ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/3526/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/74/23 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2023 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тернопільського апеляційного суду матеріали провадження №11-сс/817/74/23 за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 лютого 2023 року про обрання щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 24 лютого 2023 року задоволено клопотання слідчого СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_6 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 . Обрано щодо підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави.

Встановлено строк дії ухвали до 23 год. 59 хв. 22 квітня 2023 року.

Захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 посилаючись на те, що слідчим суддею не обґрунтовано в чому полягають ризики, передбачені ст. 177 КПК України та лише формально їх перелічено, зокрема, взято до уваги лише тяжкість злочинів, у скоєнні яких він підозрюється. При цьому наводить рішення ЄСПЛ у справі Мамедова проти Росії №7064/05 від 01 червня 2006 року згідно з яким, перевіряючи законність і обґрунтованість тримання заявниці під вартою, суди незмінно посилалися на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак, суд неодноразово відзначав, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу подальшого позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Вказує, що слідчим суддею не враховано те, що підозрюваний має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, має на утриманні неповнолітню дитину та тестя.

Заслухавши суддю-доповідача, підозрюваного та його захисника на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора, який залишити без змін ухвалу слідчого судді, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних міркувань.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів справи, слідчим відділом Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000511 від 22.02.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.146КК України (незаконному позбавленні волі людини, що супроводжувалось заподіянням потерпілому фізичних страждань), ч. 4 ст. 186 КК України (відкритому викраденні чужого майна, вчиненому в умовах воєнного стану).

Як вбачається з предявленої ОСОБА_7 підозри, 21.02.2023 близько 22:00 год. за місцем свого проживання у квартирі АДРЕСА_1 він незаконно утримував ОСОБА_10 у місці, в якому вона не бажала перебувати - у квартирі АДРЕСА_1 , неодноразово застосовував до неї фізичне насильство, що супроводжувалось заподіянням їй фізичних страждань, шляхом нанесення неодноразових (більше десяти) ударів руками по тілу, а саме в область голови та тулуба, внаслідок чого спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, переорбітальної гематоми зліва, забій м`яких тканин та підшкірна гематома лобної ділянки голови, забій нижньої та верхньої губи, множинні забої м`яких тканин обличчя, забій м`яких тканин шиї зліва, а також 21.02.2023 під час дії воєнного стану, близько 22:00 год. у ОСОБА_7 , який перебував у приміщенні квартири АДРЕСА_1 , спільно із потерпілою ОСОБА_10 , з корисливих мотивів, відкрито викрав чуже майно, а саме шляхом ривка викрав із правої руки потерпілої ОСОБА_10 мобільний телефон торговельної марки «IPhone» моделі «14 Pro» вартістю 57305 гривень.

Задовольняючи клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу слідчий суддя визнав доведеною обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, при цьому виходив з даних, які містяться у: рапортах працівників поліції від 22.02.2023; протоколі обшуку від 22.02.2023; протоколі прийняття заяви ОСОБА_10 про кримінальне правопорушення від 22.02.2023; протоколі допиту потерпілої ОСОБА_10 від 22.02.2023; консультаційну висновку спеціаліста №1570 від 22.02.2023; протоколі допиту свідка ОСОБА_11 від 22.02.2023; протоколі допиту свідка ОСОБА_12 від 22.02.2023; протоколі допиту свідка ОСОБА_13 від 22.02.2023; протоколі допиту свідка ОСОБА_14 від 22.02.2023; протоколі допиту свідка ОСОБА_15 від 22.02.2023; протоколі допиту свідка ОСОБА_16 від 22.02.2023; протоколі огляду предмету (відеозапису) від 22.02.2023; протоколі прийняття заяви ОСОБА_10 про кримінальне правопорушення від 23.02.2023, оцінивши що інформація, яка міститься в зазначених документах в її сукупності, підтверджує існування безпосереднього зв`язку між ОСОБА_7 та кримінальними правопорушеннями, у яких він підозрюється, та є достатньою для того щоб переконати обєктивного спостерігача у тому, що він причетний до вчинення вказаних кримінальних правопорушень, не вирішуючи питання щодо достатності вказаних доказів на підтвердження чи спростування його вини чи невинуватості у вчиненні злочинів, яке може бути прерогативою суду, у випадку направлення щодо нього обвинувального акту.

Також слідчий суддя вірно врахував, що у даному кримінальному провадженні існують ризики переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілу та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення, при цьому взяв до уваги те, що ОСОБА_7 підорюється у скоєнні злочинів, одни з яки відноситься до категорії тяжких, а також суворість покарання , яке йому загрожує у виді позбавлення волі на строк до 10 років, у відповідності до вимог ст. 178 КПК України також перевірив вагомість наданих доказів, репутацію підозрюваного, його майновий стан , наявність на розгляді щодо нього у суді двох кримінальних проваджень про обвинувачення у скоєнні тяжких злочинів, та прийшов до вірного висновку про обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави, у звязку з застосуванням насилля до потерпілої, який є співмірним з існуючими ризиками, відповідає меті забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

При цьому колегія суддів враховує, що небезпека переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій її переслідують, та міжнародними контактами, про що йдеться у рішенні по справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 р., у якому Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства. Також Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Доказів на спростування висновків слідчого судді в апеляційній скарзі не наведено та в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

Перевіряючи позицію потерпілої, яка не висловила заперечень щодо задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , колегія суддів виходить з того, що вона є лише її думкою, яка оцінюється колегією суддів в сукупності з вищенаведеними обставинами та не дає підстав для відмови у застосуванні до підозрюваного запобіжного заходу.

Доводи апелянта щодо неврахування слідчим суддею перебування на утриманні підозрюваного неповнолітньої дитини та тестя жодними доказами не підтверджено, а тому не можуть бути перевірені.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 без задоволення, а ухвали слідчого судді про обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою - без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

Постановила:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 лютого 2023 року про обрання щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді