КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження 11-кп/824/1291/23 Єдиний унікальний номер 757/6441/21-к Категорія: ст. 422-1 КПК України Головуючий у суді 1 інстанції - ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого за ч. 2 ст. 27, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України

ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Макіївка Донецької обл., який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

апеляційну скаргу обвинуваченого за ч. 2 ст. 27, п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України

ОСОБА_8

ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Вале, Ахалцекінський р-н, Республіки Грузія, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ,

на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 16 травня 2022 року,

за участю сторін апеляційного провадження:

прокурора ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_8

у режимі відеоконференцзв`язку

з ДУ «Київський слідчий ізолятор»

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16 травня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотань обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Продовжено ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 - кожному запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, який обчислюється з 16 травня 2022 року, до 14 липня 2022 року, з утриманням у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» без визначення розміру застави.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить ухвалу суду від 16 травня 2022 року щодо ОСОБА_7 скасувати, відмовити прокурору у задоволенні клопотання.

З посиланням на положення ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», практику Європейського суду з прав людини, положення Мінської конвенції, Європейської конвенції про передачу кримінальних справах, Інструкції про порядок здійснення міжнародного співробітництва з питань взаємної правової допомоги, видачі правопорушників (екстрадиції), передачі (прийняття) засуджених осіб, виконання вироків та інших питань міжнародного судового співробітництва у кримінальному провадженні під час судового провадження, ст. ст. 1, 29, 177, 194, 595 КПК України, захисник вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що кримінальне провадження з Вірменії передано до України з порушенням порядку і умов перейняття кримінального провадження від іноземних держав, передбачених Главою 45 КПК України, матеріали провадження передані без належного перекладу українською мовою, не засвідчені належним чином, що залишено поза увагою суду першої інстанції, у зв`язку з чим вважає, що слідчий разом з прокурором сфальшували клопотання про обрання запобіжного заходу та обвинувальний акт, який, на думку захисника, підлягає поверненню.

Окрім того, захисник наголошує на тому, щосуд не перевірив повноваження прокурора, а відтак, клопотання подане некомпетентним прокурором.

Окремо звертається увага в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_7 не отримував клопотання, про що свідчить відсутність відомостей про його отримання або відмову у отриманні такого клопотання, на що, як зазначено в апеляційній скарзі, слідчий суддя не звернув увагу та прийняв клопотання до розгляду.

Окрім того, захисник зазначає про те, що судом не досліджено ризики за ст. 177 КПК України, не взято до уваги, що ОСОБА_7 на кожен виклик органів досудового розслідування або суду прибував впродовж 6 місяців, перебуваючи під домашнім арештом в іншому кримінальному провадженні, тому жодним чином при застосуванні більш м`якого запобіжного заходу цей ризик не міг би існувати. Також захисник наголошує, що потерпілий та всі свідки у кримінальному провадженні перебувають у Вірменії, а, відтак, жодним чином ОСОБА_7 не зможе впливати на вказаних осіб. Захисник звертає увагу на те, що органом досудового розслідування вже завершено проведення всіх слідчих дій, а тому відсутній ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. На переконання захисника, відсутній і ризик вчинити ОСОБА_7 іншого кримінального провадження, оскільки ОСОБА_7 раніше не судимий, і будь-яких даних про можливість вчинення ним іншого кримінального провадження матеріали справи не містять.

Захисник наголошує на тому, що всупереч ч. 2 ст. 177 КПК України ОСОБА_7 не повідомлено про підозру у кримінальному провадженні № 0000822.

Акцентується увага в апеляційній скарзі і на тому, що вагомість наявних доказів неможливо оцінити на підставі неперекладених належним чином матеріалів, без офіційного листування між компетентними органами двох держав.

Окремо захисник наголошує на тому, що судом не враховано, що ОСОБА_7 має дружину, з якою проживав в Одеській області, про що свідчить довідка про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру дружини та довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, а згодом у м. Києві, має брата, похресницю, бабусю та тітку, але наявність родичів в обвинуваченого судом та прокурором ігнорується. Також, на переконання захисника, судом ігнорується той факт, що ОСОБА_7 офіційно працевлаштований у ТОВ «Європіан агро інвестмент юкрейн» на посаду асистента директора з 14 березня 2019 року, а також суду зазначалось про те, що ОСОБА_7 в іншому кримінальному провадженні 2 місяці перебував під домашнім арештом цілодобово з електронним засобом контролю, а згодом 4 місяці під домашнім арештом з обов`язком перебувати вдома з 23 год. до 6 год. без електронного засобу контролю, і, стороною обвинувачення жодного разу не направлялось клопотання про зміну запобіжного заходу у зв`язку з невиконанням обов`язків, покладених на ОСОБА_7 , при тому, що про кримінальну справу у Вірменії було відомо всім підозрюваним ще до внесення відомостей в ЄРДР і жоден з них не переховувався від переслідування.

Також захисник вказує про те, що суд не мав права розглядати клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки судове засідання, що призначено на 24 лютого 2022 року, проведено не було, а згодом 21 березня 2022 року судом було призначено та проведено судове засідання з розгляду клопотання захисту про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на інший запобіжний захід, не пов`язаний з тримання під вартою, та клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , і, судом було відкрито судове засідання, секретарем оголошено учасників судового засідання, а саме захисників обвинувачених та прокурора, повідомлено, що, нібито, конвойна служба не має можливості доставити обвинувачених, а Державна установа «Київський слідчий ізолятор», нібито, не має можливості вивести обвинувачених на відеоконференцзв`язок , підтвердження чого в матеріалах судового провадження відсутні. Судом було заслухано сторони з приводу можливості або неможливості проведення судового засідання за необґрунтованої відсутності обвинувачених та вирішено відкласти розгляд клопотань. Судом гарантовано розгляд поданих клопотань у строк, що не перевищує двох місяців, що, на переконання захисника, фактично підтверджує те, що судом було прийнято рішення про «автоматичне» продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, але не вжито будь-яких заходів задля забезпечення розгляду клопотань відповідно до КПК України, не винесено письмової ухвали, чим унеможливлено подання апеляційної скарги на таке рішення.

На переконання захисника ОСОБА_6 , саме подані перед судовим засіданням 21 березня 2022 року клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу суд повинен був розглянути та все ж вирішити ці питання винесенням відповідного рішення, а, зважаючи на такі обставини, строк перебування під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 з 22 березня 2022 року до 16 травня 2022 року взагалі не узаконено, запобіжний захід на вказаний строк не було ухвалено судом.

Звертає увагу захисник ОСОБА_6 на те, що надалі судом 16 травня 2022 було розглянуто нові клопотання, а питання по попередніх клопотаннях так і не вирішено.

Таким чином, на думку захисника, розгляд нових клопотань, рішення за якими винесено 16 травня 2022 року і є предметом апеляційного оскарження, є передчасним, оскільки запобіжний захід попередньо не було продовжено у законний спосіб, а незаконний запобіжний захід не могло бути продовжено, а тому обвинувачений ОСОБА_7 незаконно утримується під вартою.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить розглянути подану апеляційну скаргу та вказує про те, що немає підстав для продовження строку тримання його під вартою, оскільки кримінальне провадження сфабриковано, півтора роки тривають судові розгляди, і за цей час прокурор передав два томи кримінальної справи з Вірменії, ніхто нічого не розглядав, оскільки в матеріалах нічого немає.

Також обвинувачений ОСОБА_8 зазначив про те, що за дві-три години він може довести все, але суд його обмежує у часі виступу, надаючи для виступу 5 хвилин. Наголошує на тому, що він злочину, що йому інкримінується, не вчиняв, а також ніколи не отримував клопотання прокурора, з яким останній звертається до суду, адже після винесення ухвали секретар дає можливість ознайомитись з клопотанням прокурора про продовження строку тримання під вартою.

Звертає увагу в апеляційній скарзі на те, що він не отримує копії ухвал, перекладач у справі не здійснює переклад, не перекладає жодного слова, і про ці обставини раніше зазначав суду апеляційної інстанції, на що відповіді не отримав.

Щодо ОСОБА_11 ухвала суду не оскаржується.

Заслухавши доповідь судді,

- пояснення захисника ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримання доводів поданої апеляційної скарги з доповненнями;

- обвинуваченого ОСОБА_8 , який на початку апеляційного розгляду вказав про те, що послуг перекладача не потребує, оскільки він «український армянін», та захисника ОСОБА_10 , які підтримали доводи апеляційної скарги, додатково вказавши про те, що кримінальне провадження надійшло до Генеральної прокуратури України у поза процесуальний спосіб, а відтак всі докази у кримінальному провадженні, які, тим більше, не перекладені у встановленому законом порядку, є недопустимими; обвинувачений вказав про фальсифікацію матеріалів кримінальному провадження; захисник наголосив на тому, що, на його переконання, суд вказав в ухвалі, яку він (захисник) не читав, потерпілого, з метою створення підстав для, нібито, можливого впливу з боку обвинувачених на потерпілого, хоча і потерпілий, і свідки перебувають у Вірменії; жодного доказу на підтвердження винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину матеріали справи не містять; клопотання прокурора обвинуваченому не вручалось; прокурором не доведено жодного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, не надано жодного доказу на підтвердження наявності вказаних ризиків;

- прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою, додатково вказавши про те, що кримінальне провадження надійшло у відповідності до вимог закону, на підтвердження чого прокурором долучені завірені ним копії відповідних документів; що клопотання та матеріали, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, направляється в слідчий ізолятор та суд завчасно, проте, захисники не ознайомлюються з клопотаннями. Законом передбачено вручення клопотання обвинуваченому, а не стороні захисту; щодо ризиків, то вважає, що вказані судом ризики є доведеними; до ОСОБА_7 в іншому кримінальному провадженні було застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту, однак, коли йому було повідомлено про підозру у даному кримінальному провадженні, то ОСОБА_7 почав переховуватись, і перебував у розшуку біля 8 місяців; переховуватись ОСОБА_7 та ОСОБА_11 допомагали невстановлені особи, у цей час ОСОБА_13 перебував під вартою в іншому кримінальному провадженні, тому він не зміг втекти; всі свідки у кримінальному провадженні проживають в Україні, потерпілий допитаний слідчим суддею в порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, а тому ризик впливу на вказаних осіб з боку сторонніх осіб, які допомагали обвинуваченим переховуватись, існує; ОСОБА_8 та ОСОБА_7 обвинувачується на даний час у вчиненні інших тяжких корисливих кримінальних правопорушень, обвинувальний акт по яким знаходиться в суді на стадії підготовчого засідання; на даний час судовий розгляд не розпочатий, оскільки з вересня 2022 року по березень 2023 року було призначено 22 судових засідання, частина яких не відбулась у зв`язку з тривогами, відсутністю світла, а також неявкою захисників через зайнятість;

- перевіривши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів доходить такого висновку.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 404, ч. 3 ст. 26 КПК України суд апеляційної інстанції вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом, та переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 422-1 КПК України суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції:

- ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою;

- клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Перевіркою матеріалів встановлено, що у провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебувають обвинувальні акти у кримінальних провадженнях № 0000178 та № 0000822, які об`єднані в одне провадження, за обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_11 та ОСОБА_7 - кожного - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Прокурором у кримінальному проваджені заявлені клопотання про продовження кожному з обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою (ас. 131-140 т.1).

Необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 прокурором обґрунтована тим, що ОСОБА_8 обвинувачується в організації умисного вбивства ОСОБА_14 , вчиненому з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб, тобто, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 п.п.6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України. Під час досудового розслідування та судового розгляду отримані докази того, що з високим ступенем ймовірності обвинувачений ОСОБА_8 може вчинити дії, які містять ризики, передбачені ст. 177 КПК України: ризик переховування від суду, який підтверджується тим, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий, останній раз 9 листопада 2006 року Вільнянським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ст. 42 КК України до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна, є обвинуваченим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255 КК України (в редакції Закону від 16 липня 2015 року), ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 296 КК України, неодноразово оголошувався у розшук, у тому числі, міжнародний розшук компетентними органами Республіки Вірменії, а також обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, санкція за який передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічного позбавлення волі, а тому, усвідомлюючи тяжкість та реальність покарання, у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, останній буде переховуватися від суду з метою уникнення покарання. Окрім того, прокурор наголошує у клопотання, що існує ризик вчинення обвинуваченим незаконного впливу на представника потерпілого та свідків, і вказаний ризик, на переконання прокурора, підтверджується тим, що ОСОБА_13 обвинувачується у вчиненні насильницьких кримінальних правопорушень, у тому числі, із застосуванням предметів, призначених для нанесення тілесних ушкоджень, а тому, перебуваючи на волі, він може шляхом погроз, вмовлянь як особисто, так і спільно з іншими невстановленими особами, які є учасниками організованої ним групи, незаконно вплинути на представника потерпілого та свідків з метою зміни ними показань. Також прокурор вважає реальним ризик вчинення обвинуваченим дій, направлених на знищення схов або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Окремо прокурор наголошує на тому, що існує ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 інших правопорушень чи продовжити кримінальне правопорушення, що підтверджується даними про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий та, перебуваючи на волі, систематично та умисно вчиняв нові кримінальні правопорушення насильницького характеру. Як зазначає прокурор, відсутність будь-які дані, які б свідчили про те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів щодо ОСОБА_8 , зможе запобігти наявним у провадженні ризикам. Більш того, прокурор просить не визначати обвинуваченому розмір застави урахуванням положень ч. 4 ст. 183 КПК країни.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_7 прокурором обґрунтована необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою тим, що ОСОБА_7 обвинувачується в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчиненому з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб, передбаченому ч. 2 ст. 27, п.п.6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України. Прокурор вважає, що наявні реальні ризики вчинення обвинуваченим дій, направлених на переховування від суду, впливу на представника потерпілого, свідків, інших обвинувачених з метою зміни ними показань, вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень. Так у клопотання прокурор зазначає, що про наявність ризику переховування ОСОБА_7 від суду свідчить те, що обвинувачений, окрім даного кримінального провадження, обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень в іншому кримінальному провадженні, неодноразово оголошувався у розшук, у тому числі, міжнародний розшук компетентними органами республіки Вірменії, на даний час обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, санкція за який передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічного позбавлення волі. Також наявність даного ризику підтверджується тим, що у період з 14 серпня 2020 року по 13 квітня 2021 року ОСОБА_7 переховувався від органів досудового розслідування та суду, за місцем своєї реєстрації та фактичного проживання не перебував, а 13 квітня 2021 року був затриманий у спеціально облаштованій кімнаті для проживання під час проведення обшуку у складському приміщенні в одному з промислових районів м. Києва, право володіння та користування яким фактично належало третій особі. Також прокурор вказує, що ризик впливу на представника потерпілого та свідків підтверджується тим, що ОСОБА_7 обвинувачений у вчиненні насильницьких кримінальних правопорушень та, перебуваючи на волі, може шляхом погроз, вмовлянь, як особисто, так і спільно з іншими особами, незаконно вплинути з метою зміни ними показань. Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення обвинуваченим підтверджується тим, що ОСОБА_7 є також підозрюваним в іншому кримінальному провадженні за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255 КК України (в редакції Закону від 16 липня 2015 року), ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України, та, перебуваючи на волі систематично та умисно вчиняв нові кримінальні правопорушення насильницького та майнового характеру, а також ОСОБА_7 не має офіційного джерела доходів, у зв`язку з чим є достатні та обґрунтовані підстави вважати, що останній продовжить свою злочинну діяльність. На переконання прокурора, більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти наявним ризикам. Також прокурор просить не визначати обвинуваченому розмір застави урахуванням положень ч. 4 ст. 183 КПК країни.

За змістом оскаржуваної ухвали обвинувачений ОСОБА_8 подав до суду клопотання про зміну йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на інший, не пов`язаний із триманням під вартою, мотивуючи введенням в Україні воєнного стану та довготривалим розглядом даного кримінального провадження.

Захисник ОСОБА_6 подала до суду клопотання, про зміну запобіжного заходу ОСОБА_7 з тримання під вартою на особисте зобов`язання або на інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, яке обґрунтоване тим, що у матеріалах кримінального провадження відсутнє належним чином засвідчене клопотання Держави Вірменія про кримінальне переслідування ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , матеріали даного кримінального провадження сфальсифіковані органом досудового розслідування та не перекладені на українську мову; відсутні докази на підтвердження обґрунтованості підозри, відсутні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а також публічне звинувачення представляє не уповноважений прокурор. Дане клопотання підтримане стороною захисту.

За результатами розгляду поданих клопотань 16 травня 2022 року суд першої інстанції постановив ухвалу про відмову у задоволенні клопотань захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_8 , задовольнивши клопотання прокурора та продовживши кожному з обвинувачених запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів.

Суд мотивував постановлене рішення тим, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 - кожний - обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, який згідно з положеннями ст. 12 КК України, є особливо тяжким злочином, за який передбачено покарання від десяти до п`ятнадцяти років позбавлення волі або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна.

Щодо доводів сторони захисту про порушення вимог закону щодо процедури кримінального переслідування обвинувачених правоохоронними органами України, обґрунтованості висунутого обвинувачення, суд дійшов висновку, що ці питання є предметом судового розгляду, наразі триває стадія дослідження письмових доказів.

Водночас суд зазначив про те, що з`ясовуючи наявність обґрунтованості підозри при вирішенні питання про застосування, продовження та зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на стадії судового розгляду, а саме - дослідження письмових доказів, суд не може вдаватися до оцінки обґрунтованості висунутого обвинувачення, яке є предметом судового розгляду, за результатами якого буде постановлено судове рішення, а також вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочинів. На даній стадії - дослідження письмових доказів - суд з`ясовує, чи наявні дані та обставини, які б переконали неупередженого спостерігача, що ця особа напевно причетна до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення.

Суд дійшов висновку, що на даний час ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були враховані судом при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою не змінилися, тому продовжує існувати ризик щодо можливості переховування обвинувачених від суду, зважаючи на тяжкість покарання, яке їм загрожує у разі доведення їхньої вини. Крім того, продовжує існувати ризик впливу на потерпілого та свідків, оскільки вказаних осіб ще не допитано у судовому засіданні, а обвинуваченим відомі місця проживання/перебування вказаних осіб. Також існує ризик щодо можливого вчинення обвинуваченими іншого кримінального правопорушення.

За наведених обставин суд першої інстанції підсумував, що на даній стадії судового провадження продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, та відносно обвинувачених необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ч. 1 ст. 176 КПК України, у тому числі і домашній арешт, і особисте зобов`язання можуть забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду та їх належну поведінку, попередити вчинення ними нових кримінальних правопорушень, а тому у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 слід відмовити.

Також суд дійшов висновку, що на даний час відсутні підстави вважати строки тримання під вартою обвинувачених, а також строки даного судового провадження такими, що виходять за рамки розумних, необхідних і достатніх для досягнення визначеної процесуальним законом завдання кримінального провадження, враховуючи поведінку учасників кримінального провадження та його складність.

З огляду на правила ч. 4 ст. 183 КПК України суд не знайшов підстав для визначення обвинуваченим розміру застави.

Щодо доводів захисника ОСОБА_6 про відсутність повноважень прокурора ОСОБА_9 у даному кримінальному провадженні, суд зазначив про те, що згідно з постановами заступника Генерального прокурора від 31 серпня 2020 року до складу групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0000822 та від 2 жовтня 2020 року до складу групи прокурорів у кримінальному провадженні № №0000178 включено прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях щодо організованої злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , а, відтак, прокурор ОСОБА_9 уповноважений керівником відповідного органу прокуратури на здійснення публічного обвинувачення у даних кримінальних провадженнях (ас. 142-143 т.1).

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції, з огляду на таке.

Так, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до положень ст. ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК Українитримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, і доводи апеляційних скарг їх не спростовують.

Так, згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Таким чином, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст. 177 КПК України.

За змістом оскаржуваної ухвали та під час апеляційного розгляду встановлено, що питання продовження строку запобіжного заходу обвинуваченим у виді тримання під вартою вирішено на стадії судового розгляду кримінального провадження.

При цьому колегія суддів враховує, що прокурором у цьому кримінальному провадженні визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта та прийнято рішення про звернення до суду з обвинувальним актом, який був переданий у порядку ст. 291 КПК Українидо суду, що свідчить про те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 набули статусу обвинувачених, тобто, у даному кримінальному провадженні, на переконання сторони обвинувачення, наявні обставини, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ці особи, можливо, вчинили певний злочин.

Зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного перегляду судового рішення даної категорії справ, колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку доводам сторони захисту в частині дотримання або недотримання стороною обвинувачення під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні вимог, передбачених Главою 45 КПК України, доведеності або недоведеності винуватості кожного з обвинувачених у вчиненні інкримінованих кожному з них злочину, правильності кваліфікації їхніх дій, допустимості та належності наявних у справі доказів, які не можуть бути предметом дослідження в суді апеляційної інстанції під час перегляду ухвали суду першої інстанції про продовження обвинуваченим строків тримання під вартою. Не вправі давати таку оцінку доказам на даній стадії судового розгляду і суд першої інстанції, оскільки оцінка доказам може бути надана в нарадчій кімнаті під час прийняття рішення за наслідками розгляду кримінального провадження по суті, про що зазначено і в оскаржуваній ухвалі, а тому доводи апеляційної скарги захисника та обвинуваченого у цій частині не ґрунтуються на вимогах закону.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вказав про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави суду вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судового

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім якдо раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

З наявних матеріалів та пояснень прокурора під час апеляційного розгляду, не спростованих стороною захисту, вбачається, що ОСОБА_8 є особою, раніше судимою, щодо ОСОБА_7 таких даних матеріали справи не містять. На даний час кожному з обвинувачених інкримінується вчинення особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі.

Колегія суддів вважає, що серйозність покарання, яке загрожує кожному з обвинувачених у разі доведення винуватості у вчиненні інкримінованих кожному з них кримінальних правопорушень, саме по собі може бути мотивом та підставою для обвинувачених переховуватися від суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» (п.80), в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування або повторного вчинення злочинів. Суд визнає, що, з огляду на серйозність обвинувачень, висунутих проти заявника, органи влади мали підстави вважати, що існування такого ризику було встановлене із самого початку.

Таким чином, з огляду на тяжкість покарання, яке може бути призначене обвинуваченим у разі доведення винуватості ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, кожний з них має можливість переховуватися від суду, що є ризиком у контексті кримінального провадження, про що обґрунтовано вказав суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі.

Окремо колегія суддів враховує те, що згідно з зафіксованими у копіях долучених до апеляційної скарги захисником ОСОБА_6 документів, які не завірені у встановленому законом порядку, даними щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме роботи, проживання тощо, встановлено, що вони стосуються періоду 2019 року, а також частково до 13 серпня 2020 року. Разом з тим, з копії реєстру матеріалів кримінального провадження та протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування в порядку ст. 290 КПК України, які також долучені захисником до апеляційної скарги, встановлено, що 13 червня 2016 року та 14 серпня 2020 року ОСОБА_7 та 13 червня 2016 року ОСОБА_8 оголошувались у розшук у даному кримінальному провадженні.

Окрім того, відповідно до копії листа Національної поліції України від 4 жовтня 2017 року у відповідь на звернення ОСОБА_8 стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який, як зазначено у листі, за наданою ОСОБА_8 інформацією, перебуває у розшуку Інтерполу та є однофамільцем, станом на 2 жовтня 2017 року за обліками Генерального секретаріату Інтерполу зазначена особа перебуває в міжнародному розшуку за ініціативою правоохоронних органів Вірменії.

Наведені обставини, на переконання колегії суддів, також свідчать про реальність ризику переховування обвинувачених від суду.

Окрім того, колегія суддів враховує, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від потерпілого, свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто, допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на представника потерпілого та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. При цьому колегія суддів наголошує, що з переходом на стадію судового провадження ризик незаконного впливу на свідків та потерпілого лише актуалізується, оскільки у результаті ознайомлення з матеріалами кримінального провадження обвинуваченим стає відомо про всіх осіб, які допитувалися у даному кримінальному провадженні, та зміст наданих ними показань. Окрім того, як зазначено прокурором і вбачається з долучених до апеляційної скарги захисника копій документів, свідки проживають як в Україні, так і у Вірменії, чим спростовуються доводи сторони захисту про знаходження всіх свідків у справі лише у Вірменії.

З урахуванням стадії судового розгляду та висунутого кожному обвинувачення, на переконання колегії суддів, на даному етапі суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ризик впливу обвинувачених на свідків та представника потерпілого у даному кримінальному провадженні не зменшився.

Окрім того, на переконання колегії суддів, про наявність ризику вчинення обвинуваченими інших кримінальних правопорушень свідчать дані, які вказані прокурором та не спростовані стороною захисту, про те, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше судимий, у тому числі за тяжкі злочини, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на даний час обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, а також в інших кримінальних провадженнях у вчиненні тяжких корисливих злочинах, а відтак на даний час ризик вчинення обвинуваченими інших кримінальних правопорушень не перестав існувати, і наведені обставини спростовують доводи сторони захисту про те, що матеріали справи не містять будь-яких даних про можливість вчинення ОСОБА_7 іншого кримінального правопорушення.

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, застави або домашнього арешту, з урахуванням стадії судового розгляду, на даному етапі судового провадження не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, у тому числі щодо належного виконання обвинуваченими своїх процесуальних обов`язків.

Відомостей, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до кожного з обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у тому числі за станом здоров`я, сторонами не надано.

Згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

З огляду на те, що і ОСОБА_8 , і ОСОБА_7 обвинувачуються в особливо тяжкому злочині, вчиненому із застосуванням насильства, що призвело до загибелі людини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про незастосування у кримінальному провадженні щодо кожного з обвинувачених запобіжного заходу у виді застави, врахувавши обставини інкримінованого кожному кримінального правопорушення.

Приймаючи до уваги вищенаведені ризики, які на даний час продовжують існувати, тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачуютьсяОСОБА_8 та ОСОБА_7 , колегія суддів доходить висновку, що встановлені обставини виключають об`єктивну можливість на даний час застосування до кожного з обвинувачених іншого, більш м`якого запобіжного заходу, а відтак доводи апеляційних скарг про зміну обвинуваченим запобіжного заходу з тримання під вартою на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, є необґрунтованими.

Що стосується доводів апелянтів про те, що обвинуваченим у встановленому законом порядку прокурором не вручалась жодного разу копія клопотань про продовження строку тримання під вартою, то вони спростовуються поданим прокурором на електронну адресу Київського апеляційного суду листів Державної установи «Київський слідчий ізолятор», відповідно до яких обвинувачені відмовляються від отримання вказаних документів (ас.221-226 т.1). При цьому колегія суддів вважає безпідставними послання захисника ОСОБА_10 про обов`язковість вручення обвинуваченим клопотання про продовження строку тримання під вартою безпосередньо прокурором. Так, відповідно до положень п. 3 ч. 3 ст. 184 КПК України, якою передбачені вимоги до клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу, до клопотання додається підтвердження того, що підозрюваному, обвинуваченому надані копія клопотання та матеріали, якими воно обґрунтовується. Вказана норма закону не містить беззаперечної вимоги вручення прокурором або слідчим безпосередньо обвинуваченому копії такого клопотання. Окрім того, направлення копії клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим у слідчий ізолятор не суперечить положенням КПК України, КВК України, Закону України «Про попереднє ув`язнення» та інших нормативних актів.

За наведених обставин доводи сторони захисту в цій частині є непереконливими.

Окрім того, на переконання колегії суддів, всупереч доводів апеляційної скарги з доповненнями захисника про те, що суд не перевірив повноваження прокурора, а відтак, клопотання подане некомпетентним прокурором, судом зазначені захисником обставини були перевірені, що знайшло своє відображення і в оскаржуваній ухвалі.

Доводи сторони захисту про те, що судом ігнорується, що ОСОБА_7 має дружину, з якою проживав в Одеській області, про що свідчить довідка про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру дружини та довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, а згодом у м. Києві, має брата, похресницю, бабусю та тітку, те, що він був офіційно працевлаштований у ТОВ «Європіан агро інвестмент юкрейн» на посаду асистента директора з 14 березня 2019 року, те, що ОСОБА_7 в іншому кримінальному провадженні 2 місяці перебував під домашнім арештом цілодобово з електронним засобом контролю, а згодом 4 місяці під домашнім арештом з обов`язком перебувати вдома з 23 год. до 6 год. без електронного засобу контролю, і, стороною обвинувачення жодного разу не направлялось клопотання про зміну запобіжного заходу у зв`язку з невиконанням обов`язків, покладених на ОСОБА_7 , не спростовують на даному етапі судового провадження висновків суду про наявність реальних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а, відтак, і висновок суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченому запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що суд продовжив 21 березня 2022 року «автоматично» обвинуваченому строк тримання під вартою, не виніс письмової ухвали, чим унеможливлено подання апеляційної скарги на таке рішення, а надалі не розглянув вказане клопотання прокурора, а перейшов до розгляду іншого клопотання прокурора, а тому строк перебування під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 з 22 березня 2022 року до 16 травня 2022 року взагалі не узаконений, запобіжний захід на вказаний строк не було ухвалено судом, а тому обвинувачений ОСОБА_7 незаконно утримується під вартою, то колегія суддів наголошує на тому, що предметом апеляційного перегляду є ухвала суду від 16 травня 2022 року, а тому наведені захисником обставини не є предметом даного апеляційного розгляду, у зв`язку з чим колегія суддів позбавлена можливості перевірити будь-які доводи захисника в цій частині.

За встановлених під час апеляційного розгляду обставин колегія суддів доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування не встановлені, а тому апеляційна скарга з доповненнями захисника та апеляційна скарга обвинуваченого до задоволення не підлягають.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 16 травня 2022 року, якою обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою без визначення розміру застави, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає. продовження строк тримання під вартою обвинуваченим

Судді:

_____________________ __________________ _________________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .