусу і був викликаний незручним розташуванням потерпілого. Також на переконання суду та обставина, що ОСОБА_4 наносив удари, будучи обізнаним щодо професійної діяльності ОСОБА_6 , проте досліджений судом обсяг доказів не свідчить про те, що за інших умов він би їх не спричинив. Та обставина, що ОСОБА_4 обурився поведінкою потерпілого саме як представника правоохоронного органу, не може беззаперечно свідчити про те, що мало місце вчинення злочину, відповідальність за яке передбачена ст. 345 КК України. Суд приходить до висновку, що між обвинуваченим та потерпілим виник ситуативний конфлікт жодним чином не обумовлений професійною діяльністю останнього, яка серед іншого мала б бути в той чи інший час пов?язана з особою обвинуваченого.

Також суд звертає увагу на ту обставину, що досліджений журнал видачі озброєння не містить відомостей про те, які службові обов`язки потерпілий виконував 12.05.2022, навпаки зміст останнього свідчить про те, що ОСОБА_6 був допущений до використання табельної зброї лише 11.05.2022, що узгоджується з його твердженням про завершення чергування.

Висновки матеріалів службового розслідування як такі, що є додатковим свідченням факту вчинення ОСОБА_4 злочину, відповідальність за яке передбачена саме за ч. 2 ст. 345 КК України, суд до уваги не приймає, оскільки останній ґрунтується лише на показах самого потерпілого й останні є в першу чергу документом, який свідчить про те, що саме дії ОСОБА_6 не містять ознак дисциплінарного або іншого виду правопорушення, а тому не можуть бути покладені в основу обвинувачення щодо ОСОБА_4 .

Протокол огляду предмета від 26.07.2022 та оптичний диск із аудіозаписом судового засідання, за змістом яких 13.05.2022 ОСОБА_4 під вирішення питання щодо обрання запобіжного заходу слідчим суддею Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області на питання пояснив, що «його заїло, що він працівник поліції і хамськи поставився», «дуже багато били, ломили, я по місяцеві з хати не виходив, тому я на них такий трошки злосний», суд до уваги не приймає і основу вироку не кладе, враховуючи таке.

Відповідно до ч. 5 ст. 193 КПК України будь-які твердження чи заяви підозрюваного, обвинуваченого, зроблені під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, не можуть бути використані на доведення його винуватості у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, або у будь-якому іншому правопорушенні.

Отже відсутні підстави для визнання вказаного доказу допустимим, оскільки останній отриманий з порушенням порядку встановленого КПК України (ч. 1 ст. 86 КПК України).

З урахуванням викладеного відсутні підстави для кваліфікації дій ОСОБА_4 саме за ч. 2 ст. 345 КК України.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який за зареєстрованим місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, злочин вчинив під час іспитового строку за попереднім вироком, при цьому маючи непогашені судимості за вчинення інших кримінальних правопорушень, свою вину за ст. 125 КК України визнав, у вчиненому не розкаявся. Обставин, що обтяжують або пом`якшують покарання судом встановлено не було.

Також суд приймає до уваги зміст досудової доповіді від 15.08.2022 на ОСОБА_4 , відповідно до якої з огляду на інформацію, що характеризує особу обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також високу ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, Коломийським районний відділ філії Державної станови «Центр пробації» Івано-Франківської області вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі може становити високу небезпеку для суспільства (в тому числі окремих осіб). На думку органу пробації застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

Враховуючи викладене суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України, пов?язане з обмеженням волі, обмежень для призначення якого враховуючи вимоги ст. 61 КК України не вбачається, із обов`язковим застосуванням правил передбачених ч. 1 ст. 71 КК України, що відповідатиме завданням та меті кримінального покарання, сприятиме виправленню обвинуваченого, буде достатнім для попередження вчинення ним нових злочинів.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання призначеного за даним вироком частково приєднати не відбуте покарання за вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29.03.2022 і за сукупністю вироків визначити остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки 6 (шість) місяців.

На підставі ч. ч. 1, 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 12.05.2022 до моменту прибуття до установи відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням обмеження волі.

* Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту затримання, а саме: з 12.05.2022.

* Запобіжний захід у вигляді «тримання під вартою», обраний щодо ОСОБА_4 , залишити без змін до набрання вироком законної сили.

На вирок може бути подана апеляційна скарга протягом 30 (тридцяти) днів з дня проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинувачений та захисник мають право на ознайомлення з журналом судового засідання та подання на нього письмових зауважень.

Учасники судового провадження протягом строку апеляційного оскарження мають право заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Копія вироку негайно після судового засідання вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1