Постанова

іменем України

23 березня 2023 року

м. Київ

справа № 752/4808/22

провадження № 51-3484 км 22

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Київського апеляційного суду від 04 листопада 2022 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000750, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 16 травня 2022 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та на підставі ст. 75 КК України звільнено від його відбування з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та з покладанням обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Суд у вироку прийняв рішення щодо розподілу процесуальних витрат та долі речових доказів.

Київський апеляційний суд скасував вирок місцевого суду в частині призначеного покарання і застосування ст. 75 КК України та ухвалив у цій частині свій вирок від 04 листопада 2022 року, за яким призначив ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 309 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки. В решті вирок суду першої інстанції залишено без змін.

ОСОБА_7 засуджено за те, що він за невстановлених обставин незаконно придбав та став зберігати при собі без мети збуту психотропну речовину, обіг якої обмежено, - амфетамін в особливо великих розмірах.

18 квітня 2022 року, близько 20:50, під час візуального огляду ОСОБА_7 на просп. Науки, 62 у м. Києві працівники поліції встановили, що останній зберігає при собі заборонені предмети та речовини.

Після цього 19 квітня 2022 року в період з 01:28 по 01:40 у приміщенні слідчого відділу Голосіївського УП ГУНП у м. Києві під час обшуку затриманого ОСОБА_7 було виявлено та вилучено з кишені куртки, у яку він був одягнений, два поліетиленові пакети із амфетаміном, який він зберігав при собі, без мети збуту, загальною масою 21,2 г, що є особливо великим розміром.

Крім того, 19 квітня 2022 року в період з 02:43 по 04:05 під час обшуку квартири АДРЕСА_2 було виявлено та вилучено три трубки для куріння, два фрагменти фольги, таблетки, а також паперові та фольгові згортки, пакети, банки та коробку із різними речовинами та їх залишками, у яких виявлено амфетамін загальною масою 17,228 г, що є особливо великим розміром, та особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - МДМА загальною масою 9,885 г, що є великим розміром, які ОСОБА_7 незаконно придбав та зберігав без мети збуту.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить змінити вирок апеляційного суду: призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років і на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Захисник зазначає, що місцевий суд дослідив усі обставини кримінального провадження, які мають значення для правильного вирішення справи, та ухвалив законний і обґрунтований вирок, із яким погоджується сторона захисту. Натомість суд апеляційної інстанції, як стверджує захисник, належним чином не зважив на позитивні дані про особу засудженого, незначний ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень та дійшов необґрунтованого висновку про неможливість застосування щодо ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України.

Позиції інших учасників судового провадження

У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 просив задовольнити касаційну скаргу на викладених у ній підставах.

Прокурор ОСОБА_5 просила залишити вирок апеляційного суду без змін як законний, а касаційну скаргу захисника - без задоволення як необґрунтовану.

Мотиви Суду

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація вчиненого за ч. 3 ст. 309 КК України в касаційній скарзі не оспорюються, тому колегія суддів в цій частині судове рішення не перевіряє.

Доводи захисника ОСОБА_6 , наведені ним у касаційній скарзі, про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості кримінального правопорушення і його особі через суворість є безпідставними.

Згідно з положеннями статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України (в редакції, що діяла на час вчинення кримінального правопорушення) якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Із системного аналізу вимог закону України про кримінальну відповідальність слідує, що, окрім вирішення питання про призначення певного виду та розміру покарання, суду потрібно встановити достатню підставу для звільнення від його відбування з випробуванням, при цьому належним чином вмотивувати таке рішення, дослідивши і оцінивши всі обставини, що мають значення для справи, та врахувати, що ст. 75 КК України застосовується лише в тому разі, коли для цього є умови і підстави.

Так, місцевий суд при обранні ОСОБА_7 міри покарання врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином (санкцією ч. 3 ст. 309 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років).

Також суд першої інстанції зважив на обставини вчинення кримінального правопорушення і відсутність тяжких наслідків, урахував дані про особу винного, котрий раніше не судимий, перебуває на обліку у лікаря нарколога, працює, характеризується позитивно.

Щире каяття ОСОБА_7 у вчиненому та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень місцевий суд визнав обставинами, що пом`якшують покарання, а обставин, що його обтяжують, - не встановив.

З урахуванням наведеного місцевий суд призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією частини статті закону України про кримінальну відповідальність за вчинене ним кримінальне правопорушення.

Крім цього, суд першої інстанції, пославшись на вік обвинуваченого, наявність у нього міцних соціальних зв`язків, позицію прокурора у дебатах, а також повторно врахувавши зазначені вище обставини, дійшов висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 можливе при звільненні від відбування покарання з випробуванням із застосуванням положень ст. 75 КК України.

Таким чином при призначенні покарання та вирішенні питання про можливість виправлення та перевиховання винного без його відбування, місцевий суд, врахував одні й ті ж самі обставини, що є неприпустимим.

Апеляційний суд, оцінюючи правильність та справедливість призначеного ОСОБА_7 покарання, взяв до уваги обставини, які були враховані місцевим судом.

Разом із цим, апеляційний суд дійшов висновку, що при призначенні покарання з можливістю виправлення та перевиховання винного без його відбування поза увагою суду першої інстанції, по суті, залишилися конкретні обставини кримінального провадження та дані про особу засудженого. Так, апеляційний суд урахував, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин у сфері обігу психотропних речовин, предметом якого були два види цих речовин, у великих та особливо великих розмірах. Ці обставини та дані про те, що ОСОБА_7 з жовтня 2018 року перебуває під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом у зв`язку з вживанням наркотичних та інших психоактивних речовин, суд апеляційної інстанції мотивовано розцінив як такі, що ставлять під очевидний сумнів можливість запобігання вчиненню засудженим нових кримінальних правопорушень та його виправлення в умовах звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином апеляційний суд установив, що висновок місцевого суду про можливість застосування щодо ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України зроблено без урахування особливостей правозастосування наведеної норми матеріального права і належним чином не вмотивовано.

Тому суд апеляційної інстанції, з огляду на мету покарання, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав вважати можливим виправлення та перевиховання ОСОБА_7 без відбування покарання та необхідність призначення покарання, що належить відбувати реально.

Разом із цим, апеляційний суд урахував, що у цьому кримінальному провадженні встановлено обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, і, з урахуванням даних, що позитивно характеризують винного, зокрема, і тих, на які посилається захисник у касаційній скарзі, призначив йому покарання у виді позбавлення волі в розмірі нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.3 ст. 309 КК України за вчинене ним кримінальне правопорушення.

З огляду на зміст і обсяг вчинених ОСОБА_7 дій, пов`язаних з незаконним обігом психотропних речовин, розмір та характеристики предметів кримінального правопорушення, а також даних про особу ОСОБА_7 , колегія суддів Верховного Суду вважає призначене засудженому покарання за вироком апеляційного суду справедливим і таким, що відповідає вимогам ст. 65 КК України.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , обґрунтовуючи свою позицію щодо можливості застосування до ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України, стверджує, що суд апеляційної інстанції неправильно оцінив ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, адже, на думку захисника, вживання психотропних речовин не спричиняє шкоди та не порушує права та інтереси третіх осіб. Проте ці аргументи є неприйнятними.

Так, суспільна небезпека кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів визначається, насамперед, поширенням та згубним впливом наркоманії і токсикоманії на свідомість психічно нестійких людей, їх мораль і спосіб життя, що призводить до поступового занепаду, деградації особистості. Наркоманія та незаконний обіг наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів належать до глобальних проблем сучасності. Цим явищам притаманний надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлений тяжкими наслідками не лише для здоров`я конкретної особи, а й для здоров`я населення, економіки та суспільства в цілому.

Між наркоманією і злочинністю існує тісний взаємозв`язок. Він характеризується вчиненням наркоманами та іншими особами кримінальних правопорушень з метою заволодіння цими засобами і речовинами для їх вживання та/або розповсюдження, вчиненням значної кількості кримінальних правопорушень під безпосереднім впливом наркотиків і психотропних речовин на психіку і волю їхніх споживачів (у стані наркотичного або токсичного сп`яніння, абстиненції), віктимним характером поведінки наркоманів (часом вони самі стають жертвами кримінальних правопорушень).

Таким чином кримінальні правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та інші кримінальні правопорушення проти здоров`я населення становлять реальну загрозу генофонду нації та забезпеченню правопорядку.

З огляду на сукупність наведених обставин, які підлягають обов`язковому врахуванню, підстав для застосування положень ст. 75 КК України колегія суддів не вбачає, оскільки відомості, на які посилається захисник у касаційній скарзі, а саме окремі факти особистого життя ОСОБА_7 та припущення про умовне бажання ОСОБА_7 вступити до лав ЗСУ, самі собою не є противагою та не знижують ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Що стосується вимог захисника у касаційній скарзі про призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, то вони спрямовані на погіршення становища його підзахисного, що є недопустимим та не узгоджується з повноваженнями суду касаційної інстанції за наслідками перегляду судових рішень.

Вирок апеляційного суду належним чином умотивований та відповідає вимогам ст. 420 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити апеляційному суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, у матеріалах провадження не встановлено.

Отже, підстави для задоволення касаційної скарги захисника відсутні.

Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

Вирок Київського апеляційного суду від 04 листопада 2022 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_8 ОСОБА_2 ОСОБА_3