Провадження №1-кс/369/2117/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.11.2022 року м. Київ

Слідчий суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні за №0001346 від 23.07.2020 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
У провадженні сектору дізнання Бучанського РУП ГУ НП в Київській області перебуває кримінальне провадження № 0001346 від 23.07.2020 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що 29.03.2018 між Службою зовнішньої розвідки України (далі СЗРУ) та ОСОБА_4 укладено контракт про проходження військової служби особами офіцерського складу в СЗРУ строком на 5 років (далі Контракт), внаслідок чого останній мав правовий статус військовослужбовця. При укладанні Контракту ОСОБА_4 власноручним підписом засвідчив, що відповідно до п. 1 Контракту він ознайомився із законами України та іншими нормативно-правовими актами України, які регулюють порядок проходження військової служби у Службі зовнішньої розвідки України, і добровільно бере на себе зобов`язання проходити військову службу за контрактом осіб офіцерського складу у СЗРУ на умовах і в порядку, встановлених законами України та іншими нормативно-правовими актами України, що регулюють проходження військової служби у СЗРУ, а також сумлінно виконувати вимоги військових статутів Збройних Сил України, нормативно-правових актів СЗРУ, інших актів законодавства.

Відповідно до пункту 2 статті 1 Закону України «Про Службу зовнішньої розвідки України» СЗРУ як військове формування входить до складу сил оборони сектору безпеки і оборони України.

Статтею 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі Статут внутрішньої служби), визначено, що на військовослужбовців покладено обов`язки свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України. Статтею 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України (далі Дисциплінарний статут) передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України.

Відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон «Про соціальний і правовий захист»), Порядку виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, розвідувальних органів, Державної прикордонної служби, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони та військовослужбовцям, відрядженим до Міністерства освіти і науки, Державного космічного агентства, за піднайом (найом) ними житлових приміщень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.2013 № 450 (далі Порядок), розділу II Інструкції про компенсаційні виплати військовослужбовцям Служби зовнішньої розвідки України, особам, звільненим зі служби у Службі зовнішньої розвідки України, та членам їх сімей, затвердженої наказом СЗРУ України від 06.12.2017 № 419 (далі Інструкція) передбачено виплату грошової компенсації військовослужбовцям СЗРУ за піднайом (найом) житлових приміщень.

Як визначено ст. 810 Цивільного кодексу України (далі ЦКУ) за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Частиною 1 ст. 811 ЦКУ передбачено, що договір найму житла укладається у письмовій формі.

Згідно ст. 823 ЦКУ за договором піднайму житла наймач за згодою наймодавця передає на певний строк частину або все найняте ним помешкання у володіння та користування піднаймачеві. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму житла. У разі дострокового припинення договору найму житла одночасно з ним припиняється договір піднайму.

Окрім того, наказом СЗРУ від 29.03.2019 № 154 «Про затвердження змін до деяких актів Служби зовнішньої розвідки України» (далі Наказ № 154) було внесено зміни до вищевказаної Інструкції. Зокрема, відповідно до вказаних змін та вимог підпункту 4 пункту 5 розділу II Інструкції, грошова компенсація не виплачується у разі піднайму (найму) житлового приміщення військовослужбовцем у близької йому особи або у члена сім`ї, що визначені у статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закон).

Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону близькі особи чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний та двоюрідний брати, рідна та двоюрідна сестри, рідний брат та сестра дружини (чоловіка), племінник, племінниця, рідний дядько, рідна тітка, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, батько та мати дружини (чоловіка) сина (дочки), усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням зазначеного суб`єкта.

З метою недопущення безпідставної виплати грошової компенсації за піднайом житлових приміщень до структурних підрозділів СЗРУ за підписом заступника Голови Служби зовнішньої розвідки України (вих. від 13.05.2019 № 17/1/912) скеровано лист-інформування, відповідно до резолютивної частини якого військовослужбовців СЗРУ, які отримують компенсацію за піднайом житлових приміщень, було зобов`язано надати до Фінансово-економічного управління СЗРУ, рапорти із зазначенням (окрім інших відомостей):

-суми піднайому (найому) житлового приміщення;

- піднайому (найому) житлового приміщення у осіб, зазначених у статті 1 Закону, а саме у близьких осіб.

Також у вказаному листі-інформуванні було зазначено, що у разі неподання рапортів військовослужбовцями СЗРУ, які отримують компенсацію за піднайом (найом) житлових приміщень, виплату компенсації буде припинено.

Вимоги наказу СЗРУ від 29.03.2019 № 154 «Про затвердження змін до деяких актів Служби зовнішньої розвідки України», яким було внесено зміни до Інструкції, та листа-інформування СЗРУ (вих. від 13.05.2019 № 17/1/912) про необхідність подання відповідних рапортів були у встановленому порядку доведені до полковника ОСОБА_4 .

Під час проходження військової служби в СЗРУ у 2017-2020 роках останній з родиною безкоштовно проживав у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , що належить з 15.04.2016 по даний час на праві приватної власності (частка власності - 1/1) його тещі ОСОБА_5 .

Разом з тим, ОСОБА_4 станом на травень 2019 року отримував грошову компенсацію за піднайом вищевказаного житлового приміщення, яка виплачувалася на підставі положень ст. 12 Закону «Про соціальний і правовий захист», Порядку та розділу II Інструкції.

Після ознайомлення в червні 2019 року з вищевказаними Наказом № 154 та листом-інформуванням СЗРУ (вих. від 13.05.2019 № 17/1/912), ОСОБА_4 , розуміючи, що у зв`язку із внесенням змін до Інструкції він втрачає право на отримання грошової компенсації за піднайом (найом) житлового приміщення, з метою незаконного особистого збагачення, шляхом продовження отримання компенсації за нібито піднайом (найом) житлового приміщення, хоча такого права не мав, оскільки продовжив проживати у близько родича тещі ОСОБА_5 , в порушення вищевказаних вимог ст. 11 Статуту внутрішньої служби, ст. 4 Дисциплінарного статуту, ст. 1 Закону, ст. 12 Закону «Про соціальний і правовий захист», Порядку, пункту 5 розділу II Інструкції та листа-інформування СЗРУ (вих. від 13.05.2019 № 17/1/912) вирішив заволодіти чужим майном шляхом обману, тобто вчинити шахрайство.

Так, полковник ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, з корисливими мотивом та метою, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки, у вигляді матеріальних збитків державі в особі СЗРУ, і бажаючи їх настання, у період з 05.06.2019, але не пізніше 06.06.2019, перебуваючи у приміщенні СЗРУ за адресою: м. Київ, 19-й км Житомирського шосе, Навчально-тренувальний центр «Білогородка», з метою введення в оману уповноважених працівників СЗРУ подав до Фінансово-економічного управління СЗРУ особисто ним складений та власноручно підписаний рапорт від 05.06.2019, у якому повідомив завідомо неправдиві відомості про певні факти та обставини. Зокрема, полковник ОСОБА_4 зазначив, що проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 не безкоштовно, а нібито сплачує за її піднайом грошові кошти в розмірі 7 тис. грн. щомісячно. У цьому ж рапорті ним було вказано, що він нібито не здійснює піднайом житлового приміщення у близьких осіб, які визначені у статті 1 Закону.

У подальшому, на підставі поданого полковником ОСОБА_4 рапорту ним особисто у приміщенні каси Фінансово-економічного управління СЗРУ за адресою: м. Київ, 19-й км Житомирського шосе, Навчально-тренувальний центр «Білогородка» у період часу з 12.06.2019 по 24.12.2019 за видатковими касовими ордерами: № 1245 від 12.06.2019, № 1494 від 12.07.2019, № 1718 від 15.08.2019, № 1951 від 13.09.2019, № 2156 від 11.10.2019, № 2334 від 04.11.2019, № 2571 від 09.12.2019, № 2778 від 24.12.2019, було отримано як компенсацію за піднайом квартири за адресою: АДРЕСА_1 щомісячно по 3 840 грн., а всього 30 720 грн., чим заподіяно матеріальну шкоду державі в особі СЗРУ на указану суму.

Аналогічним чином, продовжуючи свої злочинні дії, об`єднані єдиним умислом, спрямованим на заволодіння чужими грошовими коштами, полковник ОСОБА_4 07.02.2020, перебуваючи у приміщенні СЗРУ за адресою: м. Київ, 19-й км Житомирського шосе, Навчально-тренувальний центр «Білогородка», з метою введення в оману уповноважених працівників СЗРУ подав до Фінансово-економічного управління СЗРУ особисто ним складений та власноручно підписаний рапорт від 07.02.2020, у якому повідомив завідомо неправдиві відомості про певні факти та обставини. Зокрема, він зазначив, що проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 не безкоштовно, а нібито сплачує за її піднайом грошові кошти в розмірі 6 тис. грн. щомісячно. У цьому ж рапорті ним було вказано, що він нібито не здійснює піднайом житлового приміщення у близьких осіб, які визначені у статті 1 Закону.

У подальшому, на підставі поданого полковником ОСОБА_4 рапорту ним особисто у приміщенні каси Фінансово-економічного управління СЗРУ за адресою: м. Київ, 19-й км Житомирського шосе, Навчально-тренувальний центр «Білогородка» у період часу з 24.02.2020 по 15.06.2020 за видатковими касовими ордерами: № 158 від 24.02.2020, № 333 від 20.03.2020, № 466 від 15.04.2020, № 594 від 14.05.2020 та № 678 від 15.06.2020 було отримано як компенсацію за піднайом квартири за адресою: АДРЕСА_1 щомісячно по 3 840 грн., а всього - 19 200 грн., чим заподіяно матеріальну шкоду державі в особі СЗРУ на указану суму.

Своїми шахрайськими діями у період з 12.06.2019 по 15.06.2020 за вищевикладених обставин полковник ОСОБА_4 незаконно заволодів грошовими коштами загальною сумою 49 920 грн., чим заподіяв матеріальних збитків державі в особі СЗРУ в указаному розмірі.

Стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 :

Військовослужбовець Служби зовнішньої розвідки України полковник ОСОБА_4 , який безоплатно проживав у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , що належить його тещі ОСОБА_5 , з метою особистого незаконного збагачення, діючи з прямим умислом, з корисливими мотивом та метою, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки, шляхом отримання грошової компенсації за нібито піднайом вищевказаного житлового приміщення, в порушення ст. 11 Статуту внутрішньої служби, ст. 4 Дисциплінарного статуту, ст. 1 Закону, ст. 12 Закону «Про соціальний і правовий захист», Порядку, пункту 5 розділу II Інструкції та листа-інформування СЗРУ (вих. від 13.05.2019 № 17/1/912), ввів в оману уповноважених працівників СЗРУ, надавши 05.06.2019 та 07.02.2020 особисто ним складені та власноручно підписані рапорти до Фінансово-економічного управління СЗРУ, у яких повідомив неправдиві відомості про піднайом ним за грошові кошти квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка не належить його близьким особам, визначеним у статті 1 Закону.

У результаті чого у період часу з 12.06.2019 по 15.06.2020 полковник ОСОБА_4 особисто за видатковими касовими ордерами: № 1245 від 12.06.2019, № 1494 від 12.07.2019, № 1718 від 15.08.2019, № 1951 від 13.09.2019, № 2156 від 11.10.2019, № 2334 від 04.11.2019, № 2571 від 09.12.2019, № 2778 від 24.12.2019, № 158 від 24.02.2020, № 333 від 20.03.2020, № 466 від 15.04.2020, № 594 від 14.05.2020 та № 678 від 15.06.2020 у касі Фінансово-економічного управління СЗРУ за адресою: м. Київ, 19-й км Житомирського шосе, Навчально-тренувальний центр «Білогородка» отримав грошові кошти загальною сумою 49 920 грн., чим заподіяв збитки державі в особі СЗРУ в указаному розмірі.

За фактом шахрайських дій вчинення шахрайських дій з боку військовослужбовця Служби зовнішньої розвідки України, полковника ОСОБА_4 , 23.07.2020 внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001346 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Дізнавачем за погодженням з прокурором ОСОБА_4 16.11.2022 повідомлено про підозру за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, а саме заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).

Підозрюваним у даному кримінальному провадженні є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Новоселиця Чернівецької області, громадянин України, одружений, з вищою освітою, військовослужбовець Служби зовнішньої розвідки України (військова частина к НОМЕР_1 ), полковник, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 .

У даному кримінальному провадженні потерпілим є Служба зовнішньої розвідки України, представляти інтереси якої згідно довіреності від 23.04.2022 року уповноважено співробітника Служби зовнішньої розвідки України ОСОБА_6 , якою подано цивільний позов про відшкодування завданих матеріальних збитків.

Так, представником потерпілого Служби зовнішньої розвідки України ОСОБА_6 заявлено цивільний позов на суму 49 920,00 гривень.

Так, в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 є власником транспортного засобу - автомобіля марки «DAEWOO LANOS D4VV550», ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , 2003 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_3 , та автомобіля марки «HYUNDAI ELANTRA» ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , 2008 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_5 , що підтверджується копією реєстраційної картки транспортного засобу.

На підставі викладеного, прокурор просив суд клопотання задовольнити та накласти арешт на майно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , що згідно даних Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (АРМА), належить останньому на праві приватної власності із забороною його відчуження, розпорядження та користування, а саме:

- автомобіль марки «DAEWOO LANOS D4MM550», ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , 2003 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_3 ;

Автомобіль марки «HYUNDAI ELANTRA» ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , 2008 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_5 .

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив суд задовольнити його у повному обсязі.
Дослідивши клопотання та надані до нього матеріали, заслухавши думку прокурора, слідчий суддя вважає, що клопотання слід задовольнити частково з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

У відповідності до ч. 2 ст. 167 KПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом.

Стаття 170 КПК України визначає що арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Стаття 171 КПК України визначає що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

У даному випадку на вищевказане майно, необхідно накласти арешт для запобігання можливості його передачі, відчуження та збереження, як речового доказу.
Метою арешту майна є збереження вказаного майна, а також забезпечення кримінального провадження, конфіскація майна як виду покарання.
Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другоїстатті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другоїстатті 170 цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другоїстатті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другоїстатті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6)наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Однак з матеріалів клопотання прокурора не вбачається належним чином доведених підстав щодо заборони відчуження, розпорядження та користування автомобілями марки «DAEWOO LANOS D4VV550», ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , 2003 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_3 , та «HYUNDAI ELANTRA».
Тому, враховуючи вищевикладене, вивчивши додані до клопотання матеріали, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора має бути задоволено частково.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання - задовольнити частково.
Накласти арешт на автомобіль марки «DAEWOO LANOS D4VV550», ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , 2003 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_3 , та автомобіль марки «HYUNDAI ELANTRA» ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , 2008 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_5 , які на праві приватної власності належать ОСОБА_4 .
У задоволенні решти вимог клопотання - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали суду проголошено 28.11. 2022 року о 12 годині 00 хвилин.

Слідчий суддя: ОСОБА_1