Провадження № 1-кс/204/2341/22
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2022 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю адвоката ОСОБА_4

за участю підозрюваного ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1, 3 ст. 436-2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

24 листопада 2022 року до суду надійшло клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу УСБ України в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_7 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що Слідчим відділом УСБУ у Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000102 від 10.06.2022 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1,3 ст. 436-2 КК України. Приблизно в 05 год. 00 хв. 24 лютого 2022 року підрозділами збройних сил та інших формувань Російської Федерації нанесені інтенсивні обстріли по території України, а також ракетно-бомбові удари по аеродромах в АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_2 та інших військових об`єктах Збройних Сил України, зокрема військових частин Дніпропетровської області, а саме: АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_5 та АДРЕСА_7 . Таким чином, підрозділи збройних сил та інших формувань Російської Федерації розпочали та продовжують агресивну війну проти України та повномасштабне вторгнення з метою зміни меж території або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України. Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , діючи умисно, 26 липня 2022 року, перебуваючи за місцем свого фактичного проживання, використовуючи власний мобільний телефон, у ході телефонної розмови з ОСОБА_8 висловлював своє виправдання збройної агресії російської федерації проти України, глорифікації представників збройних формувань російської федерації та іррегулярних незаконних збройних формувань, які здійснюють збройну агресію проти України. Так, ОСОБА_5 , маючи злочинний умисел, направлений на виправдовування, визнання правомірною збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, заперечення тимчасової окупації частини території України, реалізуючи його, не відмовляючись від нього, бажаючи довести його до кінця та досягнути злочинну мету, 26 липня 2022 року, використовуючи власний мобільний телефон: IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , з номером абонента мобільного зв`язку НОМЕР_3 , знаходячись за місцем свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , здійснив низку висловлювань, направлених на виправдовування, визнання правомірною збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, заперечення тимчасової окупації частини території України. Так, 26.07.2022 об 10 год. 16 хв. 23 сек. на мобільний телефон ОСОБА_5 зателефонував ОСОБА_8 , який користується номером абонента мобільного зв`язку НОМЕР_4 , та у ході телефонної розмови ОСОБА_5 на запитання ОСОБА_8 давав наступні відповіді та висловлював своє бачення щодо подій, які на даний час відбуваються та раніше відбувались на території України. Так, на запитання ОСОБА_8 «Ну Россия бомбит!» ОСОБА_5 стверджує про правильність збройної агресії Російської Федерації проти України, а саме висловлює: «Ну правильно! А как еще поступать со страной, которая продалась полностью американцам и американцы рулят все…всем основным в государстве». Крім того у ході бесіди ОСОБА_5 заперечує можливість того, що російські військові влучають по цивільним об`єктам, так ОСОБА_5 повідомляє своєму співрозмовнику «В твою хату снаряд не залетит, а если залетит, это будет украинский снаряд, но не русский, шоб ты понимал.» В подальшому під час розмови ОСОБА_5 називає сучасні події як подорожчання цін на продукти, початок війни у 2014 році в східних регіонах України, а також загальну суспільно-політичну ситуацію повномасштабне вторгенння Росії в Україну наслідком дій української, київської влади «ну, не надо было Донбасс загонять. Они же Донбасс загнали». «Ну вот киевские власти и загнали». А ты не знаешь, откуда первые… первые боевики с «Правого сектора» поехали на Донбасс людей убивать, а? Не знаешь, первые автобусы, откуда поехали? С «Майдана»! Как раз в феврале, у марте 14-го года. Поехали на Донбасс ставить Донбасс на колени. Також ОСОБА_5 у ході телефонної розмови повідомляє: «Поверь, туда войска ввёл ОСОБА_9 . Я тебе ещё раз говорю. Войска на Донбасс ввёл ОСОБА_9 . Ты меня понял?» чим покладає вину за війну на українську сторону, та з одночасним замовчуванням вини російської сторони, є ознакою виправдовування збройної агресії (війни) Росії проти України. Крім цього, ОСОБА_5 під час розмови відповідає ОСОБА_8 на його запитання щодо вторгнення Російської Федерації на територію України, словами наступного змісту «Чтобы НАТО отодвинуть к границам 97-го года», а також «а НАТО стоит уже в Харькове, уже в Очакове. У НАТы базы по всей Украине, чтоб ты понимал», на заперечення про те, що НАТО не вторгалось на територію Росії, ОСОБА_5 повідомляє: «И Украина в НАТО не вступала. А НАТО уже стоит у границ России. А Росии это не нужно. Вот она и делает демилитаризацию Украины, которая прогнулась под НАТО», чим наводить об`єктивні, з його погляду, причини збройної агресії Росії проти України, тобто виправдовує збройну агресію Росії проти України так званою демілітаризацією. В подальшому ОСОБА_5 висказує своє ставлення про вторгнення Російської Федерації до м. Донецьк (Україна), а саме «Россия в Донецк не вторгалась. Она признала республики ДНР и ЛНР», чим заперечує той факт, що Росія вторглась на Донеччину, в подальшому ОСОБА_5 обгрунтовує своє ставлення до подій наступними висловлюваннями: «Потому что Донецк это русский город. И Луганск тоже. Как, впрочем, и Днепропетровск, и Николаев, и. Херсон, и пол Украины, чтоб ты понимал», в подальшому ОСОБА_5 задає питання особі на ім`я ОСОБА_10 : «А ты знаешь, что Украину, когда создавали, её сляпали из половины России, ты не в курсе, нет», тобто висловлює твердження, переконання, їх обґрунтування про належність територій України Росії. Крім того ОСОБА_5 висловлює наступну думку щодо вторгнення Російської Федерації на територію України, так дана особа каже: «Имеют право полнейшее. Забрать русских, русских людей забрать себе в Россию, имеют полное право. И восстановить целостность, целостность своих территорий, которую, которую разорвали большевики в 1922-м году», чим висловлює думку, що Росія мала право (можливість, підстави, причини) вторгатись в Україну, щоб забрати «русских» людей, території собі. Вказані висловлювання відповідно до висновку експерта ЗЕС ІСТЕ СБУ в УСБУ у Дніпропетровській області № 214 від 22.09.2022 за результатами проведеної судової лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи, сукупно є виправдовуванням, визнанням правомірною збройної агресії Російської Федерації проти України, заперечення тимчасової окупації частини території України. Таким чином, умисні дії ОСОБА_5 , які виразились у виправдовуванні, визнанні правомірною збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, запереченні тимчасової окупації частини території України, кваліфікуються за ч. 1 ст. 436-2 КК України. Продовжуючи виконання своїх злочинних дій, діючи повторно та умисно, 20 серпня 2022 року, перебуваючи за місцем свого фактичного проживання, використовуючи власний мобільний телефон, ОСОБА_5 , здійснив висловлювання, що має характер виправдання збройної агресії російської федерації проти України, глорифікації представників збройних формувань російської федерації та іррегулярних незаконних збройних формувань, які здійснюють збройну агресію проти України. Так, ОСОБА_5 , маючи злочинний умисел, направлений на виправдовування, визнання правомірною збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, заперечення тимчасової окупації частини території України, реалізуючи його, не відмовляючись від нього, бажаючи довести його до кінця та досягнути злочинну мету, 20 серпня 2022 року, використовуючи власний мобільний телефон: IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , з номером абонента мобільного зв`язку НОМЕР_3 , а також встановлений на нього мобільний додаток «YouTube», в якому він зареєстрований як користувач з іменем облікового запису « ОСОБА_11 », знаходячись за місцем свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , здійснив під публікацією із назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 . 20.08.2022», висловлювання у формі публічно розміщеного коментаря, який за зовнішніми ознаками містить у собі зміст, спрямований на виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році. Таким чином, умисні дії ОСОБА_5 , які виразились у виправдовуванні, визнанні правомірною, запереченні збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, вчинені повторно, кваліфікуються за ч. 3 ст. 436-2 КК України. За сукупністю, умисні дії ОСОБА_5 , які виразились у виправдовуванні, визнанні правомірною, запереченні збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, запереченні тимчасової окупації частини території України, вчинені повторно, кваліфікуються за ч.ч. 1, 3 ст. 436-2 КК України. Правова кваліфікація кримінального правопорушення: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_5 , виданим 27.11.1997 Інгулецьким РВ Криворізького МУ УМВС України в Дніпропетровської області, якому 29.09.2022 повідомлено про підозру за ч. ч. 1, 3 ст. 436-2 КК України. 30.09.2022 ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_12 (справа № 204/8118/22, провадження № 1-кс/204/1848/22) до підозрюваного ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк до 60 днів, який закінчується 28.11.2022. Виклад обставин, що дають підстави підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень та доводять, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів крім тримання під вартою не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, з посиланням на матеріали кримінального провадження, що підтверджують ці обставини; протоколом огляду від 29.09.2022; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 29.09.2022; протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 16.08.2022; висновком експерта ЗЕС ІСТЕ СБУ в УСБУ у Дніпропетровській області № 214 від 22.09.2022; протоколом обшуку від 29.09.2022. Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 176, ст.183 КПК України, тримання під вартою щодо ОСОБА_5 є винятковим та вбачається єдино можливим запобіжним заходом, оскільки останній підозрюється у вчиненні тяжкого злочину. Крім цього, у відповідності до ст. 294 КПК України до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська направлено клопотання слідчого, погоджене керівником Дніпропетровською обласною прокуратурою, про продовження строку досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні до шести місяців. Разом з тим, з метою закінчення досудового розслідування необхідно: здійснити огляд мережі Інтернет на предмет поширення ОСОБА_5 з використанням облікового запису « ОСОБА_13 » в сервісі відеохостингу «Youtube» текстових повідомлень щодо виправдовування, визнання правомірною збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році; здійснити тимчасовий доступ до деталізації телефонних з`єднань за абонентськими номерами НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , якими користувався ОСОБА_5 , та провести огляд отриманих відомостей; призначити відповідні судові лінгвістичні експертизи за розповсюдженими ОСОБА_5 в мережі Інтернет текстових повідомлень; встановити додаткових свідків протиправної діяльності ОСОБА_5 та допитати їх за обставинами злочину; направити до Дніпровського апеляційного суду клопотання про скасування грифів секретності з матеріальних носіїв інформації щодо проведення негласних слідчих дій, а саме ухвал про дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій, отримати останні та долучити їх до матеріалів кримінального провадження; повідомити ОСОБА_5 про зміну раніше повідомленої підозри; виконати вимоги ст. 290 КПК України та інші слідчі (розшукові) та процесуальні дії, необхідність в яких виникне в ході проведення вище перелічених слідчих дій. Обставинами, що перешкоджали здійсненню вищевказаних слідчих (розшукових) дій та заходів є складність кримінального провадження, а саме: великий обсяг проведення необхідних слідчий (розшукових) дій та прийняття процесуальних рішень; великий обсяг інформації, отриманий під час здійснення досудового розслідування, котрий необхідно перевірити, проаналізувати та прийняти відповідні процесуальні рішення з метою об`єктивного та неупередженого досудового розслідування; довготривала процедура перегляду грифів обмеження доступу до матеріалів проведених НСРД; тривалість проведення судової лінгвістичної експертизи, завантаженість експертних установ, проведення агресивної війни з боку Російської Федерації та введення воєнного стану в Україні. Враховуючи викладене, строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_5 необхідно продовжити у зв`язку наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також тим, що до вказаної особи, відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України повинен бути застосований саме такий запобіжний захід, так як ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 436-2 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти в до восьми років позбавлення волі з конфіскацією майна. Під час досудового розслідування, в тому числі шляхом проведення слідчих та інших процесуальних дій, отримано докази того, що з високим ступенем ймовірності підозрюваний, одержавши відомості про звернення слідчого до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу, може вчинити дії, які містять ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбаченого п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховуватися від органів досудового розслідування та суду; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється. Вказані ризики обґрунтовується наступним. Підозрюваному ОСОБА_5 інкримінується злочин, покарання за яке передбачено на строк від п`яти до восьми років позбавлення волі, а тому, усвідомлюючи тяжкість та реальність покарання, в разі застосування запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, є підстави вважати, що ОСОБА_5 може змінити місце фактичного мешкання, виїхати за межі території України та переховуватися від органів досудового слідства та суду. Підозрюваному ОСОБА_5 інкримінується злочин, покарання за яке передбачено на строк від від п`яти до восьми років позбавлення волі, а тому, усвідомлюючи тяжкість та реальність покарання, в разі застосування запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, є підстави вважати, що ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні. Підозрюваному ОСОБА_5 інкримінується злочин, покарання за яке передбачено на строк від п`яти до восьми років позбавлення волі, а тому, усвідомлюючи тяжкість та реальність покарання, в разі застосування запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, є підстави вважати, що ОСОБА_5 має стійкі ідеологічні погляди та на теперішній час збройні сили Російської Федерації продовжують ведення агресивної війни проти України, у зв`язку з чим наявні обґрунтовані підстави вважати, що він, знаходячись на свободі, може в подальшому виправдовувати, визнавати правомірною збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, заперечувати тимчасову окупацію частини території України, знищити раніше розміщені коментарі та листування. У зв`язку з викладеним, до підозрюваного ОСОБА_5 слід застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. З огляду на викладене, з урахуванням вимог п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, вбачається за необхідне визначити розмір застави для підозрюваного ОСОБА_5 у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму, для працездатних осіб, тобто у сумі 208 000, 00 грн. Крім того, у разі внесення застави, для належного виконання мети запобіжного заходу та забезпечення обов`язків підозрюваного, вбачається за необхідне покласти на ОСОБА_5 низку обов`язків, передбачених п.п. 1-4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема: 1) прибувати за вимогою до органу досудового розслідування, прокурора, слідчого судді або суду; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому вона зареєстрована (проживає) без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 4) утримуватися від використання мережі інтернет, зокрема з метою використання соціальних мереж та здійснення спілкування у соціальних мережах чи поширення в них певних дописів чи коментарів; 8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну. З огляду на викладене, приймаючи до уваги особливу суспільну та державну небезпеку протиправних діянь ОСОБА_5 слід прийти до висновку, що інші менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти уникненню вищезазначених ризиків з боку підозрюваного, а тому щодо останнього необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Тому, прокурор звертається до суду з даним клопотанням.

Прокурор у судовому засіданні підтримав подане клопотання та просив його задовольнити з раніше зазначених підстав, зазначивши що продовжують існувати ризики, які зазначені у клопотанні.

Підозрюваний у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання, зазначивши що будь-якого злочину він не вчиняв.

Захисник підозрюваного у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання та обрати відносно його підзахисного нічний домашній арешт, оскільки сама підозра жодним чином не обґрунтована, ризики не доведені.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши подане клопотання та надані слідчим матеріали, якими обґрунтовується необхідність продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 , суд приходить до наступних висновків.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 3 ст. 436-2 КК України, і подане слідчим клопотання відповідає вимогам ст. ст. 183, 184 КПК України.

29 вересня 2022 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 3 ст. 436-2 КК України.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2022 року, відносно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто до 28 листопада 2022 року, з альтернативою внесення застави у розмірі 198 480,00 гривень.
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2022 року, строк досудового розслідування кримінального провадження № 0000102, продовжено до 28 березня 2023 року.

У своєму клопотанні слідчий та прокурор у судовому засіданні зазначили, що існують ризики передбачені п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний ОСОБА_5 з метою уникнення відповідальності за скоєне може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-які з речей, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадження, а також продовжувати вчинювати кримінальне правопорушення.
Однак, у судовому засіданні було встановлено наявність лише двох ризиків, що підозрюваний ОСОБА_5 з метою уникнення відповідальності за скоєне може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, а також продовжити вчиняти дане кримінальне правопорушення.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, зазначено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК. Слідчий суддя, суд має зважати, що слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу за відсутності для цього підстав, передбачених ст. 177 КПК. Тому, в разі розгляду відповідного клопотання, не підкріпленого визначеними у КПК метою та підставами, останнє має бути відхилено.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Мамедов проти Росії» від 01 червня 2006 року, зазначено, що «суди, перевіряючи законність та обґрунтованість запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявник переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з виняткового абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

Відповідно до конвенції та практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії» та «Ігнатов проти України», обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, враховую вимоги п. 3, 4, 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У судовому засіданні прокурором було повністю обґрунтовано той факт, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе запобігти всановленому у судовому засіданні ризику.

Крім того, при розгляді даного клопотання суд враховує той факт, що на даний час в Україні введено військовий стан та тривають активні бойові дії, що в свою чергу збільшує ризик втечі (переховування) підозрюваного настільки, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти даному ризику.

Що стосується посилань захисника підозрюваного на необґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, то варто зазначити наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи критерії обґрунтованості підозри викладені у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кавала проти Туреччини» (заява №28749/18) для того, щоб арешт за обґрунтованою підозрою був виправданий не потрібно, щоб поліція отримала достатньо доказів для пред`явлення обвинувачення або для арешту, або під час перебування заявника під вартою.

Метою затримання є подальше розслідування кримінального провадження шляхом підтвердження або зняття підозр, які є підставою для затримання. Таким чином, факти, які викликають підозру, не повинні бути такого ж рівня, як ті, які необхідні для обґрунтування обвинувального вироку або навіть притягнення до відповідальності, що настає на наступному етапі процесу кримінального розслідування.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30.08.1990, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Виходячи з наданих доказів, слідчий суддя приходить до висновку, що додані до матеріалів клопотання докази у їх сукупності, дають всі підстави стверджувати про вірогідну причетність підозрюваного до вчинення названого кримінального правопорушення.

Слідчий суддя зазначає, що на вказаному етапі досудового розслідування він не в праві вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті. Зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Зважаючи на усталену практику Європейського суду з прав людини, де у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», зазначено термін «Обгрунтована підозра», який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпьелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A? N182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

У зв`язку з викладеним, доводи захисника підозрюваного про необґрунтовану підозру є безпідставними.

Враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним тяжкого кримінального правопорушення, вагомість наявних доказів вчинення ним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, враховуючи його вік, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання та реєстрації, постійного місця роботи, а також враховуючи наявність ризиків, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, продовжити вчинювати дане кримінальне правопорушення, а також те, що підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу у судовому засіданні не встановлено, слідчий суддя дійшов до висновку про наявність підстав для продовження підозрюваному строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 26 січня 2023 року, з альтернативою внесення раніше визначеної застави у розмірі 198 480 (сто дев`яносто вісім тисяч чотириста вісімдесят) гривень.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 34, 81, 110, 131-132, 176-178, 183, 199, 219, 294, 309-310, 369-372, 392-393, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1, 3 ст. 436-2 КК України задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 діб до 26 січня 2023 року, з альтернативою внесення раніше визначеної застави у розмірі 198 480 (сто дев`яносто вісім тисяч чотириста вісімдесят) гривень.
Контроль за виконанням ухвали покласти на працівників слідчого відділу Управління СБ України у Дніпропетровській області.

Ухвала щодо продовження строку запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1