Дата документу 11.01.2023 Справа № 313/1472/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 313/1472/20 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/176/23 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 в режимі відеоконференції з ДУ «Замкова виправна колонія №58»,

розглянула 11 січня 2023 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Токмацького районного суду Запорізької області від 03 серпня 2021 року про повернення засудженому ОСОБА_8 заяви про перегляд вироку Апеляційного суду Запорізької області від 19 квітня 2002 року за нововиявленими обставинами.

Встановлені ухвалою суду першої інстанції обставини:

До Токмацького районного суду Запорізької області надійшла заява засудженого ОСОБА_8 , в якій просить переглянути вирок апеляційного суду Запорізької області від 19.04.2002 року яким його засуджено за ст.ст.93 п.п.«а», «і», 86 ч.2, 215 ч.2, 101 ч.1, 42 КК УРСР (1960 року), 185 ч.2 КК України (2001 року) до довічного позбавлення волі за нововиявленими обставинами.

Про нововиявлені обставини заявник дізнався 04.12.2020 року з мережі Інтернет.

Як підставу для перегляду вироку зазначає, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 29.12.1999 року положення санкцій статей Кримінального кодексу України визнані такими, що втратили чинність з дня ухвалення цього рішення. Вища міра покарання до внесення змін до Кримінального кодексу України становила 15 років. Таким чином, на день ухвалення вироку до заявника міг бути застосований тільки вид покарання у вигляді максимум 15 років позбавлення волі (закон був чинним на стадії судового провадження).

Також, обставини справи викладені у вироку суду першої інстанції викладені лише з урахуванням письмових доказів та допитів учасників процесу, зафіксованих в протоколі судових засідань. Він мав право на фіксування судового процесу звукозаписуючим засобом, але ані суд першої інстанції, ані суд другої інстанції не повідомили його про таке право та взагалі не звернули увагу про порушення процесуального права. За таких обставин безальтернативне фіксування судового процесу лише в протоколі судового засідання, що є суб`єктивним сприйняттям та відображенням судового процесу секретарем суду, можливо сприймати на користь того як штучне створення доказів на яких ґрунтується вирок. Будь-які сумніви щодо правильності і повноти викладення судового процесу в протоколах судового засідання свідчать на його користь невинуватості.

В протоколах судового засідання відсутня його відмова від звукозапису судового процесу.

В суді другої інстанції його незаконно позбавили права на захист, йому не був призначений захисник за рахунок державного бюджету, внаслідок чого не була належним чином доказова база вироку та правильність застосування виду покарання у часі. Була порушена ст. 21 КПК України (забезпечення підозрюваного, обвинуваченого і підсудного права на захист.

З огляду на зазначене, вважає про наявність підстав для перегляду вироку апеляційного суду Запорізької області від 19.04.2002 року.

Також, до заяви про перегляд вироку Апеляційного суду Запорізької області від 19.04.2002 року засудженим подано клопотання про поновлення строку подання заяви. Так, ОСОБА_8 просить:

- визнати необмеженим процесуальний строк на перегляд судових рішень вироку Апеляційного суду Запорізької області від 19.04.2002 року та ухвали Верховного Суду України від 26.12.2002 року з підстав істотного порушення норм матеріального та процесуального закону, що вплинуло на реалізацію права особи на фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом, які підтверджують невинуватість засудженого;

- визнати правову необізнаність заявника, що перешкоджало своєчасно реалізувати право особи на захист під час судових засідань;

- поновити процесуальний строк на перегляд судових рішень за ново виявленими обставинами для фактичного виконання базових функцій кримінального судочинства України.

Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 03 серпня 2021 року заяву засудженого ОСОБА_8 від 09.12.2020 року про перегляд за нововиявленими обставинами вироку апеляційного суду Запорізької області від 19 квітня 2002 року, яким засуджено заявника за ст.ст.93 п.п. «а» «і», 86 ч.2, 101 ч.1, 215 ч.2, 42 КК УРСР (1960 р.), 185 ч.2 КК України (2001 р.) до довічного позбавлення волі повернуто заявнику, засудженому ОСОБА_8 .

Повертаючи заяву засудженого, суд першої інстанції зазначив, що жодних об`єктивних причин пропуску засудженим трьохмісячного строку для подання заяви про перегляд вироку Апеляційного суду Запорізької області від 19.04.2002 року заява не містить. А тому колегія суддів вважала необхідним відмовити ОСОБА_8 в поновленні строку для подання заяви про перегляд вироку Апеляційного суду Запорізької області від 19.04.2002 року та повернути заяву, що узгоджується з позицією ВС (ухвала від 22.04.2021 року №1-8/01).

Вимоги і узагальненні доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі засуджений вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та необґрунтованою.

В обґрунтування доводів зазначає, що в своїй заяві за нововиявленими обставинами він обґрунтовано та законно вказував, що дізнався про нововиявлені обставини 04.12.2020 року з засобів масової інформації (ЗМІ-інтернет). Вважає, що процесуальний строк на перегляд судових рішень вироку Апеляційного суду Запорізької області від 19.04.2002 року та ухвали Верховного Суду України від 26.12.2002 року з підстав істотного порушення норм матеріального та процесуального закону, що вплинуло на реалізацію права особи на фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом, які підтверджують невинуватість засудженого, повинен бути необмеженим. Поновлення процесуального строку необхідно для доступу до правосуддя та виправленню судової помилки, яку у інший процесуальний спосіб виправити неможливо.

Також вказує, що відповідно до рішення Конституційного суду України від 29.12.1999 року положення санкції статей КК України визнані такими, що втратили чинність з дня ухвалення цього рішення. Вища міра покарання до внесення змін до КК України становить 15 років. Таким чином, на день ухвалення вироку до нього міг бути застосований тільки вид покарання у вигляді максимум 15 років позбавлення волі (закон був чинний на стадії судового провадження). Обставини справи зазначені у вироку викладені лише з урахуванням письмових доказів та допитів учасників процесу, зафіксованих в протоколі судових засідань. Він мав право на фіксування судового процесу звукозаписуючим засобом, але ані суд першої інстанції, ані суд другої інстанції не повідомили його про таке право та взагалі не звернули увагу про порушення процесуального права. За таких обставин безальтернативне фіксування судового процесу лише в протоколі судового засідання, що є суб`єктивним сприйняттям та відображенням судового процесу секретарем суду, можливо сприймати на користь того як штучне створення доказів, на яких ґрунтується вирок. Будь-які сумніви щодо правильності і повноти викладення судового процесу в протоколах судового засідання свідчать на його користь невинуватості. В протоколах судового засідання відсутня його відмова від звукозапису судового процесу. В суді другої інстанції його незаконно позбавили права на захист, йому не був призначений захисник за рахунок державного бюджету, внаслідок чого не була належним чином доказова база вироку та правильність застосування виду покарання у часі. У Верховному суді при розгляді касаційної скарги також був відсутній захисник, а тому він після розгляду справи Верховним судом не зміг скласти заяву про нововиявлені обставини юридично правильно.

Вважає, що справа відносно нього має бути переглянута, незважаючи на відхід від будь-яких принципів, так як це зумовлене особливими (зміна матеріального та процесуального права під час попереднього слідства та судового розгляду справи) і непереборними (відсутність іншого процесуального шляху виправлення судових помилок за умови чинного рішення Верховного Суду України) обставинами.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і направити справу на новий розгляд.

Позиції учасників судового провадження.

Засуджений та його захисник у судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні висловив заперечення доводам та вимогам апеляційної скарги засудженого.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, повертаючи заяву засудженого, суд першої інстанції зазначив, що клопотання ОСОБА_8 про поновлення строку на подачу заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами не містить поважних причин пропуску процесуального строку та достатніх підстав для його поновлення. Засуджений не навів жодного доказу існування підстав поважності пропуску ним цього строку.

Судова колегія погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Глава 34 КПК України визначає підстави та порядок здійснення провадження за нововиявленими обставинами, строки звернення й вимоги до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Так, за змістом заяви ОСОБА_8 засуджений, посилаючись на те, що під час розгляду кримінального провадження відносно нього він мав право на фіксування судового процесу звукозаписуючим засобом, але суди не повідомили його про це право та взагалі не звернули увагу на порушення процесуального права. При цьому, в протоколах судових засідань відсутня його відмова від звукозапису судових засідань. Також посилався на незалучення захисника та на рішення Конституційного Суду України від 29.12.1999 року № 11-РП/99, як на підставу для перегляду вироку.

Оскаржуване рішення судом прийнято через пропуск строку звернення про перегляд вироку від 19.04.2002 року відносно ОСОБА_8 за нововиявленими обставинами та відсутності підстав для його поновлення.

Так, відповідно до ч.ч.2, 3 ст.464 КПК України суддя не пізніше наступного дня після надходження заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами до суду перевіряє її на відповідність вимогам статті 462 цього Кодексу і вирішує питання про відкриття кримінального провадження за нововиявленими обставинами.

На цій стадії суд перевіряє заяву на відповідність вимогам ст.462 КПК України, а саме в частині дотримання заявником встановленої форми та змісту заяви.

Якщо заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами не оформлено згідно з вимогами, передбаченими статтею 462 цього Кодексу, то відповідно до вимог ч.3 ст.464 КПК України застосовуються правила частини третьої статті 429 цього Кодексу, а саме: заява повертається у передбачених у цій частині вказаної статті випадках.

Таким чином, на стадії вирішення питання відповідності заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами вимогам ст.462 КПК України процесуальним законом передбачено можливість прийняти рішення, зокрема про повернення заяви у передбачених частиною третьою статті 429 КПК України випадках.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність повернення заяви засудженому ОСОБА_8 відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.429 КПК України через пропуск процесуального строку і відсутністю підстав для його поновлення.

Частиною 1 ст.461 КПК України визначено, що заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подано протягом трьох місяців після того, як особа, яка звертається до суду, дізналася або могла дізнатися про ці обставини.

З наданих суду матеріалів провадження вбачається, що із заявою про перегляд вироку апеляційного суду Запорізької області від 19 квітня 2002 року ОСОБА_8 звернувся 04 грудня 2020 року через адміністрацію ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», яка надійшла до суду першої інстанції 09 грудня 2020 року, тобто після спливу 18 років після набрання вказаним судовим рішенням законної сили. Разом із заявою про перегляд вироку апеляційного суду Запорізької області від 19 квітня 2002 року за нововиявленими обставинами ОСОБА_8 подав клопотання про поновлення пропущеного строку.

При цьому, як на підставу для поновлення строку в своїй заяві засуджений послався на те, що він не є фахівцем в галузі права, засуджений до довічного позбавлення волі і перебуває в умовах ізоляції від суспільства, саме це є підставою для поновлення пропущеного строку.

Одночасно в своїй заяві та у клопотанні про поновлення пропущеного строку засуджений вказує, що під час розгляду кримінального провадження відносно нього йому не був призначений захисник та він мав право на фіксування судового процесу звукозаписуючим засобом, але суди не повідомили його про це право та взагалі не звернули увагу на порушення процесуального права. При цьому, в протоколах судових засідань відсутня його відмова від звукозапису судових засідань. Про нововиявлені обставини дізнався 04.12.2020 року з засобів масової інформації (ЗМІ-Інтернет) та просив поновити процесуальний строк для доступу до правосуддя та виправлення судової помилки, яку у інший процесуальний спосіб в Україні виправити неможливо. Також просив визнати необмеженим процесуальний строк на перегляд вироку апеляційного суду Запорізької області від 19 квітня 2002 року та ухвали Верховного Суду України від 26.12.2002 року з підстав істотного порушення норм процесуального закону.

Вказував, що про порушення свого права на захист та права на фіксування судового процесу звукозаписуючим засобом засуджений дізнався 04.12.2020 року з засобів масової інформації (ЗМІ-Інтернет) та саме цю дату пов`язує із виникненням нововиявлених обставин.

Однак, слід визнати непереконливими доводи ОСОБА_8 про те, що він дізнався про порушення свого права на захист та фіксування судового процесу звукозаписуючим засобом тільки 04.12.2020 року з засобів масової інформації (ЗМІ-Інтернет), оскільки заявлені ОСОБА_8 обставини порушення права останнього на захист та фіксування судового процесу не могли бути йому невідомі під час судового розгляду справи 18 років тому, тобто на момент перегляду справи Верховним Судом України 26.12.2002 року.

Таким чином, через 18 років засуджений ОСОБА_8 звернувся з заявою про перегляд вироку апеляційного суду Запорізької області від 19 квітня 2002 року за нововиявленим обставинами та з клопотанням про поновлення йому строку подачі заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, вказуючи на обставини, які не знайшли підтвердження.

Місцевим судом було встановлено, що засуджений ОСОБА_8 вже неодноразово звертався з аналогічними заявами до суду та просив поновити йому строк подачі заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. При цьому зазначав, що про ці ж обставини дізнався з мережі Інтернет в інший період часу.

Зокрема, судом першої інстанції було встановлено, що в матеріалах справи № 313/61/19 наявна заява ОСОБА_8 від 26.12.2018 року про перегляд вироку Апеляційного суду Запорізької області від 19.04.2002 року, в якій як на підставу перегляду вироку суду засуджений посилався на відсутність фіксування судового розгляду звукозаписувальними пристроями та не залучення захисника.

Отже, станом на 26.12.2018 року засуджений ОСОБА_8 вже був обізнаним з тими обставинами, на які він посилається в заяві про перегляд за нововиявленими обставинами вироку суду у даній справі, а доводи останнього про те, що про обставини він дізнався лише 04.12.2020 року з мережі Інтернет вочевидь не відповідають дійсності.

Ізоляція від суспільства не є в даному випадку поважною причиною пропуску процесуального строку для звернення за нововиявленими обставинами, оскільки не перешкоджала неодноразовим зверненням ОСОБА_8 до суду. Наявність жодних обставин, які підтверджують невинуватість засудженого, що з огляду на положення ч.4 ст.461 КПК України, могли б бути обставинами, які не обмежують строк звернення до суду в порядку ст.459 КПК України, заявником ОСОБА_9 взагалі не наведені.

На думку колегії суддів, ухвала суду першої інстанції, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про поновлення пропущеного процесуального строку на подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, є законною, обґрунтовано та вмотивованою.

Висновок суду першої інстанції також узгоджується із усталеною судовою практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово звертав увагу на необхідності дотримання принципу правової визначеності.

Так, у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2011 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «жодна сторона не має вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру» (заява № 4994/04, (Zheltyakov v. Ukraine).

З огляду на викладене та враховуючи, що по справі колегією суддів не встановлено порушень кримінального процесуального закону, які б були безумовними підставами для скасування рішення суду першої інстанції, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419, 459, 464 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Токмацького районного суду Запорізької області від 03 серпня 2021 року, якою заяву засудженого ОСОБА_8 від 09.12.2020 року про перегляд за нововиявленими обставинами вироку апеляційного суду Запорізької області від 19 квітня 2002 року, яким засуджено заявника за ст.ст.93 п.п. «а» «і», 86 ч.2, 101 ч.1, 215 ч.2, 42 КК УРСР (1960 р.), 185 ч.2 КК України (2001 р.) до довічного позбавлення волі повернуто заявнику, засудженому ОСОБА_8 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4