У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 березня 2023 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

-обвинуваченого за ч.1 ст. 121 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 березня 2023 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на шістдесят днів, до 15.05.2023 включно.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. У разі залишення без змін запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, визначити заставу в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних громадян.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Захисник вважає ухвалу суду незаконною, необґрунтованою.

Зазначає, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання у м.Миколаєві, одружений, не має наміру переховуватись від суду. Наголошує, що органами досудового слідства не надано будь-яких фактів та відомостей про те, що ОСОБА_7 раніше переховувався від досудового слідства та суду.

Окрім того, вважає, що ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України не може бути підставою для обрання запобіжного заходу, так як на досудовому слідстві допитано потерпілих та свідків.

Апелянт вказує про те, що ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК не доведений.

Вважає, що слідчий суддя не врахував того, що захист просив обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки обвинувачений мешкає у м. Миколаєві разом із дружиною та батьками.

Захисник зазначає, що під час судового засідання прокурор не навів переконливих доводів щодо неможливості запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

На розгляді Заводського районного суду м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою на 60 днів.

Задовольняючи клопотання, суд дійшов висновку, що є доведеними ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме переховування від суду; вчинення інших кримінальних правопорушень, і на даний час запобігти цим ризикам можливо лише шляхом продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити ефективний розгляд кримінального провадження.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_7 повідомлений про апеляційний розгляд, але заяву про бажання брати участь у розгляді апеляційної скарги не подавав.

Прокурор просив апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції дотримався вимог ч. 3 ст. 331 КПК України ( в редакції Закону України від 18 жовтня 2022 року № 2690-IX), яка передбачає, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Ці вимоги закону дотримані при розгляді клопотання.

Матеріали провадження свідчать про те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, тобто йому пред`явлено обвинувачення у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання від п`яти до восьми років позбавлення волі.

Окрім того, обвинувачений ОСОБА_7 раніше судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, обвинувачується у вчиненні злочину в період іспитового строку, офіційно не працює, за зареєстрованим місцем проживання не проживав, ухилявся від органу досудового розслідування та суду, у зв`язку з чим був оголошений у розшук.

Суд першої інстанції, врахувавши дані щодо особи обвинуваченого, та ступінь тяжкості кримінального правопорушення, в якому обвинувачується останній, дійшов правильного висновку про продовження існування ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України (ризики переховування від суду, вчинення інших кримінальних правопорушень).

Апеляційний суд вважає правильними висновки суду першої інстанції, що зазначені ризики продовжують існувати та їм неможливо запобігти в умовах застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу більш м`якого, ніж тримання під вартою, і що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Хоча за твердженнями захисника обвинувачений має міцні соціальні зв`язки та постійне місце проживання, але ці обставини не є достатніми для зміни запобіжного заходу та для обрання більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Враховуючи, що застосування запобіжних заходів має на меті забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а до завершення строку дії попередньої ухвали щодо тримання обвинуваченого під вартою судовий розгляд не може бути завершений, за наявності ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у даному випадку застосування виняткового запобіжного заходу - тримання під вартою, є доцільним та достатнім для забезпечення завдань кримінального процесуального закону на даному етапі кримінального провадження.

Колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також характеру інкримінованого кримінального правопорушення та особи обвинуваченого, судом першої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а стосовно обвинуваченого на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати.

Окрім того, слідчий суддя відповідно до вимог п.1 ч.4 ст.183 КПК України не визначав розмір застави, оскільки кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , вчинене із застосуванням насильства.

Так, є необґрунтованими доводи апелянта про необхідність визначити обвинуваченому розміру застави.

Судом не встановлено істотних порушень положень КПК України при розгляді судом першої інстанції питання щодо обрання запобіжного заходу обвинуваченому, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Тому, суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407,422-1, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 березня 2023 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_8 ОСОБА_2