Дата документу 27.02.2023
Справа № 334/266/22
Провадження № 1-кп/334/254/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2023 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі кримінальне провадження відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Запоріжжя, громадянки України, яка має середню освіту, не працевлаштованої, незаміжньої, яка має двох малолітніх дітей, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої, обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

01 січня 2022 року, приблизно о 21 годині 45 хвилин, ОСОБА_4 , знаходячись в гостях у ОСОБА_6 за місцем його мешкання, а саме в АДРЕСА_3 , реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, зайшла до зали вказаної квартири, знаючи місце зберігання грошових коштів потерпілим, відкрила верхню шухляду тумби, де запримітила грошові кошти у розмірі 500 гривень однією купюрою. Після чого, переконавшись в тому, що за її діями ніхто не спостерігає, таємно, шляхом вільного доступу, викрала з шухляди вказаної тумби грошові кошти у розмірі 500 гривень однією купюрою, які належать потерпілому ОСОБА_6 . В подальшому ОСОБА_4 покинула місце вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном та розпорядилась ним на власний розсуд, внаслідок чого спричинила ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 500 гривень.

Дії ОСОБА_4 кваліфікуються за ч.1 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 підтвердила обставини щодо часу, місця, способу, мотиву і мети вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, пояснила, що вечором 01 січня 2022 року, перебуваючи у гостях у свого дядька ОСОБА_6 , таємно викрала належні йому 500 гривень з верхньої шухляди тумби. Залишивши квартиру потерпілого, вона витратила в магазині викрадені кошти у сумі 300 гривень. Наступного дня, після того, як потерпілий звернувся до поліції, вона видала 200 гривень, а в ході судового розгляду справи повернула ще 200 гривень. В повному обсязі не відшкодувала спричинену шкоду, оскільки має на утриманні малолітніх дітей, доходів не має. Щиро кається у скоєному, просить врахувати, що спричинену, її суворо не карати. Вину визнає повністю, щиро кається у скоєному, просить вибачення у потерпілого, просить врахувати, що потерпілому шкоду майже повністю відшкодувала,та просить її суворо не карати.

Окрім пояснень ОСОБА_4 її вина підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_6 , який в судовому засіданні пояснив, що 01 січня 2022 року ОСОБА_4 і інші особи перебували у нього в квартирі, розпивали спиртні напої. ОСОБА_4 скористалась ситуацією і тим, що за її діями ніхто не спостерігає, та викрала з шухляди тумби грошові кошти у розмірі 500 гривень. Пропажу коштів він виявив наступного дня, просив ОСОБА_4 повернути гроші, а коли вона відмовилася, звернувся до поліції. Вважає, що ОСОБА_4 не один раз крала у нього гроші, однак лише цього разу він звернувся до поліції і це вдалося встановити і довести. Підтвердив, що загалом обвинувачена повернула йому 400 гривень. Покарання просив призначити на розсуд суду.

Згідно протоколу огляду предмету від 03.01.2022, за участю ОСОБА_4 , проведено огляд вилученої у неї купюри номіналом 200 гривень.

Постановою про визнання речовим доказом від 03.01.2022 5 СПУ та змив з ручки шухляди, де знаходились грошові кошти, визнані речовим доказом та передані на зберігання потерпілому ОСОБА_6 , що підтверджується розпискою останнього від 10.01.2022.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КК України за згодою всіх учасників провадження обсяг доказів, які підлягають дослідженню, обмежено допитом обвинуваченої та потерпілого, а також дослідженням документів, які стосуються речових доказів та які характеризують особу обвинуваченої. Суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо обставин по даному кримінальному провадженню, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 та які нею та іншими учасниками судового провадження не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, і роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч.1 ст.185 КК України, яке кваліфікується як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), доведена в ході судового розгляду.

Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи вид і міру покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься проступку, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують її покарання.

Так, ОСОБА_4 раніше не судима, вперше вчинила кримінальне правопорушення (проступок), визнає свою вину і щиро кається у скоєному. Добровільно відшкодувала потерпілому 400,00 гривень. Вона не працевлаштована, при цьому має на утриманні двох малолітніх дітей, на обліку у психіатра чи нарколога не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням предмета посягання, характеру діяння і спричинених наслідків, індивідуальних особливостей винної особи, як то, її стать, вік, сімейний стан, матеріальний стан, спосіб життя, суд приходить до висновку про можливість призначення покарання у виді обмеження волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією закону про кримінальну відповідальність, із застосуванням ст.75 КК України, яка передбачає звільнення від відбування покарання з випробуванням, якщо обвинувачена протягом іспитового строку не вчинить нового злочину, виконає покладені на неї відповідно до ч.1 ст. 76 КК України обов`язки, оскільки, на думку суду, вищенаведені обставини свідчать, що виправлення обвинуваченої можливе без відбування покарання. Таке покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для досягнення мети її виправлення і попередження скоєння нових злочинів.

Цивільний позов потерпілим не пред`являвся.

Питання про речові докази підлягає вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 369-371, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.185 КК України, і призначити покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік, якщо вона на протязі іспитового строку не вчинить нового злочину, виконає покладені на неї обов`язки.

В порядку ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Контроль за поведінкою засудженої покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем її проживання.

Речові докази: купюру номіналом 200 гривень, вилучену у ОСОБА_4 та передану на зберігання потерпілому ОСОБА_6 , залишити останньому за належністю; 5 СПУ та змив з ручки шухляди, передані до камери речових доказів Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області, знищити.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1