Справа №127/4015/23
Провадження № 1-в/127/91/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року місто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, на підставі ст. 81 КК України за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 10.10.2005,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 ,

засудженого: ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, на підставі ст. 81 КК України за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 10.10.2005.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_3 перебуває в ув`язненні більше 22 років без права на пом`якшення покарання та умовно-дострокове звільнення та вважає, що подальше його утримання у місцях позбавлення волі порушує вимоги ст. 28 Конституції України, а також ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Посилається на практику Європейського суду з прав людини, якою визнано, що відсутність можливості застосування умовно-дострокового звільнення до осіб, засуджених до довічного позбавлення волі являє собою катування, а тому засуджений ОСОБА_3 просить застосувати ст. 81 КК України та звільнити його умовно-достроково.

Крім того, до суду надійшла заява засудженого ОСОБА_3 про призначення судово-медичної експертизи за методом ДНК-аналізу по справі 1-11/04, оскільки стало відомо, що експертиза № 221 від 15.07.2003, яку покладено в основу обвинувачення ОСОБА_3 , проведена не в повному обсязі.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_3 підтримав клопотання з наведених у ньому підстав та просив звільнити його умовно-достроково.

Захисник ОСОБА_5 клопотання засудженого ОСОБА_3 підтримала та просила його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_4 заперечував щодо задоволення клопотання засудженого ОСОБА_3 , оскільки до КК України були внесені зміни, відповідно до яких особи, засуджені до довічного позбавлення волі мають право на заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на строковий вид покарання, після відбуття ними не менше 15 років покарання, а в подальшому можуть звертатись до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від призначеного строкового покарання. Крім того, прокурор зазначив, що заява, щодо призначення судово-медичної експертизи має розглядатись судом, що постановив вирок.

Суд, вислухавши думку засудженого ОСОБА_3 , його захисника та прокурора, дослідивши матеріали клопотання та матеріали особової справи засудженого ОСОБА_3 , приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 539 КПК України слідує, що питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Статтею 537 КПК України визначено виключний перелік питань, які вирішуються судом під час виконання вироків.

Заява про призначення судово-медичної експертизи за методом ДНК- аналізу у справі 1-11/04 не може бути предметом розгляду суду в порядку виконання вироку, а саме в межах розгляду клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та вирішується в порядку перегляду вироку за нововиявленими або виключними обставинами, тим судом, який ухвалив рішення, яке переглядається, а тому заява засудженого ОСОБА_3 в цій частині не підлягає розгляду, оскільки Вінницький міський суд Вінницької області не є належним судом для розгляду вищевказаної заяви.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 засуджений вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 10.10.2005 до покарання у виді довічного позбавлення волі.

На даний час ОСОБА_3 утримується та відбуває покарання в межах територіальної юрисдикції Вінницького міського суду Вінницької області в Державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№1)».

Як вбачається з характеристики, засуджений ОСОБА_3 характеризується негативно, за допущені порушення порядку відбування покарання 5 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, що виразилось в створенні конфліктних ситуацій з іншими засудженими та зберіганні заборонених предметів. На виробництві установи не працевлаштований, у зв`язку з відсутністю виробничих потужностей.

Під дію ст. 82 КК України підпадав по відбуттю не менше 15 років призначеного судом покарання 06.11.2022. Рішенням комісії установи від 17.11.2022, відмовлено в заміні покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, як особі, яка не стала на шлях виправлення.

Згідно з положеннями ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

Згідно з ст. 28 Конституції України ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню. Жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам.

Як на підставу для свого звільнення засуджений ОСОБА_3 посилається на Рішення Конституційного Суду України від 16.09.2021, яким Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 82 КК України, в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

Таким чином, на національному рівні Конституційний Суд України визнав, що норми закону України про кримінальну відповідальність не містять положень, які надають суду повноваження для застосування до осіб, яких засуджено до покарання у виді довічного позбавлення волі, умовно-дострокового звільнення від відбування призначеного покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

На виконання рішень Європейського суду з прав людини з метою усунення цієї системної проблеми, 18.10.2022 Верховною Радою України прийнято Закони «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» та «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо удосконалення окремих положень досудового розслідування в умовах воєнного стану», які набрали чинності 06.11.2022.

Вказаними Законами внесено зміни до КК України, КПК України та КВК України, зокрема, щодо гуманізації окремих норм кримінального законодавства стосовно застосування покарання у виді довічного позбавлення волі.

Так, зазначеними Законами внесені зміни до положень ст. 82 КК України, якими визначено можливість заміни особі, яка відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, невідбутої частини покарання більш м`яким (позбавлення волі строком від 15 до 20 років) після відбування нею не менше 15 років призначеного судом покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 КК України невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

При цьому, ч. 5 ст. 82 КК України визначено, що покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 КК України до осіб, яким покарання замінене більш м`яким, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення за правилами, передбаченими ст. 81 цього Кодексу.

Суд звертає увагу, що Рішенням комісії установи від 17.11.2022, засудженому ОСОБА_3 відмовлено в заміні покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, як особі, яка не стала на шлях виправлення.

Пунктом 3 ч. 3 ст. 81 КК України встановлено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом, зокрема, у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавленням волі на певний строк.

Тобто на даний час засуджений ОСОБА_3 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, яке є не є строковим та в порядку ст. 82 КК України не замінено на позбавлення волі на певний строк.

Таким чином, клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 370, 372, 537, 539 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У клопотанні засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, на підставі ст. 81 КК України за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 10.10.2005 відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя: