ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/27/22 Справа № 712/5023/17 Категорія: ч.1 ст.190, ч. 2 ст. 190 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретарів судового засіданняОСОБА_5 ОСОБА_6 ,
за участі:
прокурораОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження № 0000537 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 зі змінами на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 травня 2018 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Полонне, Хмельницької області, громадянин України, українець, інвалід 3-ї групи, зареєстрований: АДРЕСА_1 , проживаючий: АДРЕСА_2 , раніше не судимий;

засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених:

- ч.1 ст.190 КК України, на 1 рік обмеження волі;

- ч. 2 ст. 190 КК України, на 2 роки обмеження волі.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, з покладанням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_8 на користь:

- потерпілого ОСОБА_13 матеріальну шкоду в сумі 8 500,00 грн.;

- потерпілої ОСОБА_14 матеріальну шкоду в сумі 3 300,00 грн.;

- потерпілого ОСОБА_9 матеріальну шкоду в сумі 7 500,00 грн.;

- потерпілої ОСОБА_15 матеріальну шкоду в сумі 8 500,00 грн.;

- потерпілого ОСОБА_16 матеріальну шкоду в сумі 2 840,00 грн.;

- потерпілого ОСОБА_17 матеріальну шкоду в сумі 2 039,00 грн.;

- потерпілої ОСОБА_10 матеріальну шкоду в сумі 2 800,00 грн.;

- потерпілої ОСОБА_18 матеріальну шкоду в сумі 6 500,00 грн.;

- потерпілого ОСОБА_19 матеріальну шкоду в сумі 100,00 євро.

Цивільні позови заявлені ОСОБА_20 в сумі 23 826,00 грн. та ОСОБА_21 в сумі 104283,53 грн. залишено без задоволення, так як ОСОБА_20 та ОСОБА_21 не є потерпілими в даному кримінальному провадженні.

Вирішена доля речових доказів відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

в с т а н о в и л а :
Вироком Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_8 визнаний винуватим та засуджений за те, що він, 07.10.2015 в денний час доби, маючи умисел на заволодіння чужим майном, знаходячись в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що по АДРЕСА_3 , де тимчасово працював, як приватна особа-майстер по ремонту мобільної техніки, шляхом обману, заволодів майном ОСОБА_13 , пообіцявши останньому відремонтувати його мобільний телефон «Sony С 6602», за що потерпілому необхідно сплатити предоплату у сумі 1100 грн., завідомо не маючи наміру виконувати умови домовленості. Будучи введеним в оману, ОСОБА_13 передав ОСОБА_8 мобільний телефон «Sony С 6602» та гроші у сумі 1100 грн., якими останній умисно, з корисливих мотивів шляхом обману заволодів, чим завдав матеріальну шкоду потерпілому на загальну суму 8500 грн.

Також, ОСОБА_8 , повторно, 12.10.2015 в денний час, маючи умисел на заволодіння чужим майном, шляхом обману, знаходячись в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що по АДРЕСА_3 заволодів майном ОСОБА_17 при наступних обставинах: так, у вказаний час, ОСОБА_8 знаходячись у вищевказаному магазині, де тимчасово працював, як приватна особа-майстер по ремонту мобільної техніки пообіцяв ОСОБА_17 відремонтувати його мобільний телефон «ZOРO C2», а також вказав, що необхідно сплатити предоплату за ремонт у сумі 1150 грн., завідомо не маючи наміру виконувати умови домовленості. Будучи введеним в оману, ОСОБА_17 передав ОСОБА_8 мобільний телефон «ZOРO C2» та гроші у сумі 1150 грн., якими останній умисно, з корисливих мотивів шляхом обману заволодів, чим завдав матеріальну шкоду потерпілому на загальну суму 2039 грн.

Крім того, ОСОБА_8 , повторно, 20.10.2015 в денний час, маючи умисел на заволодіння чужим майном, шляхом обману, знаходячись в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що по АДРЕСА_3 , заволодів майном ОСОБА_22 при наступних обставинах: так, у вказаний час, ОСОБА_8 знаходячись у вищевказаному магазині, де тимчасово працював, як приватна особа-майстер по ремонту мобільної техніки, пообіцяв ОСОБА_22 відремонтувати її мобільний телефон «Nokia Rm-980», завідомо не маючи наміру виконувати умови домовленості. Будучи введеною в оману, ОСОБА_22 передала ОСОБА_8 мобільний телефон «Nokia Rm-980», яким останній умисно, з корисливих мотивів шляхом обману заволодів, чим завдав матеріальну шкоду потерпілій на вказану суму.

ОСОБА_8 , повторно, 24.10.2015 в денний час, маючи умисел на заволодіння чужим майном, шляхом обману, заволодів майном ОСОБА_23 при наступних обставинах: так, у вказаний час ОСОБА_8 , знаходячись у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що по АДРЕСА_3 , де тимчасово працював, як приватна особа-майстер по ремонту мобільної техніки, пообіцяв ОСОБА_23 відремонтувати його планшет «Ipad-2», а також вказав, що необхідно сплатити предоплату у сумі 370 грн., завідомо не маючи наміру виконувати умови домовленості. Будучи введеним в оману, ОСОБА_24 передав ОСОБА_8 планшет «Ipad-2» та гроші у сумі 370 грн., якими останній умисно, з корисливих мотивів шляхом обману заволодів, чим завдав потерпілому матеріальну шкоду на суму 1070 грн.

Також, ОСОБА_8 , повторно, 26.10.2015 приблизно 12.00 год., маючи умисел на заволодіння чужим майном, шляхом обману, заволодів майном ОСОБА_9 при наступних обставинах: так, у вказаний час ОСОБА_8 знаходячись в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що по АДРЕСА_3 , де тимчасово працював, як приватна особа-майстер по ремонту мобільної техніки, пообіцяв ОСОБА_9 відремонтувати його мобільний телефон «Iphone-5», а також вказав, що необхідно сплатити предоплату за ремонт у сумі 500 грн., завідомо не маючи наміру виконувати умови домовленості. Будучи введеним в оману, ОСОБА_9 передав ОСОБА_8 мобільний телефон «Iphone-5» та гроші у сумі 500 грн., якими останній умисно, з корисливих мотивів шляхом обману заволодів, чим завдав матеріальну шкоду потерпілому на загальну суму 7500 грн.

Крім того, ОСОБА_8 , повторно, 26.10.2015 в денний час, маючи умисел на заволодіння чужим майном, шляхом обману, заволодів майном ОСОБА_25 при наступних обставинах: так, у вказаний час, ОСОБА_8 , знаходячись в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що по АДРЕСА_3 , де тимчасово працював, як приватна особа-майстер по ремонту мобільної техніки, пообіцяв ОСОБА_25 відремонтувати її мобільний телефон «Prestigio Multi Phone -5», завідомо не маючи наміру виконувати умови домовленості. Будучи введеною в оману, ОСОБА_25 передала ОСОБА_8 мобільний телефон «Prestigio Multi Phone-5», яким останній умисно, з корисливих мотивів шляхом обману заволодів, чим завдав потерпілій матеріальну шкоду на суму 2363 грн.

ОСОБА_8 , повторно, 11.11.2015 в денний час, маючи умисел на заволодіння чужим майном, шляхом обману, заволодів майном ОСОБА_15 при наступних обставинах: так, у вказаний час ОСОБА_8 знаходячись в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що по АДРЕСА_3 , де тимчасово працював, як приватна особа-майстер по ремонту мобільної техніки, пообіцяв ОСОБА_15 повторно відремонтувати її мобільний телефон «Samsung Galaxy S-2», завідомо не маючи наміру виконувати умови домовленості. Будучи введеною в оману, ОСОБА_15 передала ОСОБА_8 мобільний телефон «Samsung Galaxy S-2», яким останній умисно, з корисливих мотивів шляхом обману заволодів, чим завдав матеріальну шкоду потерпілій на суму 1700 грн..

Також, ОСОБА_8 , повторно, 12.11.2015 в денний час, маючи умисел на заволодіння чужим майном, шляхом обману, заволодів майном ОСОБА_10 при наступних обставинах: так, у вказаний час, ОСОБА_8 знаходячись в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що по АДРЕСА_3 , де тимчасово працював, як приватна особа-майстер по ремонту мобільної техніки, пообіцяв ОСОБА_10 відремонтувати її мобільний телефон «Lenovo A-536», завідомо не маючи наміру виконувати умови домовленості. Будучи введеною в оману, ОСОБА_10 передала ОСОБА_8 мобільний телефон «Lenovo A-536», яким останній умисно, з корисливих мотивів шляхом обману заволодів, чим завдав матеріальну шкоду потерпілій на суму 2222 грн..

Крім того, ОСОБА_8 , повторно, 12.11.2015 приблизно о 11.00 год., маючи умисел на заволодіння чужим майном, шляхом обману, знаходячись в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що по АДРЕСА_3 , попрохав у свого мало знайомого ОСОБА_19 у борг гроші у сумі 100 євро та пообіцяв повернути кошти до 14.11.2015, завідомо не маючи наміру повертати позичені кошти. Будучи введеним в оману, ОСОБА_19 передав ОСОБА_8 гроші у сумі 100 євро, якими останній умисно, з корисливих мотивів шляхом обману заволодів, чим завдав матеріальну шкоду потерпілому на вказану суму.

ОСОБА_8 , повторно, 19.11.2015 в денний час, маючи умисел на заволодіння чужим майном, шляхом обману, заволодів майном ОСОБА_16 при наступних обставинах: так, у вказаний час, ОСОБА_8 знаходячись в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що по АДРЕСА_3 , де тимчасово працював, як приватна особа-майстер по ремонту мобільної техніки, пообіцяв ОСОБА_16 відремонтувати його мобільний телефон «Lenovo A 859», завідомо не маючи наміру виконувати умови домовленості. Будучи введеним в оману, ОСОБА_16 передав ОСОБА_8 мобільний телефон «Lenovo А 859», яким останній умисно, з корисливих мотивів шляхом обману заволодів, чим завдав матеріальну шкоду потерпілому на суму 2700 грн..

Також, ОСОБА_8 , повторно, 20.11.2015 в денний час, маючи умисел на заволодіння чужим майном, шляхом обману, заволодів майном ОСОБА_26 при наступних обставинах: так, у вказаний час ОСОБА_8 знаходячись в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що по АДРЕСА_3 , де тимчасово працював, як приватна особа-майстер по ремонту мобільної техніки, пообіцяв ОСОБА_26 повторно відремонтувати її мобільний телефон «Fly Iq 4406», завідомо не маючи наміру виконувати умови домовленості. Будучи введеною в оману, ОСОБА_26 передала ОСОБА_8 мобільний телефон «Fly Iq 4406», яким останній умисно, з корисливих мотивів шляхом обману заволодів, чим завдав матеріальну шкоду потерпілій на суму 1700 грн..

Крім того, ОСОБА_8 , повторно, 23.11.2015 в денний час, маючи умисел на заволодіння чужим майном, шляхом обману, заволодів майном ОСОБА_27 при наступних обставинах. Так, у вказаний час ОСОБА_8 знаходячись в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що по АДРЕСА_3 , де тимчасово працював, як приватна особа-майстер по ремонту мобільної техніки, пообіцяв ОСОБА_27 відремонтувати її мобільний телефон «Samsung N 7100», завідомо не маючи наміру виконувати умови домовленості. Будучи введеною в оману, ОСОБА_27 передала ОСОБА_8 мобільний телефон «Samsung N 7100», яким останній умисно, з корисливих мотивів шляхом обману заволодів, чим завдав матеріальну шкоду потерпілій на суму 2000 грн.

ОСОБА_8 , повторно, 23.11.2015 в денний час, маючи умисел на заволодіння чужим майном, шляхом обману, заволодів майном ОСОБА_28 при наступних обставинах: так, у вказаний час ОСОБА_8 знаходячись в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що по АДРЕСА_3 , де тимчасово працював, як приватна особа-майстер по ремонту мобільної техніки пообіцяв ОСОБА_28 відремонтувати її ноутбук «Acer V5WE2», завідомо не маючи наміру виконувати умови домовленості. Будучи введеною в оману, ОСОБА_28 передала ОСОБА_8 ноутбук «Acer V5WE2», яким останній умисно, з корисливих мотивів шляхом обману заволодів, чим завдав матеріальну шкоду потерпілій на суму 2500 грн.

Також, ОСОБА_8 , повторно, 24.11.2015 в денний час, маючи умисел на заволодіння чужим майном, шляхом обману, заволодів майном ОСОБА_29 при наступних обставинах: так, у вказаний час, ОСОБА_8 знаходячись в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що по АДРЕСА_3 , де тимчасово працював, як приватна особа-майстер по ремонту мобільної техніки, пообіцяв ОСОБА_29 повторно відремонтувати її мобільний телефон «Samsung S5282», завідомо не маючи наміру виконувати умови домовленості. Будучи введеною в оману, ОСОБА_29 передала ОСОБА_8 мобільний телефон «Samsung S5282», яким останній умисно, з корисливих мотивів шляхом обману заволодів, чим завдав матеріальну шкоду потерпілій на суму 740 грн.

Крім того, ОСОБА_8 , повторно, в період з 13.11.2015 по 24.11.2015, маючи єдиний умисел на заволодіння чужим майном, шляхом обману, заволодів майном ОСОБА_14 при наступних обставинах: так, 13.11.2015 ОСОБА_8 знаходячись в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що по АДРЕСА_3 , де тимчасово працював, як приватна особа-майстер по ремонту мобільної техніки, пообіцяв ОСОБА_14 відремонтувати її мобільний телефон «Lenovo 9820», та вказав, що для придбання запчастин, необхідно сплатити предоплату в сумі 800 грн., завідомо не маючи наміру виконувати умови домовленості. Будучи введеною в оману, ОСОБА_14 передала ОСОБА_8 гроші у сумі 800 грн, а 24.11.2015 ОСОБА_8 продовжуючи реалізацію єдиного злочинного наміру зателефонував до ОСОБА_14 , якій повідомив неправдиву інформацію, про те, що він вже має запчастини і вона може принести йому, для ремонту мобільний телефон. Після чого ОСОБА_14 у вказаному вище приміщенні передала ОСОБА_8 мобільний телефон «Lenovo 9820», якими останній умисно, з корисливих мотивів, шляхом обману , заволодів майном ОСОБА_14 , чим завдав матеріальну шкоду потерпілій на суму 3300 грн.

ОСОБА_8 , повторно, 25.11.2015 приблизно о 10.30 год., маючи умисел на заволодіння чужим майном, шляхом обману, заволодів майном ОСОБА_18 при наступних обставинах: так, у вказаний час ОСОБА_8 знаходячись в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що по АДРЕСА_3 , де тимчасово працював, як приватна особа-майстер по ремонту мобільної техніки, пообіцяв ОСОБА_18 повторно відремонтувати її ноутбук «НР G 600», завідомо не маючи наміру виконувати умови домовленості. Будучи введеною в оману, ОСОБА_18 передала ОСОБА_8 , ноутбук «НР G 600», яким останній умисно, з корисливих мотивів, шляхом обману заволодів, чим завдав матеріальну шкоду потерпілій на суму 8000 грн.

Також, ОСОБА_8 , повторно, 25.11.2015 в денний час, маючи умисел на заволодіння чужим майном, шляхом обману знаходячись в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що по АДРЕСА_3 заволодів майном ОСОБА_30 при наступних обставинах: так, у вересні 2015 року ОСОБА_8 повернув ОСОБА_30 , після проведеного ремонту мобільний телефон з пошкодженим екраном та пообіцяв у майбутньому замінити екран. 25.11.2015 ОСОБА_8 зателефонував до ОСОБА_30 і повідомив неправдиву інформацію, що у нього є необхідне скло і вона може принести йому мобільний телефон для закінчення ремонту, завідомо не маючи наміру виконувати умови домовленості. Будучи введеною в оману, ОСОБА_30 передала ОСОБА_8 мобільний телефон «LG 0802», яким останній умисно, з корисливих мотивів шляхом обману заволодів, чим завдав матеріальну шкоду потерпілій на суму 4800грн.

В апеляційній скарзі прокурор, не заперечуючи доведеності вини обвинуваченого та кваліфікації його дій, вважаючи вирок суду незаконним в частині призначеного ОСОБА_8 покарання, просив його скасувати через неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 190 КК України у вигляді 1 року обмеження волі, за ч. 2 ст. 190 КК України 2 роки обмеження волі. На підставі ст.. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 2 років обмеження волі.

Апелянт, посилаючись на положення ст. 65 КК України та роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму ВСУ № 7 від 20.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», зазначає, що судом першої інстанції не в достатній мірі враховано ступінь тяжкості і характер вчинених злочинів, і особу обвинуваченого. Так, ОСОБА_8 вчинено 17 кримінальних правопорушень та завдано збитків 17 потерпілим на загальну суму 55172 грн., з яких, за 2 роки 6 місяців, відшкодовано лише 10 %, офіційно ніде не працює, постійно змінює місце проживання. На час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачений вже не являвся інвалідом 3 групи, і стороною захисту не було надано підтверджуючих документів про продовження інвалідності. Вважає, що вказані обставини свідчать про небажання ОСОБА_8 переосмислити свої протиправні дії та стати на шлях виправлення, а визнання вини можливо розцінювати як спосіб уникнення від реальної міри покарання.

В змінах до апеляційної скарги від 07.11.2022 прокурор просила вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.05.2018 щодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України, та призначити покарання за ч. 1 ст. 190 КК України у виді 1 року обмеження волі. На підставі ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України обвинуваченого звільнити від призначеного покарання у зв`язку з закінченням строків давності, за ч. 2 ст. 190 КК України Рогатину призначити покарання у виді 2 років обмеження волі, без застосування положень ст. 75 КК України. У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора зі змінами, просила їх задовольнити; думки потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора зі змінами; думки обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_11 , які частково погодилися з апеляційною скаргою прокурора зі змінами, в частині звільнення ОСОБА_8 від призначеного покарання за ч. 1 ст. 190 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України; дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги зі змінами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора зі змінами підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення по даному кримінальному провадженню вказані вимоги закону були дотримані.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, та кваліфікація вчиненого за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України в апеляційній скарзі не оспорюється.

Доводи прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність і м`якості призначеного ОСОБА_8 покарання у зв`язку з безпідставним звільненням засудженого на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням - колегія суддів вважає необґрунтованими.

Визначені в ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципу співмірності цей захід примусу за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 районний суд достатньо виконав вимоги ст. 50,65,66,67 КК України, врахувавши тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебував, характеризувався позитивно, раніше не судимий, був інвалідом 3-ї групи, пом`якшуючі покарання обставини щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень та часткове відшкодування завданих збитків, відсутність обтяжуючих покарання обставин, і призначив ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, на підставі ст. 70 КК України, у виді обмеження волі, з подальшим звільненням від його відбування з випробуванням з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без реального відбування покарання у виді обмеження волі, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням згідно ст. 75 КК України, встановивши іспитовий строк - 2 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України, враховуючи встановлені по справі та наведені у вироку обставини вчинення кримінальних правопорушень, пом`якшуючі покарання обставини: щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, часткове відшкодування потерпілим завданих збитків , відсутність тяжких наслідків від його дій , дані про особу обвинуваченого, який має молодий вік, був інвалідом 3-ї групи, раніше не судимий, вину у скоєних кримінальних правопорушеннях визнав повністю.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на загальних засадах призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, згідно з якими при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Також, ОСОБА_8 упродовж судового провадження давав визнавальні показання щодо обставин вчинення кримінальних правопорушень і не оспорював фактичних обставин справи, що дало суду підстави розглядати провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, і свідчить про намір засудженого сприяти здійсненню правосуддя.

Як встановлено апеляційним судом, з часу постановлення вироку - 16.05.2018 по день апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_8 не вчиняв нових кримінальних правопорушень та не притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності, відшкодував завдані кримінальним правопорушенням збитки потерпілим: ОСОБА_10 згідно квитанції від 28.11.2022 - 2300 грн., ОСОБА_17 2000 грн., ОСОБА_31 5000 грн., ОСОБА_9 5200 грн., ОСОБА_14 3500 грн., а всього на загальну суму 18000 грн., потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_9 під час апеляційного розгляду справи просили не позбавляти обвинуваченого волі, ОСОБА_8 має постійне місце проживання, працевлаштований підсобним робітником на ПП « ОСОБА_32 ».

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог ст. 75 КК України та належним чином вмотивував своє рішення при призначенні покарання ОСОБА_8 з застосуванням ст. 75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, зазначивши у вироку про можливість його виправлення без відбування покарання з випробуванням з відповідним контролем за ним, тому твердження апелянта про те, що суд першої інстанції належним чином не мотивував застосування вказаної норми закону є необґрунтованим.

На переконання колегії суддів призначене ОСОБА_8 покарання є співмірним протиправному діянню, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових кримінальних правопорушень і не може вважатися явно несправедливим внаслідок м`якості чи недостатнім для досягнення мети покарання.

Переконливих доводів, які б спростовували висновки районного суду в частині призначеного ОСОБА_8 покарання, а також свідчили б про неможливість виправлення засудженого без реального відбування покарання у виді обмеження волі, прокурор в апеляційній скарзі не навів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що призначене районним судом обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, відповідає принципу індивідуалізації призначення покарання та вимогам ст. 50, 65 КК України, належним чином мотивоване, і є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Доводи прокурора про необхідність звільнення ОСОБА_8 від призначеного покарання за ч. 1 ст. 190 КК України на підставі ст. 49, 74 КК України у зв`язку з закінченням строків давності та про виключення з вироку рішення суду про призначення покарання на підставі ст. 70 КК України, є слушними та підлягають до задоволення з наступних підстав.

Вироком суду ОСОБА_8 окрім іншого засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, який згідно ст. 12 КК України (в редакції Закону № 4025-VI від 15.11.2011), що діяла на момент вчинення кримінального правопорушення, вважався нетяжким злочином, а на даний час є кримінальним проступком.

Як визначено п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 49 КК України (в редакції Закону № 2617 VIII від 22.11.2018) - особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки. Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років, а з часу вчинення кримінального проступку п`ять років.

Відповідно до ст.ст. 4,5 КК України вимоги щодо застосування зворотної дії в часі кримінального закону ч. 2 ст. 49 КК України (в редакції Закону № 2617 VIII від 22.11.2018), що поліпшує становище винної особи , поширюються на інкриміноване ОСОБА_8 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України, яке вчинене до 01.07.2020 (дата набрання чинності Закону № 2617 VIII від 22.11.2018).

Згідно з ч. 5 ст. 74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст. 49 цього Кодексу.

Під час перевірки матеріалів кримінального провадження колегія суддів встановила, що ОСОБА_8 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 190 КК України, - 07.10.2015. Станом на 07 грудня 2022 року, тобто на день розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції, з дня вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, минуло більше , ніж 7 років, а отже строк давності закінчився.

Клопотань про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності через закінчення строків давності сторона захисту під час апеляційного перегляду не заявляла, хоча проти цього не заперечувала.

Тому, на думку колегії суддів, ОСОБА_8 підлягає звільненню від призначеного покарання за ч. 1 ст. 190 КК України на підставах, передбачених ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України.

У зв`язку зі звільненням ОСОБА_8 від призначеного покарання за ч. 1 ст. 190 КК України, з мотивувальної та резолютивної частини вироку підлягає виключенню рішення суду про призначення ОСОБА_8 покарання на підставі ст.. 70 КК України.

В решті вирок суду підлягає залишенню без змін.

На підставі п. 11 ст. 182 КПК України застава в розмірі 49620 грн., внесена за ОСОБА_8 , після набрання вироком законної сили підлягає поверненню заставодавцю - ОСОБА_33 .

Керуючись ст. 404, 405, п.2 ч. 1 ст. 407, ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 зі змінами задовольнити частково.

Вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 травня 2018 року змінити в частині призначеного покарання ОСОБА_8 .

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України (в редакції Закону №1183-VII від 08.04.2014), ч. 5 ст. 74 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_8 від призначеного йому покарання за ч. 1 ст. 190 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку рішення суду про призначення ОСОБА_8 покарання на підставі ст. 70 КК України.

В решті вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.05.2018 залишити без змін.

Заставу в сумі 49620 (сорок дев`ять тисяч шістсот двадцять) грн., внесену згідно квитанції № 50 від 08.11.2022 ОСОБА_33 , на розрахунковий рахунок Черкаського апеляційного суду № UA0091640, код отримувача 42255820, банк отримувача ДЕРЖКАЗНАЧЕЙСЬКА СЛУЖБА УКРАЇНИ, М.КИЄВ, код банку отримувача 820172, в рахунок внесення застави за ОСОБА_8 м. Полонне, (т. 3 а.м.п. 24), повернути за належністю ОСОБА_33 , після набрання вироку законної сили.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді