Дата документу 10.11.2022 Справа № 336/7725/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/7725/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1089/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 121 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2022 року м. Запоріжжя
Судова колегія з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 травня 2022 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Запоріжжя, громадянин України, не працюючий, не одружений, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

1) 7 лютого 2005 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 4 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 6 місяців 3 дні;

2) 30 січня 2008 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у вигляді 1 року 7 місяців позбавлення волі;

3) 21 грудня 2010 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі;

4) 15 січня 2015 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді 4 років 5 місяців позбавлення волі;

5) 11 грудня 2015 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 2 років 6 місяців позбавлення волі;

6) 6 квітня 2016 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі;

7) 17 січня 2019 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі;

8) 11 липня 2019 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 2 років 6 місяців позбавлення волі,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та йому призначено покарання у вигляді 9 років позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання 30 липня 2021 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 10000 гривень.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за наступних обставин.

29 липня 2021 року, в період часу з 23.00 години до 23.40 години, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в приміщенні кухні квартири АДРЕСА_2 , маючи умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, в ході раптово виниклого конфлікту із ОСОБА_10 , що виник під час словесної сварки на побутовому ґрунті, правою рукою наніс три удари в ліву область голови ОСОБА_10 та один удар долонею лівої руки в праву область голови, від якого остання впала зі стільця на підлогу коридору.

Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 не зупиняючись на досягнутому та скориставшись тим, що потерпіла лежить на підлозі у стані алкогольного сп`яніння і не може чинити опір, наніс ОСОБА_10 не менше восьми ударів дверима ванної кімнати (їх кутом) в область обличчя, не менш чотирьох ударів дверима ванної кімнати (їх кутом) в волосисту частину голови, не менше п`яти ударів дверима ванної кімнати в ділянки тулуба останньої, чим спричинив останній наступні тілесні ушкодження:

- відкриту черепно - мозкову травму: лінійний перелом у передньо - зовнішньому відділі лівої тім`яної кістки; лінійний перелом у передньо - зовнішньому відділі правої тім`яної кістки; епідуральна гематома в проекції переломів; субдуральний крововилив в передній, середній та задній черепних ямках загальним об`ємом даного крововиливу (згортки та рідка кров) сягає близько 100-120см?; переривчасті субарахноїдальні церебральні крововиливи, що розташовані по зовнішньо - верхнім поверхням півкуль та в глибині борозен; вогнища забоїв речовини головного мозку, що розташовані в проекції кори полюсів обох лобних часток головного мозку, правої тім`яної частки; крововиливи у м`яких тканинах голови, що розташовані: права скронева ділянка, ліва тім`яно-скронева ділянка, лобна ділянка, потилична ділянка; крововиливи у товщі правого та лівого скроневого м`язу з вираженими реактивними запальними змінами; садна та забійна рана в скроневій ділянці зліва, синець, садження та рани в ділянці лоба, забійна рана у ділянці підборіддя, травматичне ушкодження язику з крововиливами; ділянка садження у виличній ділянці справа з переходом до ділянки зовнішнього слухового проходу, забійні рани у потиличній ділянці справа, поверхнева рана на правій бічній поверхні носу, садно у ділянці спинки носу, синці у очноямкових ділянках справа та зліва, синець в ділянці завитка правої вушної раковини, синець та рвана рана в ділянці соскоподібного відростка справа за вушною раковиною, синець та рвана рана на задній поверхні противозавитка лівої вушної раковини;

- закриту тупу травму грудної клітки: неповні поперечні переломи 2-3-го правих ребер по навкологрудинній лінії, крововиливи навколо переломів; крововиливи в товщі переднього середостіння; крововиливи під плеврою та в тканині легень, під зовнішньою оболонкою серця;

- крововиливи у м`яких тканинах задньої поверхні тулуба; синці в ділянці клубової кістки зліва, синці в проекції лона, синці, садна, садження на кінцівках.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи, причиною смерті ОСОБА_10 стала відкрита черепно-мозкова травма, яка виразилася переломами кісток склепіння черепу, крововиливами під оболонки головного мозку, ділянками забоїв речовини головного мозку, що призвело до розвитку набряку - набухання головного мозку.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не погоджується з кваліфікацією його дій, вважає, що його вина за ч. 2 ст. 121 КК України є недоведеною.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що з показань свідків, допитаного в судовому засіданні експерта та з висновку СМЕ № 4096 від 7 вересня 2021 року вбачається, що потерпіла отримала легкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я, тому ніяк не пов`язані зі смертю потерпілої.

Крім того, посилаючись на тяжку травму, яка стала причиною смерті, експерт не виключив можливості падіння та удару об підлогу, а смерть потерпілої настала через тривалий вплив її перебування без свідомого стану.

Також суд першої інстанції не врахував пом`якшуючі обставини, а саме: надання першої медичної допомоги потерпілій, співробітництво зі слідством, виклик швидкої медичної допомоги у перші хвилини після виявлення потерпілої.

З показань потерпілого ОСОБА_9 вбачається, що він повідомив батьків померлої, хотів оплатити усі витрати, пов`язані зі смертю.

Звертає увагу на те, що він не переховувався від співробітників поліції, дочекався приїзду поліцейських, повідомив про побутовий конфлікт, роз`яснив ситуацію, що склалася.

Вважає, що головуючий суддя поставилась до нього упереджено, оскільки розглядала справи відносно нього з 2015 року на постійній основі, що вплинуло на її неупередженість.

Просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, оскільки його дії необхідно кваліфікувати за ст. 119 КК України.

Також просить допитати свідків, від допиту яких відмовилась сторона обвинувачення.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 вважає вирок суду незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням норм кримінального закону при кваліфікації дій ОСОБА_7 та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що допитаний у судовому засіданні експерт зауважив, що не виключається можливість отримання потерпілої певної травми від падіння на підлогу, але смерть настала від відкритої черепно-мозкової травми, яка виразилася переломами кісток склепіння черепу, крововиливами під оболонки головного мозку, ділянками забоїв речовини головного мозку, що призвела до розвитку набряку набухання головного мозку.

Звертає увагу, що ОСОБА_7 не наносив та не мав умислу на нанесення тілесних ушкоджень, які б спричинили смерть потерпілої, проте хоча й не передбачав смерті, але повинен був і міг передбачити трагедію під час нанесення ударів, тому його дії слід кваліфікувати як вбивство через необережність.

Таким чином, тяжке тілесне ушкодження було не безпосереднім наслідком заподіяного засудженим удару в ділянку голови потерпілої, а результатом падіння останньої та удару об тверду поверхню.

Вважає, що суд обрав версію сторони обвинувачення та не надав належної оцінки показанням ОСОБА_7 і доказам сторони захисту.

Просить вирок скасувати та призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції.

Вислухавши позицію обвинуваченого та його захисника з приводу заявленого клопотання, які його підтримали, прокурора, яка заперечувала проти задоволення клопотання, колегія суддів зазначає наступне.

Так, у відповідності до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

У своєму клопотанні обвинувачений ОСОБА_7 просив допитати свідків, від допиту яких відмовилась сторона обвинувачення.

Як визначає ч. 1 ст. 36 КПК України, прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності,

Стаття 7 КПК України встановлює, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться змагальність і диспозитивність .

З огляду на ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 23 КПК України, саме сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити явку свідків обвинувачення у судове засідання.

Разом з тим, сторона обвинувачення відмовилась від допиту певних свідків, а сторона захисту не скористувалась передбаченим п. 1 ч. 4 ст. 42 КПК України правом вимагати їх виклику і допиту, отже матеріалами провадження повністю спростовано доводи клопотання обвинуваченого про наявність підстав для допиту вказаних свідків в апеляційному суді, оскільки сторона обвинувачення вирішила за недоцільне допитувати їх в судовому засіданні.

По суті доводів апеляційних скарг обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 у судовому засіданні апеляційного суду підтримали апеляційні скарги та просили призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Потерпілий ОСОБА_9 у судовому засіданні апеляційного суду категорично заперечував проти задоволення апеляційних скарг та зазначив, що обвинувачений ніяким чином не сприяв розкриттю злочину, у суді та в ході слідства говорив неправду, жодної матеріальної допомоги не надавав та не намагався її надати, швидку допомогу не викликав, а пішов до його батьків, які йому і сказали терміново викликати швидку. Також потерпілий переконаний в тому, що 18 ударів, нанесених обвинуваченим потерпілій ніяк не свідчать про необережне нанесення тілесних ушкоджень.

Прокурор у судовому засіданні апеляційного суду заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, вважала вирок суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді по справі, обвинуваченого та його захисника, потерпілого та прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів звертає увагу, що встановлені та визнані судом першої інстанції доведеними обставини з приводу події кримінального правопорушення, зокрема часу, місця та безпосередньо факту нанесення обвинуваченим потерпілій тілесних ушкоджень, наслідків від вчинення кримінального правопорушення у вигляді смерті потерпілої в апеляційних скаргах не оспорюються, а їх доводи фактично зводяться до того, що ОСОБА_7 не мав умислу на заподіяння ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, через які настала смерть потерпілої.

Враховуючи, що сторона захисту не оспорює в апеляційних скаргах зазначені вище обставини, то суд апеляційної інстанції переглядає оскаржуваний вирок в частині висновків суду та доводів апеляційних скарг щодо того, чи мав обвинувачений умисел на заподіяння ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень.

Перевіривши оскаржуваний вирок в межах апеляційних скарг відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції згідно з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та відповідно до ст. 337 КПК України в межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, виклавши їх у вироку.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, зазначив підстави, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Вина ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а саме фактично показаннями потерпілого, свідків та дослідженими в судовому засіданні документами.

Так, в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав частково та показав, що під час вживання алкоголю разом з потерпілою ОСОБА_10 , між ними виникла сварка, в ході якої він кілька разів несильно вдарив ОСОБА_10 по обличчю, від цих ударів вона впала на підлогу з табуретки. ОСОБА_10 всю ніч спала на підлозі в коридорі, не вставала, була жива бо гучно хропіла. Він вночі два рази виходив в коридор, а оскільки ОСОБА_10 своїм тілом заважала вільному проходу до вбиральні, він відсував її дверима. Вранці перевернувши ОСОБА_10 , він побачив, що вона не виявляє ознак життя, викликав швидку та зателефонував своїй матері та батькам потерпілої. Кров та тілесні ушкодження побачив лише перевернувши потерпілу.

Таким чином, в суді першої інстанції та в апеляційній скарзі сторона захисту заперечувала факт навмисного нанесення потерпілій ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, а обвинувачений наполягав на тому, що ОСОБА_10 сама собі нанесла тілесні ушкодження об гострі поверхні плінтусів та дверей в коридорі

Отже в суді першої інстанції позиція обвинуваченого зводилась до того, що він діяв необережно, умислу на нанесення тяжких тілесних ушкоджень не мав, не бажав настання смерті потерпілої, тому його дії необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 119 КК України, а не за ч. 2 ст. 121 КК України.

Разом з тим, суд першої інстанції, дослідивши безпосередньо всі надані докази, прийшов до правильного висновку про неспроможність такої версії обвинуваченого та доведення в повному обсязі його вини саме в умисному нанесенні ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили її смерть, оскільки сукупність досліджених доказів дає підстави зробити лише такі висновки.

Так, потерпілий ОСОБА_9 , який є братом померлої ОСОБА_10 , у суді першої інстанції показав, що його сестра останнім часом проживала з ОСОБА_7 , була його співмешканкою. Дійсно ОСОБА_10 дозволяла собі вживання алкогольних напоїв, але це не могло бути підставою для жорстокого нанесення їй тілесних ушкоджень та спричинення смерті. Про смерть сестри він дізнався із слів батьків, яким про це повідомив ОСОБА_7 , похованням займався сам на власні кошти. Наполягав на тому, що сама собі потерпіла не могла нанести тілесні ушкодження такої тяжкості.

Свідок ОСОБА_11 , яка є сусідкою ОСОБА_7 , у суді першої інстанції показала, що її квартира розташована під квартирою, яка належить родині ОСОБА_7 . Вона постійно потерпала від шуму, який доносився з його квартири. Такі незручності їй створювала його сестра та він сам під час вживання ними алкоголю. Бачила ОСОБА_10 , яка дуже часто приходила до ОСОБА_7 , у тому числі у стані алкогольного сп`яніння. 29 липня 2021 року, вночі вона чула шум, а саме гуркіт, стукіт, звуки падіння, гучні голоси, тощо.

Свідок ОСОБА_12 , яка є матір`ю ОСОБА_7 , у суді першої інстанції показала, що 29 липня 2021 року їй зателефонував син та повідомив, що ОСОБА_10 без свідомості, вона порадила викликати швидку. Син з ОСОБА_13 разом вживали алкоголь та іноді сварилися, обставини злочину їй не відомі. ОСОБА_7 охарактеризувала як такого, що зловживає алкоголем та у стані сп`яніння виявляє агресію.

Також суд першої інстанції на вимогу процесуального закону дослідив надані сторонами інші докази, яким зробив вірну оцінку.

Так, з протоколу огляду місця події від 30 липня 2021 року, фототаблиці та відеозапису до нього вбачається, що об`єктом огляду є квартира АДРЕСА_2 . В ході огляду місця події було виявлено труп ОСОБА_10 з численними тілесними ушкодженнями. Крім того, у коридорі та ванній кімнаті, на підлозі та на стелях (у тому числі на шпалерах та дверях) виявлено численні плями, калюжі та бризки РБК, а також чоловічі труси з нашаруванням РБК (т. 1, а.с. 100-128).

З висновку експерта № 2878 від 17 вересня 2021 року вбачається, що при дослідженні марлевих тампонів із змивами з поверхні дверей кухні, шпалер та трусів, виявлено наявність крові людини, що вказує на походження крові від ОСОБА_10 . Наявність крові від ОСОБА_7 виключається (т. 1, а.с. 216-219).

З висновку експерта № 4096 від 7 вересня 2021 року вбачається, що причиною смерті ОСОБА_10 явилася відкрита черепно-мозкова травма, яка виразилася переломами кісток склепіння черепу, крововиливами під оболонки головного мозку, ділянками забоїв речовини головного мозку, що призвела до розвитку набряку - набухання головного мозку.

Крім того, у ОСОБА_10 були виявлені інші ушкодження, а саме: відкриту черепно-мозкову травму: лінійний перелом у передньо-зовнішньому відділі лівої тім`яної кістки; лінійний перелом у передньо-зовнішньому відділі правої тім`яної кістки; епідуральна гематома в проекції переломів; субдуральний крововилив в передній, середній та задній черепній ямках загальним об`ємом даного крововиливу (згортки та рідка кров) сягає близько 100-120 см?; переривчасті субарахноїдальні церебральні крововиливи, що розташовані по зовнішньо-верхнім поверхням півкуль та в глибині борозен; вогнища забоїв речовини головного мозку, що розташовані в проекції кори полюсів обох лобних часток головного мозку, правої тім`яної частки; крововиливи у м`яких тканинах голови, що розташовані: права скронева ділянка, ліва тім`яно-скронева ділянка, лобна ділянка, потилична ділянка; крововиливи у товщі правого та лівого скроневого м`язу з вираженими реактивними запальними змінами; садна та забійна рана в скроневій ділянці зліва, синець, садження та рани в ділянці лоба, забійна рана у ділянці підборіддя, травматичне ушкодження язику з крововиливами; ділянка садження у виличній ділянці справа з переходом до ділянки зовнішнього слухового проходу, забійні рани у потиличній ділянці справа, поверхнева рана на правій бічній поверхні носу, садно у ділянці спинки носу, синці у очноямкових ділянках справа та зліва, синець в ділянці завитка правої вушної раковини, синець та рвана рана в ділянці соскоподібного відростка справа за вушною раковиною, синець та рвана рана на задній поверхні противозавитка лівої вушної раковини;

- закриту тупу травму грудної клітини: неповні поперечні переломи 2-3-го правих ребер по навкологрудинній лінії, крововиливи навколо переломів; крововиливи в товщі переднього середостіння; крововиливи під плеврою та в тканині легень, під зовнішньою оболонкою серця;

- крововиливи у м`яких тканинах задньої поверхні тулуба;

- синці в ділянці клубової кістки зліва, синці в проекції лона, синці, садна, садження на кінцівках.

Тілесні ушкодження були прижиттєвими, утворилися незадовго до настання смерті протягом короткого проміжку часу.

Відкрита черепно-мозкова травма у ОСОБА_10 знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Закрита тупа травма грудної клітини (перелом ребер) оцінювалася би як тілесні ушкодження середнього ступню і в прямому причинному зв`язку із смертю не знаходяться.

Крововиливи у м`яких тканинах задньої поверхні тулуба, синці та саднення в прямому причинному зв`язку із настанням смерті не знаходяться.

Всі тілесні ушкодження утворилися за механізмом тупої травми.

Відкрита черепно-мозкова травма утворилася в результаті сукупності множинних ударних травматичних впливів тупими об`єктами, які припали в область обличчя (не менше 8 тематичних впливів) і в волосисту частину голови (не менше 4 травматичних впливів), що підтверджується локалізацією крововиливів у м`яких тканинах голови, характером перелому кісток черепа, а також локалізацією ушкоджень головного мозку його оболонок, а також зовнішніх ушкоджень.

Рани в лобній ділянці та скроневій ділянці зліва свідчать про те, що вони є забійними та були спричинені ребром тупого предмету (предметів); рана в ділянці підборіддя вказує на те, що вона має ознаки дії добре вираженого тупого предмету; травматичне ушкодження язику з крововиливами у м`які тканини утворилася внаслідок защемлення його між зубами, під час травматичного впливу в ділянку підборіддя; рвані рани в ділянці соскоподібного відростка справа за вушною раковиною та на задній поверхні проти завитка лівої вушної раковини, скоріше за все утворилися внаслідок різкого розтягування.

Переломи на фрагменті склепіння черепу були спричинені тупим предметом (предметами), який впливав на зовнішньо-передні відділи правої та лівої тім`яних кісток. Ознаки зовнішньої будови травмую чого предмету в достатній мірі у пошкодженнях не проявилися.

Крововиливи в м`яких тканинах задньої поверхні тулуба утворилися внаслідок травматичної дії тупим предметом незадовго до настання смерті. Закрита тупа травма грудної клітки утворилася в результаті одноразового травматичного впливу твердим тупим предметом (предметами) в передньо-праву поверхню грудної клітки із струсом тіла та деформацією грудної клітки в передньо-задньому напрямку. Синці та садна утворилися в місцях травматичних дій тупими предметами, які діяли по дотичній, незадовго до настання смерті, окрім синця лівого стегна у середній третині, який утворився за 5-6 діб до настання смерті (т. 1, а.с. 135-146).

З протоколу проведення слідчого експерименту від 27 серпня 2021 року та відеозапису до нього вбачається, як обвинувачений ОСОБА_7 продемонстрував, за яких обставин у нього відбувся конфлікт з ОСОБА_10 , а також вказав механізм заподіяння їй тілесних ушкоджень (а.с. 161-171).

У ході слідчого експерименту ОСОБА_7 пояснював, що спочатку наніс ОСОБА_10 чотири «ляпаси» по обличчю, після чого вона впала на підлогу, а в подальшому неодноразово «відсував» потерпілу дверима (з фізичним контактом двері по голові).

На уточнююче запитання слідчого про те, що саме ОСОБА_7 робив, відсовував чи бив ОСОБА_10 , ОСОБА_7 зазначив, що «нібито як і відсовував, нібито як і бив».

Також ОСОБА_7 пояснив, що голова ОСОБА_10 контактувала з кутом дверей, кількість таких фізичних впливів вказав як 4-5 разів.

Окремо ОСОБА_7 повідомив, що окрім нього та ОСОБА_10 у той день в квартирі нікого не було, а коли 29 липня 2021 року ОСОБА_10 прийшла до нього додому, вона була неушкоджена.

З висновку експертів № 1752/к від 17 вересня 2021 року вбачається, що утворення усього комплексу тілесних ушкоджень в ділянці голови за механізмом, на який вказує ОСОБА_7 у ході слідчого експерименту виключається. Однак не виключається утворення певної частини тілесних ушкоджень в ділянці голови потерпілої за механізмом, на який вказує ОСОБА_7 (т. 1, а.с. 236-254).

З висновку судово-психіатричного експерта № 391 від 6 вересня 2021 року вбачається, що ОСОБА_7 виявляє ознаки психічного розладу у вигляді специфічного розладу особистості за емоційно нестійким типом, ускладненого психічними та поведінковими розладами внаслідок уживання алкоголю, синдром залежності. У період вчинення злочину ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, перебував у стані гострої алкогольної інтоксикації. Отже, він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом в теперішній час він також може усвідомлювати фактичний характер своїх дій і керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. Потребує лікування з приводу алкоголізму (т. 1, а.с. 191-197).

Крім того, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. 356 КПК України допитав в судовому засіданні експерта ОСОБА_14 , який підтвердив достовірність зробленого ним висновку № 4096 щодо механізму заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій та пояснив, що не виключається отримання потерпілою певної травми від падіння на підлогу, але смерть настала від відкритої черепно-мозкової травми, яка виразилася переломами кісток склепіння черепу, крововиливами під оболонки головного мозку, ділянками забоїв речовини головного мозку, що призвела до розвитку набряку - набухання головного мозку.

З огляду на наведене, судова колегія вважає, що судом першої інстанції шляхом проведення допиту судового експерта повністю усунуто сумніви в повноті проведеної ним експертизи і відповідно вказаними поясненнями експерта повністю спростовуються доводи апеляційних скарг з приводу можливості настання смерті ОСОБА_10 у результаті падіння та удару об підлогу.

За таких обставин, суд першої інстанції, вивчивши і дослідивши кожний доказ окремо з точки зору належності, допустимості, достовірності і в сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до правильного висновку, що обвинувачений ОСОБА_7 саме умисно заподіяв потерпілій ОСОБА_10 тяжкі тілесні ушкодження, які в подальшому призвели до її смерті, і підстави для визнання дій обвинуваченого такими, що полягали у вбивстві ОСОБА_10 через необережність, у суду першої інстанції були відсутні.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що вищенаведеними дослідженими судом доказами та обставинами, що ними підтверджуються, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за фактичних обставин, встановлених судом у вироку, є об`єктивно доведеною поза розумним сумнівом.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційних скарг про те, що визнаючи ОСОБА_7 винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд першої інстанції не врахував відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження його вини і не взяв до уваги докази його невинуватості.

Так, з мотивувальної частини вироку вбачається, що суд першої інстанції вірно та об`єктивно оцінивши всі докази, в тому числі і надані стороною захисту, прийшов до висновку про неспроможність позиції захисту та зазначив підстави, з яких він приймає до уваги докази сторони обвинувачення та критично оцінює позицію захисту.

З приводу доводів апеляційних скарг в частині того, що дії ОСОБА_7 були невірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України, тоді як правильною кваліфікація вчиненого ним злочину повинна бути за ч. 1 ст. 119 КК України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про таке.

Умисне тяжке тілесне ушкодження характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між зазначеним діянням та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти таку шкоду здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання (ст. 24 КК України).

Відповідальність за ч. 2 ст. 121 КК України за умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, наступає за умови, що заподіяне потерпілому тілесне ушкодження було тяжким і стало причиною його смерті.

Особливістю складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України є те, що у ньому присутні два суспільно небезпечні наслідки (первинний - тяжкі тілесні ушкодження і похідний - смерть), психічне ставлення до яких з боку винного є різним. До заподіяння тяжкого тілесного ушкодження він ставиться умисно, а до настання смерті потерпілого від такого ушкодження - необережно, при цьому винний усвідомлює можливість настання похідного наслідку в результаті настання первинного. Якщо ж таке усвідомлення відсутнє, вчинене слід кваліфікувати як вбивство з необережності.

Розмежування цих складів злочинів за ч. 2 ст. 121 КК України та ст. 119 КК України здебільшого здійснюється за їх суб`єктивною стороною. Зміст і характер інтелектуального та вольового критеріїв вини у зазначених злочинах обумовлюються усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставленням до цих наслідків.

Специфіка вбивства з необережності полягає у його суб`єктивній стороні: воно має місце лише при необережній формі вини, яка може виступати у вигляді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 7 лютого 2003 року «Про судові практику у справах про злочини проти життя та здоров`я особи», у випадках, коли смерть потерпілого настала від ушкодження, одержаного при падінні від поштовху чи удару, якщо винний не бажав чи свідомо не припускав настання таких наслідків, дії винного залежно від змісту суб`єктивної сторони злочину можуть кваліфікуватися як вбивство через необережність чи як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

При цьому, злочин кваліфікується за ч. 2 ст. 121 КК України у випадку, коли до заподіяння тяжкого тілесного ушкодження особа ставиться умисно, а до настання наслідків у виді смерті потерпілого - необережно. Якщо ж навіть заподіяння такого ушкодження умислом особи не охоплюється, вчинене слід кваліфікувати як вбивство через необережність.

Як убачається з досліджених у суді першої інстанції експертиз щодо встановлення механізму та локалізації тілесних ушкоджень, потерпілій ОСОБА_10 було завдано не менше 8 травматичних впливів у область обличчя та не менше 4 травматичних впливів у волосисту частину голови, від яких утворилась відкрита черепно-мозкова травма, яка знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та в даному випадку викликала смерть потерпілої.

Виходячи з обставин даного кримінального провадження, між обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілою ОСОБА_10 конфлікт виник раптово, а з досліджених в суді першої інстанції доказів вбачається, що між обвинуваченим та потерпілою раніше вже виникали сварки та вони разом вживали алкогольні напої, що підтвердила допитана в суді першої інстанції свідок ОСОБА_12 .

Свідок ОСОБА_11 також підтвердила, що у квартирі обвинуваченого постійно вживався алкоголь та було шумно, а в день смерті ОСОБА_10 вона чула гуркіт, стукіт, звуки падіння та гучні голоси.

Сам обвинувачений пояснював, що окрім нього та ОСОБА_10 у той день в квартирі нікого не було, а до нього додому ОСОБА_10 прийшла без тілесних ушкоджень.

Враховуючи характер, тривалість, послідовність, рішучість і динамічність дій, вчинених обвинуваченим, спосіб нанесення, тяжкість та локалізацію тілесних ушкоджень, які потерпілій завдані у життєво важливий орган голову, а також поведінку обвинуваченого, який протягом тривалого часу не намагався надати допомогу потерпілій, яка пролежала весь цей час на підлозі, - усе це в сукупності свідчить про те, що ОСОБА_7 мав умисел на заподіяння потерпілій ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, але необережно ставилася до настання наслідків у вигляді її смерті.

Достовірно розуміючи, що ОСОБА_10 перебуває в стані сильного алкогольного сп`яніння (що підтвердив сам обвинувачений) та не зможе чинити опір, а він має суттєву фізичну перевагу над нею, ОСОБА_7 умисно та цілеспрямовано наніс їй не менше 12 ударів в область обличчя та у волосисту частину голови, безпосередніми наслідками яких стали тілесні ушкодження, які вже самі по собі були тяжкими та в комплексі спричинили її смерть.

Більш того в ході судового розгляду встановлено, що удари потерпілій в область голови обвинувачений наносив кутом двері, в той час, коли вона лежала на підлозі, що в свою чергу прямо вказує на наявність умислу задати істотної шкоди здоров`ю потерпілої.

На підставі наявних в матеріалах кримінального провадження доказів, суд першої інстанції правильно встановив, що характер дій ОСОБА_7 свідчив про спрямованість його умислу на спричинення потерпілій тяжких тілесних ушкоджень, і жодних обставин, що дають підстави для кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ст. 119 КК України як вбивство, вчинене через необережність, колегія суддів не вбачає.

На правильність таких висновків суду першої інстанції жодних чином не впливають доводи апеляційних скарг про те, що після події обвинувачений сам викликав швидку та поліцію, тобто не мав умислу на спричинення тілесних ушкоджень.

На переконання колегії суддів, довівши свої злочинні наміри до кінця заподіявши ОСОБА_10 тілесні ушкодження, обвинувачений у повній мірі реалізувала свій умисел, але наступного дня усвідомивши вчинене, він почав надавати допомогу вже безпосередньо після вчинення злочину, тобто намагався будь-яким чином відвернути наслідки скоєного кримінального правопорушення.

Інші доводи апеляційної скарги щодо наявності сумнівів з приводу доведеності вини ОСОБА_7 є безпідставними та спростовуються наведеними доказами.

Доводи захисника обвинуваченого про неповноту судового слідства, колегія суддів також вважає такими, що суперечать зібраним доказам, оскільки з матеріалів кримінального провадження та звукозапису судового засідання вбачається, що впродовж судового розгляду були допитані всі свідки, ретельно досліджені докази по справі, які підтверджують обставини справи та якими в повному обсязі доведено вину обвинуваченого.

Доводам обвинуваченого у вироку обґрунтовано наведено критичну оцінку, оскільки позиція захисту має на меті уникнення від кримінальної відповідальності та повністю спростовується сукупністю досліджених належних та допустимих доказів.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, то суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, в повній мірі встановив та належним чином оцінив і врахував всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання, та прийшов до обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим можливо лише з призначенням йому покарання у виді 9 років позбавлення волі і підстави для призначення їй більш м`якого покарання відсутні.

Доводи про наявність пом`якшуючих покарання обставин спростовуються як самими матеріалами кримінального провадження, так поясненнями, наданими потерпілим ОСОБА_9 у судовому засіданні апеляційного суду, який зазначив, що обвинувачений ніяким чином не сприяв розкриттю злочину, у суді та в ході слідства говорив неправду, жодної матеріальної допомоги не надавав, швидку допомогу не викликав, а пішов до його батьків, які сказали терміново викликати швидку.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 травня 2022 року у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, який утримується під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4