Провадження №11-кп/801/1076/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 листопада 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
Головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
захисника особи, відносно якої застосовано
примусові заходи медичного характеру адвоката ОСОБА_7
законного представника особи, відносно якої застосовано
примусові заходи медичного характеру ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 01 вересня 2022 року про застосування до ОСОБА_9 у зв`язку із вчиненням нею суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним режимом нагляду, -

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.
До Вінницького міського суду Вінницької області від 01 вересня 2022 року надійшло клопотання дізнавача СД ВП Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_10 про застосування до ОСОБА_9 у зв`язку із вчиненням нею суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним режимом нагляду.
Клопотання мотивоване тим, що відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №70 від 10.06.2021 в період часу, до якого відноситься інкриміноване їй діяння, ОСОБА_9 страждала на хронічне психічне захворювання у вигляді параноїдної шизофренії (F20.0). В період часу, до якого відноситься інкриміноване її діяння, ОСОБА_9 не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. В теперішній час ОСОБА_9 страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді параноїдної шизофренії (F20.0). В теперішній час ОСОБА_9 не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_9 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді примусового лікування в психіатричній лікарні із звичайним режимом нагляду.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01 вересня 2022 року задоволено вищевказане клопотання та застосовано до ОСОБА_9 у зв`язку із вчиненням нею суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним режимом нагляду.
Вирішено питання про заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна та долю речових доказів.
Мотивуючи прийняте рішення суд вказав, що враховуючи усі обставини та досліджені у ході судового провадження докази, які є логічними та такими, що узгоджуються між собою, суд першої інстанції прийшов до висновку, що в діях ОСОБА_9 наявні ознаки суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, але оскільки ОСОБА_9 на момент вчинення суспільно небезпечного діяння не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними, тому до неї необхідно застосувати примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним режимом нагляду.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.
В апеляційній скарзі захисника ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 ставиться питання про скасування ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 01.09.2022. Просить винести своє рішення, яким відмовити у задоволенні даного клопотання та закрити кримінальне провадження на підставі ч.4 ст. 513 КПК України.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду є незаконною, винесене без урахування всіх фактичних обставин справи, оскільки ОСОБА_9 самостійно систематично проходить лікування в психіатричній лікарні, а тому не потребує застосування примусових заходів медичного характеру, крім того за необхідності проходить курси лікування та приймає всі ліки, які призначались лікарями. Також вказує, що суд не взяв до уваги той факт, що висновок експерта не відповідає вимогам закону, оскільки не є комісійною. Також на думку захисника судом порушено положення ст.44 КПК України в частині залучення законного представника, оскільки в матеріалах провадження відсутні дані про те, що ОСОБА_9 є недієздатною або обмежено дієздатною особою.

Позиції учасників судового провадження.
Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою.
Захисник ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 підтримала доводи апеляційної скарги з підстав викладених в ній та просила задовольнити її в повному об`ємі.
Законний представник ОСОБА_9 ОСОБА_8 суду пояснила, що її дочка періодично проходить лікування в спеціалізованих закладах з надання психіатричної допомоги, проте завжди це робить під примусом, оскільки добровільно лікуватись не бажає. Навіть на момент апеляційного розгляду вона забрала доньку з лікарні, проте остання втекла з дому, через що вона змушена буде її шукати. Також на неадекватну поведінку ОСОБА_11 часто жаліються сусіди.

Мотиви суду.
Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляції, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.
Висновки суду про задоволення клопотання про застосування до ОСОБА_9 у зв`язку із вчиненням нею суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним режимом нагляду, є обґрунтованими.
Як убачається з апеляційної скарги захисника, факт вчинення ОСОБА_12 суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, не оспорюється та у зв`язку з цим перевірці в апеляційній інстанції не підлягає.
При цьому за змістом ст.92 КК України примусовими заходами медичного характеру є, з поміж іншого, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.
Пунктом першим статті 93 КК України визначено, що примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.
Положеннями ст. 94 КК України визначено, що залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру, в тому числі госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом, яка може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги і лікування у примусовому порядку.
У свою чергу, судове провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру регламентовано Главою 39 КПК України.
Зокрема, за приписами ч.2 ст.513 КПК України визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.
Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №70 від 10.06.2021 в період часу, до якого відноситься інкриміноване їй діяння, ОСОБА_9 страждала на хронічне психічне захворювання у вигляді параноїдної шизофренії (F20.0). В період часу, до якого відноситься інкриміноване її діяння, ОСОБА_9 не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. В теперішній час ОСОБА_9 страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді параноїдної шизофренії (F20.0). В теперішній час ОСОБА_9 не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_9 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді примусового лікування в психіатричній лікарні із звичайним режимом нагляду.
Таким чином, враховуючи усі зазначені обставини та досліджені у ході судового провадження докази, які є логічними та такими, що узгоджуються між собою, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що в діях ОСОБА_9 наявні ознаки суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, але оскільки ОСОБА_9 на момент вчинення суспільно небезпечного діяння не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними, тому до неї необхідно застосувати примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним режимом нагляду.
Стосовно доводів апеляційної скарги захисника в частині того, що ухвала суду є незаконною, винесене без урахування всіх фактичних обставин справи, оскільки ОСОБА_9 самостійно систематично проходить лікування в психіатричній лікарні, а тому не потребує застосування примусових заходів медичного характеру, крім того за необхідності проходить курси лікування та приймає всі ліки, які призначались лікарями, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, з огляду на наступне.
Як пояснила в судовому засіданні законний представник ОСОБА_9 ОСОБА_8 , її дочка періодично проходить лікування в спеціалізованих закладах з надання психіатричної допомоги, проте завжди це робить під примусом, оскільки добровільно лікуватись не бажає. Навіть на момент апеляційного розгляду вона забрала доньку з лікарні, проте остання втекла з дому, через що вона змушена буде її шукати. Також на неадекватну поведінку ОСОБА_11 часто жаліються сусіди. Такі пояснення матері законного представника з урахуванням висновку експерта не дають суду підстави вважати, що ОСОБА_9 на теперішній час видужала та не потребує застосування примусових заходів медичного характеру.
Стосовно доводів апеляційної скарги захисника про безпідставне залучення до участі у провадженні законного представника через те, що це не передбачено вимогами ст.44 КПК України, суд зазначає, що за змістом ч.1 ст.44 КПК України якщо підозрюваним, обвинуваченим є неповнолітній або особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною чи обмежено дієздатною, до участі в процесуальній дії разом з ним залучається його законний представник.
Почсилаючись на те, що в матеріалах провадження відсутні дані про те, що ОСОБА_9 визнана у встановленому законом порядку недієздатною чи обмежено дієздатною, захисником не взято до уваги положення ч.1 ст.512 КПК України в тій частині, що судовий розгляд зазначеної категорії справ здійснюється за участю прокурора, обов`язковою участю фізичної особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, її законного представника та захисника згідно із загальними правилами цього Кодексу.
Зазначена норма цього процесуального закону є спеціальною, тому участь законного представника під час розгляду клопотання про застосування до ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру є законним і обґрунтованим.
За наведених обставин суд не знаходить підстав для скасування чи зміни вироку суду.
Керуючись ст.ст.95 КК України, 404, 405, 407, 419, 514 КПК України суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника особи, відносно якої застосовано примусові заходи медичного характеру ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 01 вересня 2022 року про застосування до ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним режимом нагляду у зв`язку із вчиненням нею суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.185 КК України - залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції (Касаційного кримінального Суду в складі Верховного Суду) протягом трьох місяців з дня проголошення.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судове рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді: