У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

" 29" березня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0002122 за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_9

на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 листопада 2022 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє:

- 30.07.2019 Корабельним районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 9 місяців;

- 31.01.2020 Центральним районним судом м. Миколаєва за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ч.4 ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців, звільненого 30.01.2023,

-обвинуваченого за ч. 3 ст. 185 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, востаннє:

- 19.08.2019 Заводським районним судом м. Миколаєва за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки,

-обвинуваченого за ч. 3 ст. 185 КК України,

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 листопада 2022 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, призначеного за цим вироком та вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 31.01.2020, визначено остаточне покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_6 у строк покарання за цим вироком відбуте покарання за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 31.01.2020, а саме з 30.07.2019 до набрання законної сили цим вироком.

ОСОБА_9 засуджений за ч. 3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, призначеного за цим вироком та вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 09.11.2021, визначено остаточне покарання ОСОБА_9 у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Ухвалено строк відбуття покарання ОСОБА_9 рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_9 у строк покарання за цим вироком відбуте покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 19.08.2019, а саме з 13.11.2019 до набрання цим вироком законної сили.

Ухвалено запобіжний захід ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою залишити без змін. Строк покарання рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 і ОСОБА_9 на користь держави витрати на проведення експертизи №19-641 від 20.06.2019 по 418 грн з кожного.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Обвинувачений ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , кожен, просять вирок змінити та призначити менший розмір покарання.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційну скаргу.

Обвинувачений ОСОБА_6 зазначив, що судом не враховано повне визнання вини, сприяння розкриттю злочину, щиросердне каяття, ту обставину, що за місцем проживання на нього немає скарг, а матеріальний збиток відшкодовано шляхом повернення майна.

Обвинувачений ОСОБА_9 вважає, що суд належним чином не врахував пом`якшуючі обставини, а саме те, що вину у вчиненому злочині повністю визнав, сприяв розкриттю злочину, щиросердно покаявся, позитивно характеризується за місцем проживання, матеріальний збиток повернутий повністю. Проте, суд першої інстанції безпідставно не врахував його щире каяття як обставину, яка пом`якшує покарання.

В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_9 зазначив, що суд не врахував позицію прокурора, яка просила на підставі ч. 4 ст. 70 КК України визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 3 місяці, але суд призначив покарання на строк 4 роки 6 місяців.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

27.05.2019 інша особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, разом із ОСОБА_6 та ОСОБА_9 знаходились на території СВТ «Простір» у мкрн-н. Велика Корениха м. Миколаєва. В цей день, приблизно об 11 год, ОСОБА_6 і ОСОБА_9 разом з іншою особою, проходячи повз дачну ділянку АДРЕСА_3, побачили у дворі металеву семиреберну батарею, та у них раптово виник злочинний корисливий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднаного із проникненням у сховище.

Після чого інша особа, діючи умисно, за попередньою змовою із ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , через хвіртку забору проникла до двору дачної ділянки № АДРЕСА_3 , де знаходилася батарея, та впевнившись, що у дворі нікого немає, стала піднімати батарею з метою її викрадення, а ОСОБА_6 та ОСОБА_9 в цей час знаходилися біля входу до дачної ділянки з метою уникнення появи небажаних свідків. Далі, до двору дачної ділянки АДРЕСА_3 зайшов ОСОБА_10 з метою допомогти у викраденні батареї, а ОСОБА_9 продовжив чекати з метою уникнення появи небажаних свідків. Після того як інша особа, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , реалізуючи спільний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у сховище, викрали батарею, вони з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, чим та заподіяли потерпілій ОСОБА_11 майнову шкоду на суму 309 грн.

Дії ОСОБА_9 та ОСОБА_6 кваліфіковані судом першої інстанції за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна - крадіжка, вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаною із проникненням у сховище.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_9 про дату та час апеляційного розгляду повідомлений належним чином.

Захисники та обвинувачений ОСОБА_6 підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинувачених, просив вирок суду залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, які викладені в апеляційних скаргах, в межах поданих апеляційних скарг, повторно дослідивши дані про попередні судимості обвинувачених, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, і апелянтами не оспорюються.

Що стосується призначеного покарання, яке кожен з обвинувачених просить пом`якшити, то доводи апелянтів про призначення занадто суворого покарання не є слушними, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Положеннями ст. 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст.65 КК України, суд при призначенні покарання зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Виходячи з вказаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Зазначені вимоги закону дотримані при призначенні покарання.

При призначенні покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , суд першої інстанції достатньо врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, а також врахував дані щодо особи кожного обвинуваченого.

Так, враховано, що обвинувачений ОСОБА_6 має постійне місце проживання, де характеризується посередньо, не працює, не має законного джерела доходів, утриманців не має, раніше неодноразово судимий, перебуває на профілактичному обліку в Миколаївському обласному наркологічному диспансері з 2017 з діагнозом: РПП внаслідок вживання опіоїдів, зі шкідливими наслідками, на обліку у лікаря психіатра не перебуває.

Обвинувачений ОСОБА_9 також має постійне місце проживання, де характеризується посередньо, як особа, схильна до вчинення кримінальних правопорушень майнового характеру, не працює, не має законного джерела доходів, раніше неодноразово судимий, перебуває на обліку в МОНД в Миколаївському обласному наркологічному диспансері з 1998 року діагнозом: РПП внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності, на обліку у лікаря психіатра не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання кожного з обвинувачених, судом визнано щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання обвинувачених, не встановлено.

Колегія суддів зауважує, що ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , кожен, будучи неодноразово судимими за вчинення умисних корисливих злочинів, відбували покарання у місцях позбавлення волі, але після звільнення кожен з них продовжив вчиняти аналогічні умисні корисливі злочини. Окрім того, як ОСОБА_6 , так і ОСОБА_9 раніше призначалося покарання зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, але кожен з них продовжив вчиняти злочини у період іспитового строку, призначеного за попереднім вироком.

Зазначене вказує, що обвинувачені не бажають стати на шлях виправлення. А тому посилання кожного з них в апеляційній скарзі на щире каяття у вчиненому злочині не є підставою для пом`якшення призначеного покарання.

Що стосується визначення остаточного покарання обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_9 на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, то судом першої інстанції покарання визначено правильно.

Зокрема, остаточне покарання ОСОБА_6 правильно визначено на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань, призначеного за оскаржуваним вироком та вироком Центрального районного суду м.Миколаєва від 31.01.2020.

Судом першої інстанції обгрунтовано зараховано ОСОБА_6 в строк відбування покарання повністю відбуте покарання за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 31.01.2020, а саме зараховано йому в строк відбування покарання повністю відбуте покарання за цим вироком від 31.01.2020, а саме з 30.07.2019 до 30.01.2023, тобто увесь період його перебування в слідчому ізоляторі 3 роки 6 місяців, звідки ОСОБА_6 звільнився 30.01.2023.

Обвинуваченому ОСОБА_6 строк відбування покарання за даним вироком слід рахувати з моменту його фактичного затримання на виконання цього вироку.

Висловлена в апеляційній скарзі вимога обвинуваченого про пом`якшення покарання з урахуванням позиції прокурора в судових дебатах, який просив призначити за розміром покарання менше, ніж визначив суд, задоволенню не підлягає, оскільки висловлена прокурором позиція щодо розміру покарання не є визначальною при призначенні судом покарання.

Остаточне покарання ОСОБА_9 також правильно визначено за сукупністю кримінальних правопорушень, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, а саме шляхом часткового складання покарань, призначеного за цим вироком та за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 19.08.2019.

Дослідивши дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , апеляційний суд встановив, що у резолютивній частині вироку допущена описка щодо дати попереднього вироку, оскільки при визначенні остаточного покарання зазначено, що дата попереднього вироку є 09.11.2021, що не відповідає дійсності, правильною датою є 19.08.2019.

Зазначене є очевидною опискою, яка може бути усунена судом першої інстанції при виконанні вироку, але ця описка ніяким чином не впливає на правильність визначення остаточного покарання.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що наразі обвинувачений ОСОБА_9 перебуває під вартою. Судом першої інстанції правильно на підставі ч. 4 ст. 70 КК України зараховано у строк відбування ОСОБА_9 повністю відбуте покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 19.08.2019, а саме з 13.11.2019 до набрання цим вироком законної сили.

З огляду на наведене, на думку колегії суддів, призначене ОСОБА_6 та ОСОБА_9 покарання є необхідне й достатнє для виправлення обвинувачених та попередження нових злочинів. Тому, апеляційні скарги обвинувачених не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 424, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 листопада 2022 року у відношенні ОСОБА_6 та ОСОБА_12 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим ОСОБА_9 , - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3