Справа № 471/208/23
Провадження №1-кс/471/73/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" березня 2023 р.

Слідчий суддя Братського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 розглянувши клопотання слідчого Відділення поліція № 1 Вознесенського районного управління поліції Головного управління Національної поліція в Миколаївській області про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бобринець, Кіровоградської області, не одруженого, не працюючого, громадянина України, з середньою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, востаннє 13.04.2021 Бобринецьким районним судом Кіровоградської області за ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 345 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, з іспитовим строком 2 роки,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Братського районного суду Миколаївської області надійшло клопотання слідчого Відділення поліція № 1 Вознесенського районного управління поліції Головного управління Національної поліція в Миколаївській області погоджене з прокурором, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 .

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_6 будучи раніше неодноразово судимим, востаннє 13.04.2021 Бобринецьким районним судом Кіровоградської області за ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 345 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, з іспитовим строком 2 роки, на шлях перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив, продовжив свою злочинну діяльність і вчинив нетяжке та тяжке кримінальні правопорушення за наступних обставин.

Так, 26.02.2023 близько 02:00 год. на АЗС «WOG» по вул. Покровська, 70 в с. Возсіятське, Єланецька ТГ, Миколаївська область у ОСОБА_6 та ОСОБА_7 виник умисел на незаконне позбавлення волі ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх наслідки і бажаючи їх настання, ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_7 підійшли до автомобіля марки «ВАЗ 2115», д.н.з. НОМЕР_1 ., який належить ОСОБА_9 , в якому спав ОСОБА_8 , відкрили двері автомобіля, розбудили ОСОБА_8 та завдавши декілька ударів руками по тулубу останнього, з погрозою застосування насилля, наказали пройти за ними до автомобіля «Mazda СХ-9» д.н.з. НОМЕР_2 .

ОСОБА_8 усвідомлюючи реальність погроз та побоюючись за своє життя та здоров`я пройшов виконуючи вказівку ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пройшов за ними до автомобіля «Mazda СХ-9» д.н.з. НОМЕР_2 .

Перебуваючи біля вказаного автомобіля ОСОБА_6 та ОСОБА_7 застосовуючи фізичну силу з погрозою застосування насилля заштовхали ОСОБА_8 всупереч його волі, до багажного відділу автомобіля «Mazda СХ-9» д.н.з. НОМЕР_2 і в подальшому утримували останнього у вказаному багажному відділі протягом певного часу, позбавляючи можливості вільно пересуватися, чим порушили гарантовані статтями 29, 33 Конституції України та ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» права і свободи ОСОБА_8 на недоторканість особи та свободу пересування.

Перебуваючи в автомобілі «Mazda СХ-9» д.н.з. НОМЕР_2 побачив у руках ОСОБА_8 мобільний телефон «Honor» при виді якого у ОСОБА_6 виник умисел на його заволодіння.

Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та наслідки у вигляді неправомірного заволодіння чужим майном та бажаючи їх настання, усвідомлюючи що його дії носять відкритий характер та усвідомлюються потерпілим та іншими особами, які перебувають в салоні автомобіля, вирвав з рук ОСОБА_8 мобільний телефон «Honor» та відкрито ним заволодів, розпорядившись ним на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_10 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений в умовах воєнного стану та ч. 2 ст. 146 КК України, тобто незаконне позбавлення волі, вчинене групою осіб.

Відомості про кримінальне правопорушення за ознаками ч. 4 ст. 186 КК України було внесено до ЄРДР 26.02.2023 року за № 0000052.

Відомості про кримінальне правопорушення за ознаками ч. 2 ст. 146 КК України було внесено до ЄРДР 27.02.2023 року за № 0000055.

Постановою прокурора від 28.02.2023 року матеріали досудових розслідувань об`єднані в одне провадження за № 0000052.

27.02.2023 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

28.02.2023 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.

Необхідність обрання саме такого запобіжного заходу обґрунтовано тим, що підозрюваний ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні нетяжкого та тяжкого злочинів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років. Знаючи, яка міра покарання може бути до нього застосована за вчинений злочин, останній може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, а також ОСОБА_6 може незаконно впливати на потерпілих та чинити на них будь-який вплив з метою, щоб примусити до зміни або відмови від своїх показань, що унеможливить повноту, всебічність та неупередженість досудового розслідування та судового розгляду, оскільки покази потерпілих є важливими та основоположними у кримінальному провадженні, також підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та просив про його задоволення.

Підозрюваний ОСОБА_6 не погодився із доводами, викладеними у клопотанні, зазначив, що не має наміру переховуватися від органів досудового розслідування, що підтверджується тим, що він дізнавшись про те, що його розшукують працівники поліції повідомив своє місце знаходження, він не мав умислу на вчинення правопорушень. У нього на утриманні перебуває неповнолітня дитина його син, який проживає у нього тиждень через тиждень. Просив застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник вважав, що прокурором не доведено необхідність застосування самого тяжкого запобіжного заходу. Так підозрюваний ОСОБА_6 має постійне місце проживання, стійкі соціальні зв`язки, має на утриманні неповнолітнього сина, ризик незаконного впливу на потерпілого не доведено, так як підозрюваний проживає не значній відстані від місця проживання потерпілого та свідків. Тому вважав, що застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в повній мірі забезпечить належне здійснення досудового слідства.

Вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали на обґрунтування доводів клопотання, приходжу до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно зі ст. 178 КПК України, крім ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити у сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, репутацію, майновий стан, наявність судимостей.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Наразі ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення за ознаками ч. 4 ст. 186 КК України та нетяжкого злочину за ч. 2 ст. 1 КК України.

26 лютого 2023 року о 15.00 годині ОСОБА_6 було затримано в порядку ст.. 208 КПК України.

Про наявність обґрунтованої підозри у вчинені ним зазначеного кримінального правопорушення свідчать: протокол допиту потерпілого ОСОБА_8 , протоколи допиту свідків, протоколи огляду місця події, протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу слідчим суддею враховуються вимоги п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Під час розгляду клопотання слідчий суддя вважає, що знайшло підтвердження наявність ризиків, визначених у ст. 177 КПК України, а саме: переховування від органів досудового розслідування або суду; ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків, ризик вчинення кримінального правопорушення.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину (ч. 4 ст. 186 КК України), за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення десять років, вчинив злочин в період іспитового строку, раніше неодноразово судимий, у томі числі і за вчинення злочинів із застосуванням насильства, офіційно не працює, наявність на утриманні неповнолітньої дитини не доведена, ризик впливу на потерпілого та свідків слідчий суддя також вважає обґрунтованим зважаючи на зухвалість вчинення злочину та застосування фізичного насильства.

Отже, з урахуванням наведеного застосування більш м`яких запобіжних заходів, слідчий судді вважає не можливим.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України, вважаю за необхідне не визначати розмір застави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-179, 194, 196 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання про обрання запобіжного заходу - задовольнити.

Обрати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з триманням в СІЗО м. Миколаєва строком на 60 (шістдесят) днів тобто до 27 квітня 2023 року до 15 години 00 хвилин, без визначення розміру застави.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 02.03.2023 року о 14:15 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1 ,