ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №639/2670/22
Провадження № 11-п/818/139/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 року колегіясуддівсудовоїпалати з розглядукримінальних справ Харківськогоапеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Валки Харківськоїобластіподання голови Жовтневого районного суду м.Харкова про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого,-

УСТАНОВИЛА:
До Харківського апеляційного суду надійшло подання голови Жовтневого районного суду м.Харкова про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого, а саме скарги ОСОБА_5 на бездіяльність посадових осіб ВП №1 ХРУП №3 ГУНП в Харківський області, що полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР, в якій остання, посилаючись на ст. 303 КПК України, просила зобов`язати начальника СВ ВП №1 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості, зазначені нею в заяві від 16.09.2022 року, про вчинення, на її думку, злочинів, передбачених ст. 111-1, 396 КК України прокурором Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_6 .
Подання мотивоване тим, що взазначеній письмовій заяві про злочин від 16.09.2022 року (ЄО 9049) (абзац 12 цієї заяви) ОСОБА_5 зазначається: «На подану інформацію про фальшування матеріалів КП суддя ОСОБА_7 не відреагував, окрему постанову по повідомлених цивільними позивачами фактах колаборацїї та фінансування тероризму не постановив і не надіслав до правоохоронних органів - по суті став співучасником кримінальних правопорушень за ст. 111-1, 258-5 КК України».
Під час судового розгляду скарги ОСОБА_5 прокурором було заявлено клопотання про направлення провадження за скаргою останньої до апеляційного суду для вирішення питання про передачу його на розгляд до іншого місцевого суду. Зазначене клопотання було задоволено судом з огляду на вимоги ч.2 ст.32 КПК України та те, що вказані обставини можуть викликати розумний сумнів щодо об`єктивності та неупередженості судового розгляду.
Враховуючи викладене, ініціатор подання просить вирішити в порядку ч.2 ст.34 КПК України питання про визначення територіальної підсудності даного кримінального провадження.
Учасники судового провадження, належним чином повідомлені про час та місце розгляду подання про визначення підсудності кримінального провадження, до суду апеляційної інстанції не прибули, що відповідно до ч.4 ст.34 КПК України не перешкоджає розгляду питання.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи подання, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Згідно рішення ЄСПЛ у справі«Сокуренко і Стригун проти України» відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом». Суд повторює, що, як було раніше визначено, фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії», що згадувалось раніше, Комісія висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)».

Зазначена правова позиція дає можливість виділити дві умови відповідності критерію «суд, встановлений законом»: організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції).

Відповідно до ч.2 ст.32 КПК України кримінальне провадження щодо обвинувачення судді у вчиненні кримінального правопорушення не може здійснюватися тим судом, у якому обвинувачений обіймає чи обіймав посаду судді. Якщо згідно з частиною першою цієї статті кримінальне провадження стосовно судді має здійснюватися тим судом, у якому обвинувачений обіймає чи обіймав посаду судді, кримінальне провадження здійснює суд, найбільш територіально наближений до суду, в якому обвинувачений обіймає чи обіймав посаду судді, іншої адміністративно-територіальної одиниці (Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя).

Частиною 1 статті 34 КПК України передбачено, що кримінальне провадження передається на розгляд до іншого суду, якщо:

1) до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил територіальної підсудності;
2) після задоволення відводів (самовідводів) чи в інших випадках неможливо утворити новий склад суду для судового розгляду;
3) обвинувачений чи потерпілий працює або працював у суді, до підсудності якого належить здійснення кримінального провадження;
4) ліквідовано суд або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який здійснював судове провадження.
До початку судового розгляду у виняткових випадках кримінальне провадження (крім кримінальних проваджень, що надійшли на розгляд Вищого антикорупційного суду) з метою забезпечення оперативності та ефективності кримінального провадження може бути передано на розгляд іншого суду за місцем проживання обвинуваченого, більшості потерпілих або свідків, а також у разі неможливості здійснювати відповідним судом правосуддя (зокрема, надзвичайні ситуації техногенного або природного характеру, епідемії, епізоотії, режим воєнного, надзвичайного стану, проведення антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях).
Тобто, вказаний перелік правових підстав для передачі провадження до іншого суду є вичерпним та не підлягає поширеному тлумаченню.
Як убачається з наданого суду апеляційної інстанції подання та матеріалів провадження, ОСОБА_5 на підставі п.1 с.1 ст.303 КПК України оскаржується безпосередньо бездіяльність посадових осіб ВП №1 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області, що полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР за її заявою, в якій остання повідомляла про вчинення, на її думку, злочинів, передбачених ст.ст.111-1, 396 КК України прокурором Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова. ОСОБА_8 самій заяві скаржниці також міститься критика щодо неналежного раніше процесуального реагування з боку судді Жовтневого районного суду м. ОСОБА_9 на зазначені факти злочину, що на її переконання свідчить також про співучасть судді у вчиненні зазначених злочинів.
Тобто,суддя ОСОБА_7 не має процесуального статусу обвинуваченого за жодним кримінальним провадженням, з цього приводу матеріали провадження відповідних відомостей не містять, а тому посилання в поданні та в ухвалі суду на необхідність застосування приписів, передбачених ч.2 ст.32 КПК України, є безпідставним, тим більш воно стосується проваджень саме за обвинуваченням судді.
Таким чином, будь-яких правових підстав, з якими законодавець передбачає обов`язковість та можливість у виняткових випадках направлення кримінального провадження до іншого суду, у клопотанні заявника не наведено.
За змістом подання та ухвали місцевого суду фактично ставиться питання про сумнів щодо безсторонності (упередженості) всього складу Жовтневого районного суду м.Харкова та пропонується вирішити це питання шляхом процесуальної процедури, передбаченої ст.34 КПК України, що не є компетенцією апеляційного суду.
Конфлікт інтересів, про який фактично йде мова, вирішується відповідно до вимог кримінального процесуального закону (ст.80 КПК), Закону України «Про запобігання корупції», Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Кодексу суддівської етики, Порядку здійснення контролю за дотриманням законодавства щодо конфліктів інтересів діяльності судді та інших представників судової системи та його врегулювання, Положення про Комітет етики, врегулювання конфлікту інтересів та професійного розвитку суддів (рішення Ради суддів України від 4.02.2016 року), Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006 року (схвалені Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27.07.2006 року), доктринальних підходів практики ЄСПЛ к розумінню правової концепції безсторонності (неупередженості) судді та іншими нормами, що є виключною компетенцією суду (судді), що вирішує провадження по суті.

Колегія суддів наголошує, що дотримання процесуальної процедури, передбаченої ст.80 КПК України, відповідно до якої, зокрема, у випадку наявності підстав, передбачених ст.ст.75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, тощо, зобов`язані заявити самовідвід, або відвід з цих підстав може бути заявлено особою, яка бере участь у кримінальному провадженні, є обов`язковим. Вирішення цього питання в інший спосіб (як пропонується в поданні та ухвалі суду в даному випадку) буде суперечити п.2 ч.1 ст.7, ч.ч.1,5 ст.9, ч.2 ст.370 КПК України та принципу правової визначеності щодо передбачуваності застосування певних правових норм, яка є складовою права на справедливий суд, передбаченого п.1 ст.6 Європейської конвенції з прав людини.
З огляду на зазначене, в задоволенні подання голови Жовтневого районного суду м.Харкова про передачу кримінального провадження за скаргою ОСОБА_5 на розгляд до іншого суду слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст. 34 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Відмовити у задоволенні подання голови Жовтневого районного суду м.Харкова про направлення скарги ОСОБА_5 на бездіяльність посадових осіб ВП №1 ХРУП №3 ГУНП в Харківський області з Жовтневого районного суду м.Харкова на розгляд до іншого суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3