Справа № 740/2998/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/612/22
Категорія - продовження строків тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

07 грудня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження

обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7

їх захисників - адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9

(в режимі відеоконференції)

прокурора ОСОБА_10

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в режимі відеоконференції апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 10 листопада 2022 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та мешканцю АДРЕСА_1 , громадянину України, з середньою спеціальною освітою, не одруженому, не працюючому, раніше не судимому, продовжений строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 09 січня 2023 року включно, без визначення розміру застави.

Обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255-1, ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263,ч. 1 ст. 304 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю та мешканцю АДРЕСА_2 , громадянину України, не одруженому, не працюючому, раніше судимому, продовжений строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 09 січня 2023 року включно, без визначення розміру застави.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції вказав на те, що ризики, які виправдовують тримання обвинувачених під вартою на даний час не зменшилися та продовжують існувати, а підстав для скасування раніше обраного запобіжного заходу або заміни його на більш м`який не встановлено.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою обрати ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю, мотивуючи тим, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків та неможливість застосування до його підзахисного більш м`якого запобіжного заходу, в той час, як обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є невмотивовано суворим.

Вказує на те, що сторона обвинувачення на порушення презумпції невинуватості в клопотанні про продовження запобіжного заходу наперед, ще на стадії незавершеного досудового розслідування, без суду визначила, що ОСОБА_6 вчинив злочин, що є грубим порушенням норм кримінально-процесуального законодавства. Посилання сторони обвинувачення на тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим не є доказом існування ризику переховування, а є припущенням та суб`єктивною думкою сторони обвинувачення. Так само не може бути доказом існування ризику переховування та обставина, що на даний час місце перебування особи, з якою ОСОБА_6 нібито скоїв злочин не встановлено і він переховується від органів досудового розслідування, оскільки це також є припущенням та суб`єктивною думкою сторони обвинувачення, а відповідно до вимог чинного законодавства, рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях.

Існування ризику впливу на свідків та потерпілого є мінімальним, і повністю запобігти йому можливо за допомогою застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою і на якому наполягає сторона захисту цілодобового домашнього арешту із застосування електронних засобів контролю. Неефективність застосування такого виду запобіжного заходу не спростована ні прокурором, ні судом.

Можливість продовження злочинної діяльності спростовується даними щодо особи ОСОБА_6 , який має міцні соціальні зв`язки, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, не перебував у розшуку, має постійне місце проживання.

Звертає увагу на рішення Європейського Суду з прав людини,який неодноразово наголошував, що повторювання формальних підстав без будь-якої спроби продемонструвати, яким чином вони застосовуються відносно справи заявника, не може бути розцінено як «відповідні» та «достатні» підстави для застосування запобіжного заходу. Наголошував на тому, що посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що особа переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції залишив поза увагою, що попередня ухвала Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області про продовження ОСОБА_6 застосованого щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою від 19 вересня 2022 року оскаржена до Чернігівського апеляційного суду і її апеляційний розгляд досі триває.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_9 просить ухвалу слідчого судді скасувати, ухвалити нове рішення, яким застосувати до ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, оскільки станом на день ухвалення судового рішення будь-які із зазначених стороною обвинувачення ризиків, відсутні. Досудове розслідування завершене і вплинути на його результати його підзахисний не може, не зважаючи на те, що обвинувальний акт направлений до суду, стороною обвинувачення не надано жодних доказів причетності ОСОБА_7 до інкримінованих йому кримінальних правопорушень, обвинувачення сформульоване не чітко, обвинувальний акт складений з істотними порушеннями вимог процесуальних норм, саме клопотання про продовження строку тримання під вартою адвокату вручене не було.

Повідомлення про підозру ОСОБА_7 не може вважатись обґрунтованим, як таке, що не містить достатніх фактичних даних, які б пов`язували його підзахисного із зазначеними подіями. Слідством не встановлені час, місце та мотиви організації розбійного нападу, а з урахуванням того, що ОСОБА_7 на час вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень перебував у місцях позбавлення волі, слідчим не доведено, яким саме чином він міг керувати групою осіб на місці вчинення злочину.

Отже, за відсутності належних доказів обґрунтованості оголошеної ОСОБА_7 підозри, самого лише її існування, вже не досить для того, щоб виправдати послідуюче тримання під вартою.

Крім цього, вважає не обґрунтованими і ризики, вказані у клопотання, як підстави для обрання саме такого виду запобіжного заходу. Так, у ОСОБА_7 немає і ніколи не могло бути жодних доказів у вказаному кримінальному провадженні, що позбавляє його можливості їх знищити чи спотворити. Через те, що до вказаного у клопотанні кримінального правопорушення він не має жодного відношення у ОСОБА_7 відсутні підстави впливати на потерпілих та свідків у цьому провадженні. Вказує на те, що оскільки його підзахисний не знає хто по справі є свідками чи може бути свідками, це саме по собі виключає можливість існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Щодо ризику про можливість ухилитися від органів досудового слідства та суду, зазначає про те, що на сьогоднішній день ОСОБА_7 відбув залишок строку попереднього покарання і не має наміру повертатись до колонії, оскільки відчув на власному гіркому досвіді, що таке відповідальність. Наміру вчиняти новий злочин його підзахисний також не має, а слідством не вказано у який спосіб особа, якій нічого невідомо про вчинений злочин, може його продовжити. Більш того, за матеріалами провадження інкриміноване кримінальне правопорушення є закінченим, отже ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, також є недоведеним. Той факт, що раніше був засуджений не може бути вагомою підставою для тримання підозрюваного під вартою, адже призначений строк покарання за минуле кримінальне правопорушення він відбув.

Вказує на те, що судом було проігнороване порушення та обмеження сторони захисту в реалізації своїх прав щодо здійснення захисту інтересів ОСОБА_7 . Прокурор неодноразово наголошував, що кодексом не передбачено вручення клопотання про продовження запобіжного заходу захиснику. Тобто, прокурор, усвідомлюючи, що захисник ОСОБА_9 знаходиться в м. Києві і не має змоги постійно контактувати зі своїм підзахисним, користується цим та не направляє копії документів стороні захисту, чим порушує принципи кримінального судочинства.

Крім того, маючи право на виступ у судовому засіданні, прокурор відкрито, без дослідження доказів почав стверджувати про те, що вина обвинувачених доведена, що є неприпустимим, прокурор не може відступити від норми закону і почати здійснювати свавільне провадження. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Підозра на стадії досудового розслідування та обвинувальний акт не можуть слугувати виключною підставою для продовження тримання особи під вартою. Таким чином, прокурор ігнорує процесуальні норми, обмежує захист в отриманні документів, всупереч ст. 88 КПК України посилається на попередні судимості, як на доказ вини ОСОБА_7 , в порушення ст. 17 КПК України, стверджує про доведеність вини його підзахисного.

Заслухавши доповідача, захисників та обвинувачених, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили про пом`якшення запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, прокурора, який заперечував проти аргументів сторони захисту і просив рішення суду залишити без змін, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає апеляційні скарги захисників залишити без задоволення.

Обрання, скасування або зміна запобіжного заходу, а також продовження строків тримання під вартою, в суді під час судового розгляду регламентується положеннями статті 331 КПК України, у порядку передбаченому главою 18 цього Кодексу. Проте, це не означає, що прокурор і суд дублюють повністю положення процесуального закону, які застосовуються під час досудового розслідування, враховуються особливості судового розгляду кримінального провадження.

Зокрема, на стадії судового розгляду обвинувального акту судом першої інстанції, апеляційний суд не наділений повноваженнями перевіряти як необґрунтованість підозр, так і доведеність чи недоведеність обвинувачення, який суд першої інстанції повинен всебічно, повно та об`єктивно перевірити з урахуванням доказів, наданих сторонами кримінального провадження.

За обвинуваченням, сформульованим в обвинувальному акті, вбачається, що 13 січня 2022 року, близько 23 години, ОСОБА_6 , вступивши в злочинну змову з неповнолітнім ОСОБА_11 ,, реалізуючи спільний злочинний умисел з ОСОБА_7 , перебуваючи на відстані 5 км. від автодороги М-02 Кіпті-Глухів-Бачівськ у напрямку об`їзної автодороги Р-67 Чернігів-Прилуки-Пирятин між селами Зруб та Колісники, на узбіччі автодороги вчинили напад на ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , застосувавши при цьому насильство, що є небезпечним для здоров`я потерпілого ОСОБА_12 , а саме нанесли йому множинні удари в ділянки голови і тулуба, а також здійснили три постріли предметом, схожим на пістолет, в ділянки голови і стегна потерпілого, чим спричинили тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я, після чого зв`язали останньому руки за допомогою мотузки, таким чином, подолали його волю до опору та повністю позбавили можливості чинити активні дії.

Після цього ОСОБА_6 та ОСОБА_11 заволоділи майном потерпілих, а саме: грошовими коштами в сумі 41 000 грн, золотим ланцюжком вагою близько 200 грамів вартістю близько 335 000 грн, що належать ОСОБА_12 , а також сережками та каблучкою (комплект) у вигляді квітки ромашки, вага яких разом становить близько 10 грамів, каблучка у вигляді квітки з фіолетовими камінцями вагою близько 5 грамів, загальною вартістю близько 25 125 грн., що належали ОСОБА_13

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого кримінальних правопорушень, за найтяжчий з яких передбачене покарання до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку кримінально-карних діянь, в яких вони обвинувачуються, та вказує на те, що розуміючи тяжкість покарання вони можуть ухилитися від суду, впливати на свідків, потерпілих з метою зміни ними своїх показань на свою користь.

Посилання захисника ОСОБА_9 на те, що наявність вказаного ризику не підтверджена, оскільки стадія досудового розслідування завершена, не заслуговують на увагу. Так, в основу вироку суду, як виправдовувального,так і обвинувального можуть бути покладені тільки ті показання учасників кримінального провадження, які сприймаються судом безпосередньо в судовому засіданні, а не ті, що були надані під час досудового розслідування. Отже, ризик впливу на потерпілого та свідків залишається реальним до моменту допиту цих осіб в суді, про це вірно було зазначено у клопотанні сторони обвинувачення.

Твердження сторони захисту про те, що більш м`який запобіжний захід буде здатним забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених, оскільки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 мають міцні соціальні зв`язки, ОСОБА_6 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, а на ОСОБА_7 чекає бабуся, яка готова прийняти його за місцем свого проживання в м. Ніжин, також не заслуговують на довіру.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 дійсно раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, однак, обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжкого кримінального правопорушень, у вчиненні яких приймав активну участь із застосуванням насильства, не має роботи, проживає з бабусями батьків, які за віком і фізичним станом здоров`я, 70 та 83 роки, не мають на нього впливу.

ОСОБА_7 обвинувачується в організації особливо тяжкого кримінального правопорушення, для вчинення якого залучив свого неповнолітнього брата. Крім того, тривалий час ОСОБА_7 перебував в умовах ізоляції від суспільства, не працює та не має сталих соціальних зв`язків, бабуся, зважаючи на її вік не матиме на обвинуваченого достатнього впливу для того, щоб забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги ту обставину, що представник потерпілого ОСОБА_14 звернувся з клопотанням про застосування заходів безпеки через здійснення тиску та погроз потерпілому з боку обвинувачених. Свідок ОСОБА_13 також 17.01.2022 року подавала заяву про погрози на її адресу з боку обвинувачених.

З огляду на складність кримінального провадження, характер обвинувачення, суд має виключити будь-яку можливість з боку всіх сторін у провадженні, вчинення тиску на потерпілого та свідків, безпека, спокій та здоров`я яких мають переважати над інтересами обвинувачених у даному конкретному провадженні.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Ризик - це ймовірність того, що обвинувачений може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд вірно зазначив в ухвалі, що вказані прокурором ризики, які були встановлені під час обрання запобіжного заходу обом обвинуваченим в ході досудового розслідування, не зменшились та визнав їх такими, що виправдовують подальше тримання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під вартою, і на даний час вони виключають можливість зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Наразі, питання доведення винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень «поза розумним сумнівом» не є предметом ні судового, ні апеляційного розглядів, оскільки вирішується питання виключно щодо доведеності обставин, які виправдовують тримання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під вартою. Питання невинуватості чи винуватості обвинувачених у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень відноситься до іншої стадії кримінального провадження.

Судовий розгляд триває, потерпілий та свідки не допитані, всі докази, як сторони обвинувачення так і сторони захисту не досліджені. Саме після дослідження всіх обставин та доказів у кримінальному провадженні може бути вирішене питання щодо обґрунтованості та допустимості доказів кожної зі сторін у кримінальному провадженні, надано їм оцінку та прийнято рішення про обставини, які вони доводять чи навпаки спростовують.

Крім того, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Всім іншим доводам апеляційної скарги щодо міцності соціальних зв`язків, позитивних характеристик та позитивних висновків після перебування в умовах ізоляції від суспільства, судом надана вірна оцінка, з якою погоджується і колегія суддів. Вказані захисниками обставини будуть оцінені під час розгляду кримінального провадження, але не є такими, що дають підстави для зміни раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який, як про це просить сторона захисту.

Вказівка захисника ОСОБА_8 про те, що на час розгляду клопотання прокурора попередня ухвала Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 19 вересня 2022 року, якою був продовжений строк тримання ОСОБА_6 під вартою перебуває на розгляді в Чернігівському апеляційному суді і розгляд клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою є передчасним, не заслуговує на увагу.

Відповідно до ч. 2 ст. 400 КПК України подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, закінчення строку дії попередньої ухвали суду про продовження запобіжного заходу до завершення розгляду апеляційної скарги на це судове рішення, не позбавляє прокурора права звернутись з клопотанням про продовження строку дії раніше обраного запобіжного заходу, відповідно і суд має всі законні підстави для розгляду клопотання сторони обвинувачення.

Твердження захисника ОСОБА_9 про те, що прокурором клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_15 не було вручено стороні захисту не свідчить про незаконність ухваленого судового рішення. Тим більше, що кримінальним процесуальним кодексом України дійсно не передбачено вручення копії клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою іншим учасникам кримінального провадження,окрім підозрюваного/обвинуваченого.

Як було встановлено, обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 копію клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою отримали вчасно та мали можливість з ним ознайомитись, як це визначено ч. 2 ст. 184 КПК України.

Таким чином, належне обґрунтування доцільності продовження обвинуваченим застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 178 КПК, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими під час вирішення клопотання прокурора.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги захисників адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 10 листопада 2022 року про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 строків тримання під вартою, без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_16 АНТИПЕЦЬ ОСОБА_17