Справа № 372/2930/22
Провадження 1-кп-111/23
ухвала

01 лютого 2023 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000087 від 04.02.2022 по обвинуваченню ОСОБА_5 за ч.3 ст.307, ч.2 ст.311 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду на стадії судового розгляду знаходиться вказане кримінальне провадженя, строк дії запобіжного заходу, обраного обвинуваченому у виді тримання під вартою спливає 05 лютого 2023 року.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні просив продовжити у відношенні обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, оскільки ризики, встановлені судом при обранні та продовженні запобіжного заходу не відпали та продовжують існувати.

Обвинувачений та його захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначили, що обвинувачений може перебувати на волі із застосуванням іншого більш м`якого запобіжного заходу, оскільки прокурором не доведено жодного ризику, тому просили змінити щодо ОСОБА_5 запобіжний захід на більш м`який.

Суд, вислухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

3а ст.199 КПК України при зверненні з клопотанням про продовження строку тримання під вартою сторона обвинувачення зобов`язана довести, крім питань, які вирішувалися при застосуванні цього запобіжного заходу, також, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Вирішуючи клопотання суд враховує ступінь тяжкості інкримінованих ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, а також тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні цих злочинів, особу обвинуваченого, наявність у нього постійного місця проживання, його сімейний стан та міцність соціальних зв`язків. Разом з цим, оцінюючи вищевказані обставини, суд також зважає на практику ЄСПЛ, та те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Крім цього, судом встановлено, що ризики передбачені ч.1 ст.177 КПК України, зокрема, незаконного впливу на свідків не зменшилися і не припинили існувати. Оцінюючи наявність ризику незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, суд виходить із вимог КПК України щодо порядку отримання показань цих осіб на різних його етапах, та те, що ризик такого впливу з боку обвинуваченого існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та їх дослідження. Ці висновки суду узгоджуються й з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»). З огляду на викладене суд вважає, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Доводи обвинуваченого та захисника щодо необґрунтованості, заявлених прокурором ризиків суд вважає безпідставними і такими, що не відповідають фактичним обставинам провадження, оскільки наявність у провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які існували на момент обрання запобіжного заходу, не зменшились та не припинили існувати, є обґрунтованими та об`єктивно існують, а тому для їх запобігання доцільно продовжити застосування щодо ОСОБА_5 саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Доводи обвинуваченого щодо ненадання судом оцінки обґрунтованості його обвинувачення та відсутності доказів на його підтвердження, на переконання суду, є неспроможними, оскільки таке питання, відповідно до ст. 368 КПК України, вирішуються судом при ухваленні вироку.

Щодо визначення розміру застави обвинуваченому, то суд враховуючи положення п.5 ч.4 ст.183 КПК України підстав для цього не вбачає.

Керуючись ст.ст.177, 178, 183, 199, 331 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Продовжити ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» на 60 діб до 01 квітня 2023 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти діб з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено та підписано 06.02.2023 року.

Суддя ОСОБА_1