Справа № 469/436/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 грудня 2022 року смт. Веселинове
Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі колегії суддів :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю:
засудженого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
розглянувши матеріали заяви засудженого ОСОБА_5 про перегляд за виключними обставинами вироку Апеляційного суду Миколаївської області від 12.05.2004 року
13 вересня 2022 року з Миколаївського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_5 про перегляд за виключними обставинами вироку Апеляційного суду Миколаївської області від 12.05.2004 року, яким його засуджено за п.п. 1, 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263, ст. 70 КК України до довічного позбавлення волі.
Заяву ОСОБА_5 обґрунтовує тим, рішенням ЄСПЛ № 432/20 від 10.02.2022 року (СПРАВА «СЕЛЕШ ТА ІНШІ ПРОТИ УКРАЇНИ» (CASE OF SELESH AND OTHERS v. UKRAINE) є остаточним) відзначено, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенція) не забороняє застосування покарання у виді довічного позбавлення волі до осіб, яких було визнано винними у вчиненні особливо тяжких злочинів, наприклад, у вбивстві. Однак для того, щоб таке покарання відповідало вимогам статті 3 Конвенції, воно має бути de jure та de facto скоротним, що означає як наявність у засудженого перспективи звільнення, так і можливість перегляду. З цих підстав Судом постановлено про порушення статті 3 Конвенції у зв`язку з покаранням у виді довічного позбавлення волі без перспективи звільнення.
Заява також обґрунтовується тим, що Рішенням Конституційного Суду України від 16 вересня 2021 року № 6р(ІІ) 2021 року встановлено неконституційність покарання у виді довічного позбавлення волі, яке було застосовано до ОСОБА_5 судом.
Наведені обставини, на думку засудженого, є виключними та створюють підстави для скасування вироку в частині призначеного судом покарання та застосування до нього покарання у виді позбавлення волі на певний строк.
Тобто, ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про перегляд за виключними обставинами вироку Апеляційного суду Миколаївської області від 12.05.2004 року, який на його переконання не відповідає ст. 3 Конвенції та ст. 27 Конституції України на протязі більш як 18 років.
Крім того, просить витребувати з Апеляційного суду Миколаївської області матеріали справи за вироком від 12.05.2004 року та розглянути і визнати факт катування (неналежне поводження відносно нього та його брата) на протязі останніх 18 років; призначити та зобов`язати виплатити йому компенсацію за порушення його прав у зв`язку із застосуванням катування на протязі 18 років; витребувати матеріали справи по заяві від 18.11.2021 року (справа № 274/7226/21) для прийняття правомірного та законного рішення; визнати виключними обставинами встановлену рішенням Конституційного Суду України № 6 (ІІ) 2021 від 16.09.2021 року неконституційність положень ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 82 КК України у відношенні осіб, засуджених до довічного позбавлення волі.
В судовому засіданні ОСОБА_5 підтримав заяву в повному обсязі та з тих же підстав.
Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні заяву ОСОБА_5 підтримала в повному обсязі, вважає заяву засудженого ОСОБА_5 обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_7 заперечив щодо задоволення заяви засудженого ОСОБА_5 , вважає її необґрунтованою.
Суд, заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали заяви ОСОБА_5 та матеріали кримінального провадження приходить до наступного.
Частиною 3 ст. 459 КПК України визначено, що виключними обставинами, зокрема є:
1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність, конституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи;
2) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом.
Статтею 462 КПК України встановлено вимоги до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Так, у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами зазначаються:
1) найменування суду, до якого подається заява про перегляд;
2) прізвище, ім`я, по батькові (найменування), поштова адреса особи, яка подає заяву, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо такі є;
3) судове рішення, про перегляд якого за нововиявленими або виключними обставинами подається заява;
4) обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду;
5) обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених або виключних обставин, та зміст вимог особи, яка подає заяву, до суду;
5-1) клопотання особи про витребування копії рішення міжнародної судової установи, юрисдикція якої визнана Україною, в органу, відповідального за координацію виконання рішень міжнародної судової установи, якщо її немає у розпорядженні особи, яка подала заяву, - у разі подання заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 2 частини третьої статті 459 цього Кодексу;
5-2) клопотання про поновлення строку подання заяви;
6) перелік документів та інших матеріалів, які додаються.
Рішенням Конституційного Суду України № 6 (ІІ) 2021 від 16.09.2021 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), частину першу статті 81, частину першу статті 82 Кримінального кодексу України в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі.
В мотивувальній частині рішення судом зазначено, що незастосовність до осіб, які відбувають покарання у вигляді довічного позбавлення волі, інституту умовно-дострокового звільнення від відбування такого покарання, який унормовано статтею 81 КК України, та/або інституту заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, як його передбачено в статті 82 КК України, в системному зв`язку з іншими приписами Кодексу, якими врегульовано питання покарання довічним позбавленням волі, свідчить про відсутність будь-якої перспективи звільнення таких осіб. У контексті українського законодавства такий вид покарання, як довічне позбавлення волі, має наслідком довічне виключення особи з суспільства, що має суто каральну функцію.
Конституційний Суд України вважає, що довічне позбавлення волі як вид кримінального покарання не суперечить приписам частини першої статті 3, статті 23, частини другої статті 28 Конституції України, якщо засудженому до такого виду покарання на законодавчому рівні гарантовано право на дострокове звільнення від відбування такого покарання та/або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.
Водночас довічне позбавлення волі особи без подальшої можливості її звільнення означає урівняння строку довічного позбавлення волі з позбавленням волі до завершення природного життя людини, а отже, заперечує не тільки мету покарання, а й саму сутність людської гідності, ставить під сумнів її абсолютний характер та становить порушення позитивного обов`язку держави захищати гідність людини, а отже, не відповідає частині першій статті 3, статті 23, частині другій статті 28, частині третій статті 63 Конституції України.
Конституційний Суд України вважає, що покарання у вигляді довічного позбавлення волі є винятковим та найсуворішим видом покарання, що його встановлено КК України за вчинення вичерпного переліку особливо тяжких злочинів, найнебезпечніших для суспільства і держави, коли позбавлення волі на певний строк не може досягти мети покарання.
Тобто, вказаним рішенням Конституційний Суд України ніяким чином не визнає неконституційним такий вид покарання - як довічне позбавлення волі.
Натомість вказаним рішенням Конституційний Суд України зобов`язує Верховну Раду України законодавчо забезпечити реалістичну перспективу звільнення осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, від подальшого відбування такого покарання шляхом унормування порядку заміни довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням або умовно-дострокового звільнення.
Станом на час розгляду заяви засудженого ОСОБА_5 неконституційність положень ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 82 КК України у відношенні осіб, засуджених до довічного позбавлення волі унормовано Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» від 18 жовтня 2022 року № 2690-IXшляхом внесення змін до КК України. Зокрема, частиною 3 ст. 81 КК України передбачено застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавленням волі на певний строк. Також, згідно з ч.ч. 1, 5 ст. 82 КК України невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання". Вказані положення вищезазначеного Закону № 2690-IX набрали чинності 06.11.2022 року.
При цьому слід зазначити, що питання щодо заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким відноситься до питань, які пов`язані із виконанням вироку, що передбачено п. 3 ст. 537 КПК.
Питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених, зокрема пунктом 3 ст. 537 цього Кодексу.
Суд зазначає, що унормування державою Україна кримінального та кримінального процесуального законодавства відповідно до рішенням Конституційного Суду України № 6 (ІІ) 2021 від 16.09.2021 року надає право засудженому ОСОБА_5 подати до суду відповідне клопотання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.
Разом з тим, з огляду на заяву засудженого та її зміст і обґрунтування, на переконання суду заявник ОСОБА_5 неправильно сприйняв зміст рішення Конституційного Суду України № 6 (ІІ) 2021 від 16.09.2021 року та помилково вважає, що вказані в рішенні суду висновки є виключними та створюють підстави для скасування вироку в частині призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі і застосування до нього покарання у виді позбавлення волі на певний строк.
Суд прийшов до висновку про відсутність у справі обставин, визначених в ч. 3 ст. 459 КПК України, як виключних обставин.
Оскільки встановлену рішенням Конституційного Суду України № 6 (ІІ) 2021 від 16.09.2021 року неконституційність положень ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 82 КК України у відношенні осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, суд не визнає виключними обставинами, а тому в решті вимог засудженого також слід відмовити.
Згідно ч. 1 ст. 467 КПК України суд має право, зокрема залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами без задоволення.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 459, 466, 467 КПК України, суд -
Заяву засудженого ОСОБА_5 про перегляд вироку Апеляційного суду Миколаївської області від 12.05.2004 року за виключними обставинами залишити без задоволення.
На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, а заявником протягом семи днів з моменту отримання її копії.
Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
Чаричанський ОСОБА_8