КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 березня 2023 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 , заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_8 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.08.2022, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Умань Черкаської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання на підставі ст. 69 КК України у виді штрафу розміром 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 в дохід держави без позбавлення права керування транспортними засобами,

В С Т А Н О В И Л А:

Вказаним вироком встановлено, що 04.01.2017 близько 8 години водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «Volkswagen Tiguan», д/н НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою Київ-Одеса в напрямку міста Києва, в районі 20 км + 400 м (в Києво-Святошинському районі Київської області) в порушення п. 1.5 (дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків), пп. «б» п. 2.3 (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний - бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом на дорозі, не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху) та п. 12.1 (під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його руху та безпечно керувати ним) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку, а також стан транспортного засобу, щоб мати змогу безпечно керувати ним, внаслідок чого втратив керованість та допустив зіткнення з бетонним колесовідбійником, після чого відбулось зіткнення з автомобілем «Mitsubishi Outlander», НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 , який рухався в попутному напрямку.

В результаті ДТП пасажир автомобіля «Volkswagen Tiguan», д/н НОМЕР_1 , ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження - закриту травму живота у вигляді розриву селезінки з внутрішньочеревною кровотечею, яка відповідно до висновку експерта № 20/Д від 03.02.2017 року відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Порушення водієм ОСОБА_6 вимог п. «1.5», пп. «б» п. 2.3, п. 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, перебувають у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення потерпілому ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень.

Захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок місцевого суду та ухвалити новий, яким ОСОБА_6 визнати невинуватим та виправдати за ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене саме ним.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зокрема зазначає, що висновок експерта № 20/Д від 03.02.2017 та висновок експерта №44/К є недопустимими доказами, оскільки слідчим не було дотримано порядку отримання документів, які містять відомості про стан здоров`я потерпілого ОСОБА_11 . Звертає увагу, що ОСОБА_6 не був допитаний в ході розгляду кримінального провадження, а наведені у вироку показання є промовою обвинуваченого у судових дебатах, а не його показами як обвинуваченого під час допиту. Вказує, що при своєчасному застосуванні водієм ОСОБА_8 гальмування, зіткнення можна було б уникнути, що підтверджується висновком експерта від 12.17.2017 № 19/12-1/248-СЕ/17, однак суд даний висновок не взяв до уваги. Також вважає, що усі докази, які були отримані слідчим ОСОБА_12 після 12.04.2017, а також прийняті процесуальні рішення є такими , що отримані, проведені та прийняті не уповноваженою на те особою.

Заступник керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винуватим та призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки. В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор посилається на неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Зокрема зазначає, що суд першої інстанції при призначенні покарання безпідставно застосував ст. 69 КК України, оскільки для її застосування необхідно наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та даних, що позитивно характеризують особу винного. Однак позитивна характеристика обвинуваченого не є пом`якшуючою обставиною, а про наявність інших пом`якшуючих обставин суд не вказав. Вказує, що суд не врахував, що ОСОБА_6 вину не визнав, щирий жаль та осуд своєї поведінки не висловлював, шкоду потерпілому ОСОБА_8 не відшкодував. Звертає увагу, що висновки суду першої інстанції щодо не призначення ОСОБА_6 додаткового покарання, не відповідають ст. 65 КК України.

Потерпілий ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання, що відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та з урахуванням обставин, що характеризують його особу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги потерпілий посилається на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Зазначає, що після ДТП ОСОБА_6 власноручно написав на ім`я інспектора письмове пояснення, у якому зазначив, що авто під його керуванням почало нести та розвертати на дорозі, в певний момент праворуч відбувався удар і автомобіль зупинився, однак суд не взяв їх до уваги. Вказує, що в подальшому ОСОБА_6 змінив свої показання, вину не визнав, збитки не відшкодував. Звертає увагу, що суд безпідставно визнав недопустимими доказами висновок експерта № N 1-10/21 від 12.10.21 та слідчий експеримент від 03.03.2017. Також зазначає, що при призначенні покарання суд неправомірно взяв до уваги обставини, що характеризують особу обвинуваченого та пом`якшують покарання, не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та поведінку ОСОБА_6 . Стверджує, що ОСОБА_6 щиро не покаявся, вину не визнав, не відшкодував матеріальні збитки та моральну шкоду, тому суд не навів переконливих доводів щодо можливості застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України.

Також потерпілий ОСОБА_8 подав додаткові письмові пояснення на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 , в яких зазначає, що суд ухвалив рішення про допит обвинуваченого і не змінював його в ході судового розгляду справи, однак ОСОБА_6 так і не був допитаний, а захисник і обвинувачений не висловили бажання або вимогу щодо проведення такого допиту.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників апеляційного розгляду, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, обговоривши і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.2 ст.349 КПК України обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначаються ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені.

Згідно з ч.4 ст.349 КПК України допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань, та випадків, передбачених ч.3 ст.323 та ст.381 цього Кодексу.

Як вбачається з журналу судового засідання Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.07.2021, судом було встановлено порядок дослідження доказів, а саме: дослідити матеріали кримінального провадження, допитати потерпілого, допитати свідків, допитати обвинуваченого (т. 2, а.с. 183).

При цьому, під час даного судового засідання обвинувачений ОСОБА_6 зазначив, що не відмовляється давати показання (т.2, а.с. 183).

Однак, судом не було допитано обвинуваченого ОСОБА_6 , що підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Згідно з ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції порушив порядок дослідження доказів, оскільки не допитав обвинуваченого, допит якого є обов`язковим, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Законне і обґрунтоване рішення у цьому кримінальному провадженні може бути прийняте лише за результатами всебічного, повного та безпосереднього дослідження доказів та встановлення усіх фактичних обставин у справі.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.409 КПК України істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є підставою для скасування вироку.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Разом з тим, призначаючи новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції, колегія суддів не вправі давати оцінку доводам апеляційних скарг щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам провадження, невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, неправильності застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки відповідно до ч.2 ст.415 КПК України у такому випадку суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

З урахуванням того, що вирок суду підлягає скасуванню як за апеляційною скаргою захисника, так і за апеляційними скаргами прокурора і потерпілого, суд першої інстанції за результатами нового судового розгляду вправі прийняти рішення, яке погіршує становище обвинуваченого в межах вимог апеляційних скарг.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 , заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.08.2022 щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3