Справа № 522/7076/23
Провадження № 1-кд/522/14/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2023 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши доручення компетентного органу Федеративної Республіки Німеччина про надання міжнародної правової допомоги у кримінальній справі № 651 Js 37323/18 щодо скасування арешту майна засуджених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

встановив:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшло доручення компетентного органу Федеративної Республіки Німеччина про надання міжнародної правової допомоги у кримінальній справі № 651 Js 37323/18 щодо скасування арешту майна засуджених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Відповідно до доручення Вищий земельний суд Дрездена постановою від 18 травня 2022 року скасував рішення районного суду Лейпцига від 7 жовтня 2019 року щодо засудженої ОСОБА_5 та засудженого ОСОБА_6 . Як наслідок, заходи, вжиті на виконання цієї ухвали про арешт майна в Україні, втрачають чинність.

Учасники провадження були повідомлені про час та місце судового засідання, однак в судове засідання не з`явилися, клопотань про відкладення судового засідання не заявляли.

Прокурор ОСОБА_7 надала заяву про розгляд доручення без її участі, зазначивши, що вона не заперечує проти скасування арешту з майна.

Відповідно ч. 1 ст. 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Таким чином, вважаю, що оскільки учасники судового розгляду, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду клопотання, в судове засідання не з`явилися, письмових заяв про відкладення розгляду клопотання не надали, клопотання має бути розглянуто у відсутності зазначених осіб, відповідно до вимог ч. 4 ст. 107 КПК України без фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження.

Дослідивши клопотання про скасування арешту майна, докази, на які посилається власник майна в обґрунтування вищевказаних вимог клопотання, суд приходить до висновку, що воно підлягає задоволенню з наступних підстав.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положеннями статей 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004 року).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно приписів ч.ч. 1, 2 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Ухвалами слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_8 від 23.11.2020 року та ухвалами слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_9 від 29.12.2020 року, було накладено арешт на майно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за результатами розгляду клопотань слідчого про накладання арешту при наданні міжнародної правової допомоги у кримінальній справі № 651 Js 37323/18 за фактом шахрайських дій за ст. 263 КК ФРН.

Таким чином, вважаю про відсутність необхідності у подальшому накладення арешту на вилучене майно, оскільки підстава для накладення арешту на майно, передбачена п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів відсутня, в зв`язку з чим вилучене майно на час розгляду клопотання не відповідає критеріям ст. 98 КПК України та не може бути використане, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Тобто, на даний час не вбачається підстав для обмеження ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в праві володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що в подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба, тому заявлене доручення підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, слідчий суддя, враховуючи доводи доручення та надані в його обґрунтування матеріали, а також вищевикладені приписи закону, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог вищевказаного доручення.

При цьому слід зазначити, що відповідно до ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01.03.2021 року було накладено арешт на майно ОСОБА_4 в рамках виконання запиту про надання міжнародної правової допомоги у кримінальній справі № 651 Js 37323/18.

Відтак, клопотання про накладання арешту, в рамках якого подане вищенаведене доручення щодо скасування арешту, подавався слідчим СВ ВП №2 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області, який знаходиться поза межами територіальної підсудності Приморського районного суду м. Одеси.

При цьому, ст. 34 КПК України не наділяє суди повноваженнями направляти такі заяви, клопотання, скарги для розгляду з одного суду першої інстанції до іншого.

Враховуючи вищезазначено, слідчий суддя приходить до висновку про неможливість задоволення клопотання про скасування арешту накладеного Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01.03.2021 року та вважає за необхідне роз`яснити право на звернення з таким клопотанням з дотриманням правил підсудності, а саме до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська.

Керуючись ст. ст. 170 - 173, 372, 376 КПК України, слідчий суддя -

ухвалив:

Доручення компетентного органу Федеративної Республіки Німеччина про надання міжнародної правової допомоги у кримінальній справі № 651 Js 37323/18 щодо скасування арешту майна засуджених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 23.11.2020 року, при розгляді клопотання про надання міжнародної правової допомоги у кримінальній справі № 651 Js 37323/18 за фактом шахрайських дій за ст. 263 КК ФРН, а саме на:

- квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, власником якої є ОСОБА_3 .

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 23.11.2020 року, при розгляді клопотання про надання міжнародної правової допомоги у кримінальній справі № 651 Js 37323/18 за фактом шахрайських дій за ст. 263 КК ФРН, а саме на:

-квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, власником якої є ОСОБА_4 .

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 29.12.2020 року, при розгляді клопотання про надання міжнародної правової допомоги у кримінальній справі № 651 Js 37323/18 за фактом шахрайських дій за ст. 263 КК ФРН, а саме на:

- автомобіль марки Honda Civic, чорного кольору, державний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 29.12.2020 року, при розгляді клопотання про надання міжнародної правової допомоги у кримінальній справі № 651 Js 37323/18 за фактом шахрайських дій за ст. 263 КК ФРН, а саме на:

-автомобіль марки Volkswagen Golf, сірого кольору, із д/н НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 29.12.2020 року, при розгляді клопотання про надання міжнародної правової допомоги у кримінальній справі № 651 Js 37323/18 за фактом шахрайських дій за ст. 263 КК ФРН, а саме на:

- ВАЗ 21063, державний номер НОМЕР_3, білого кольору, власником якого є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У скасуванні арешту накладеного ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01.03.2021 року, при розгляді клопотання про надання міжнародної правової допомоги у кримінальній справі № 651 Js 37323/18 за фактом шахрайських дій за ст. 263 КК ФРН - відмовити. Роз`яснити право на звернення з таким клопотанням з дотриманням правил підсудності, а саме до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська.

Виконання ухвали покласти на працівників ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, в провадженні якого перебував запит компетентних органів Федеративної Республіки Німеччина про надання міжнародної правової допомоги у кримінальній справі № 651 Js 37323/18.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: