УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 жовтня 2022 року м. Вінниця

Слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 , ознайомившись із скаргою ОСОБА_2 , поданої в порядку ст. 29 Конституції України та ст.ст. 206-208 КПК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з даною скаргою, в обгрунтування якої зазначив, що 27 травня 2004 року слідчим УБОЗ МВС України у Вінницькій області ОСОБА_3 відносно нього було порушено та прийнято до свого провадження кримінальну справу №04275045 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

27 травня 2004 року його було заарештовано за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, за адресою його постійного місця проживання: АДРЕСА_1 .

Станом на 31 жовтня 2022 року уповноваженою особою МВС України рішення про його звільнення у законний спосіб не прийнято, обвинувачення за ч. 3 ст. 190 КК України в рамках кримінальної справи №04275045 від 27 травня 2004 року до цього часу не пред`явлено, законність арешту судом не перевірено, як того вимагає ст. 29 Конституції України, що призвело до втрати ним житла, а саме: квартири АДРЕСА_2 . Станом на 31 жовтня 2022 року він проживає в нелюдських умовах, його життю та здоров`ю загрожує небезпека пов`язана з позбавленням крову. Керуючись ст.ст. 55, 29 Конституції України, ст. 146 КК України, ст.ст. 206 -208 КПК України, просив суд витребувати з органів державної влади України відомості про затримання його за підозрою у вчиненні злочину за ч. 3 ст. 190 КК України в рамках кримінальної справи №04275045 від 27 травня 2004 року; безпосередньо дослідити відсутність законного рішення про його затримання 27 травня 2004 року за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, як того вимагає ст. 29 Конституції України; безпосередньо дослідити протиправні дії уповноважених осіб УМВС України, спрямовані на заволодіння його спадковою квартирою АДРЕСА_2 , в якій він був заарештований і до цього часу у свою квартиру АДРЕСА_3 не повернувся, оскільки законного рішення про його звільнення уповноваженими особами УМВС України до цього часу не прийнято, а його життю та здоров`ю загрожує небезпека; безпосередньо дослідити порушення його прав та свобод в частині розгляду судом законності його затримання за підозрою у вчиненні злочину за ч. 3 ст. 190 КК України, яке до цього часу не прийнято, а він до цього часу не звільнений; в разі встановлення факту грубого порушення його прав та свобод прийняти законне, обгрунтоване рішення про його звільнення до квартири АДРЕСА_2 , до якої після його арешту-затримання він не повернувся; безпосередньо дослідити незаконність порушення та прийняття постанови до свого провадження кримінальної справи №04275045 від 27 травня 2004 року слідчим УБОЗу УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_3 , який не мав на то повноважень, що в подальшому потягло за собою безпідставне його затримання, оскільки станом на 31 жовтня 2022 року обвинувачення за ч. 3 ст. 190 КК України йому не пред`явлено, законного рішення про його звільнення не прийнято.

Дослідивши скаргу ОСОБА_2 , слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Згідно з положеннями ст. 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість.

Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

У разі нагальної необхідності запобігти злочинові чи його перепинити уповноважені на те законом органи можуть застосувати тримання особи під вартою як тимчасовий запобіжний захід, обгрунтованість якого протягом сімдесяти двох годин має бути перевірена судом. Затримана особа негайно звільняється, якщо протягом сімдесяти двох годин з моменту затримання їй не вручено вмотивованого рішення суду про тримання під вартою.

Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання, роз`яснено його права та надано можливість з моменту затримання захищати себе особисто та користуватися правничою допомогою захисника.

Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання.

Про арешт або затримання людини має бути негайно повідомлено родичів заарештованого чи затриманого.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав та свобод і можливість оскаржити до суду рішення, дії та бездіяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування, громадських об`єднань та посадових осіб.

За змістом ст. 206 КПК України (в редакції 2012 року) кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи. Якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обгрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов"язаний постановити ухвалу, якою має зобов"язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з"ясування підстав позбавлення свободи. Слідчий суддя зобов"язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Як вбачається із скарги ОСОБА_2 , останній просить: витребувати з органів державної влади України відомості про затримання його за підозрою у вчиненні злочину за ч. 3 ст. 190 КК України в рамках кримінальної справи №04275045 від 27 травня 2004 року; безпосередньо дослідити відсутність законного рішення про його затримання 27 травня 2004 року за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, як того вимагає ст. 29 Конституції України; безпосередньо дослідити протиправні дії уповноважених осіб УМВС України, спрямовані на заволодіння його спадковою квартирою АДРЕСА_2 , в якій він був заарештований і до цього часу у свою квартиру АДРЕСА_3 не повернувся, оскільки законного рішення про його звільнення уповноваженими особами УМВС України до цього часу не прийнято, а його життю та здоров`ю загрожує небезпека; безпосередньо дослідити порушення його прав та свобод в частині розгляду судом законності його затримання за підозрою у вчиненні злочину за ч. 3 ст. 190 КК України, яке до цього часу не прийнято, а він до цього часу не звільнений; в разі встановлення факту грубого порушення його прав та свобод прийняти законне, обгрунтоване рішення про його звільнення до квартири АДРЕСА_2 , до якої після його арешту-затримання він не повернувся; безпосередньо дослідити незаконність порушення та прийняття постанови до свого провадження кримінальної справи №04275045 від 27 травня 2004 року слідчим УБОЗу УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_3 , який не мав на то повноважень, що в подальшому потягло за собою безпідставне його затримання, оскільки станом на 31 жовтня 2022 року обвинувачення за ч. 3 ст. 190 КК України йому не пред`явлено, законного рішення про його звільнення не прийнято.

На даний час ОСОБА_2 під вартою не утримується.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КПК України (в редакції 2012 року) процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Стаття 303 КПК України закріплює чіткий перелік об`єктів (рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача, прокурора), які можуть бути оскаржені учасниками кримінального провадження під час досудового розслідування, та визначає коло суб`єктів оскарження учасників кримінального провадження, які мають право на оскарження рішення, дії чи бездіяльності слідчого, дізнавача, прокурора. Крім того, КПК України визначає порядок та умови розгляду окремих скарг і в главі 26 регламентує повноваження слідчого судді, які можуть бути ним реалізовані за результатами такого розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 КПК України (в редакції 1960 року) при провадженні в кримінальній справі застосовується кримінально-процесуальний закон, який діє відповідно під час дізнання, досудового слідства або судового розгляду справи.

Згідно зі ст. 234 КПК України (в редакції 1960 року) дії слідчого можуть бути оскаржені прокуророві як безпосередньо, так і через слідчого. Скарги можуть бути як письмові, так і усні. Усні скарги прокурор або слідчий заносить до протоколу. Слідчий зобов`язаний протягом доби направити прокуророві скаргу, що надійшла до нього, разом із своїми поясненнями. Подача скарги не зупиняє виконання дії, яка оскаржується, коли це не визнає за потрібне слідчий або прокурор. Дії слідчого можуть бути оскаржені до суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 236-7 КПК України (в редакції 1960 року), постанова органу дізнання, слідчого, прокурора про порушення кримінальної справи щодо конкретної особи чи за фактом вчинення злочину може бути оскаржена до місцевого суду за місцем розташування органу або роботи посадової особи, яка винесла постанову, з дотриманням правил підсудності. Скарга на постанову органу дізнання, слідчого, прокурора про порушення кримінальної справи щодо особи може бути подана до суду особою, щодо якої було порушено кримінальну справу, її захисником чи законним представником.

Слідчий суддя уповноважений здійснювати судовий контроль, перевіряти законність обмеження невід`ємних природних прав особи на свободу, особисту недоторканість і недоторканість права власності, які можуть зазнавати обмежень лише в передбачених законом випадках.

Кримінально-процесуальний кодекс України (в редакції 1960 року) не містив аналогічного суб`єкта з повноваженнями судового контролю на стадії досудового розслідування. Згідно із змінами, внесеними до КПК України 1960 року Законом України «Про внесення доповнень і змін до деяких законодавчих актів України», було передбачено оскарження постанови про відмову в порушенні справи, оскарження до суду санкцій прокурора на арешт, оскарження до суду постанови про закриття справи тощо. В подальшому були внесені зміни до низки законів, якими впроваджено такі повноваження суду, як: обрання, продовження та зміна запобіжного заходу у вигляді взяття під варту (арешт) підозрюваної, обвинуваченої особи; надання дозволу слідчому/прокурору на обшук житла чи іншого володіння особи; накладення арешту на кореспонденцію та зняття інформації з каналів зв`язку; огляд житла чи іншого володіння особи; оскарження дій та рішень слідчого та прокурора тощо.

За змістом ч. 3 ст. 26 КПК України (в редакції 2012 року) слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Частиною 2 статті 304 КПК України (в редакції 2012 року) встановлено, що скарга повертається, якщо: скаргу подала особа, яка не має права подавати скаргу; скарга не підлягає розгляду в цьому суді; скарга подана після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Таким чином, проаналізувавши вищезазначені обставини та норми законодавства, слідчий суддя вважає, що скаргу ОСОБА_2 , подану в порядку ст. 29 Конституції України та ст.ст. 206-208 КПК України, слід повернути останньому, оскільки скарга не підлягає розгляду в цьому суді, слідчий суддя не уповноважений розглядати дану скаргу.

Керуючись ст.ст. 5, 26, 303, 304, 309 КПК України (в редакції 2012 року), ст.ст. 3, 234, 236-7 КПК України (в редакції 1960 року), слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_2 , подану в порядку ст. 29 Конституції України та ст.ст. 206-208 КПК України, повернути особі, яка її подала ОСОБА_2 з усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня отримання її копії.

Слідчий суддя: