Справа № 383/229/23
Номер провадження 1-кс/383/48/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2023 року слідчий суддя Бобринецького районного суду Кіровоградської області ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

слідчого ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бобринець Кіровоградської області клопотання слідчого СВ відділення поліції№3 (м.Бобринець) Кропивницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_4 , погодженого начальником Бобринецького відділу Знам`янської окружної прокуратури ОСОБА_5 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000022 від 03.02.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ відділення поліції №3 (м.Бобринець) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим начальником Бобринецького відділу Знам`янської окружної прокуратури ОСОБА_5 , про накладення арешту на вилучений в ході огляду місця події, проведеного на ділянці місцевості біля будівлі за адресою: вул. Вознесенська, 50, м.Бобринець Кіровоградської області автомобіль ВАЗ 21013 синього кольору державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , що належить громадянину ОСОБА_6 , жителю с.Березова Балка Вільшанського району Кіровоградської області та перебуває у фактичному володінні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який містить на собі інформацію вчинений злочин, що має значення для встановлення істини по справі, із забороною розпорядження та користування вказаною річчю.

Необхідність накладення арешту слідчий пов`язує із розслідуванням кримінального провадження №0000022 від 03.02.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.146 КК України, розпочатого за фактом того, що 03.02.2023 року до відділення поліції №3 (м. Бобринець) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області надійшла заява від ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючої по АДРЕСА_1 про те, що 01.02.2023 року близько 23 год. 00 хв. ОСОБА_9 заподіявши сину заявниці ОСОБА_10 фізичні страждання з метою залякування помістив його до багажного відділення автомобіля ВАЗ 21013 синього кольору, чим незаконно позбавив волі останнього.

Клопотання обґрунтовано тим, що в ході досудового розслідування встановлено достатність підстав вважати, що вилучений автомобіль міг зберегти на собі сліди вчиненого злочину, є засобом вчинення кримінального правопорушення, використовувався причетною особою для полегшення скоєння злочину, а тому підлягає арешту з метою збереження цього майна у такому незмінному стані до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, зафіксувати вказані об`єкти шляхом проведення відносно них слідчих дій та експертиз. Необхідність накладення арешту на транспортний засіб пов`язується з потребою його огляду з метою відшукання слідів перебування потерпілого у його багажному відсіку.

Слідчий ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити, пояснив, що згода власника чи володільця авто на огляд не з`ясовувалась, інформації щодо здійснення власником чи володільцем авто перешкоди в огляді авто також не має, огляд авто ще не проводився.

Власник тимчасово вилученого майна ОСОБА_6 та його володілець ОСОБА_7 в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду клопотання повідомлялись належним чином.

Отже, відповідно до положень ч.1 ст.172 КПК України, їх неявка не є перешкодою для розгляду клопотання.

Вивчивши клопотання, його доводи та підстави для накладання арешту, слідчий суддя приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання виходячи з наступного.

З копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що Відділенням поліції №3 (м.Бобринець) Кропивницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000022 від 03.02.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.146 КК України, розпочатого за фактом того, що 03.02.2023 року до відділення поліції №3 (м. Бобринець) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області надійшла заява від ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючої по АДРЕСА_1 про те, що 01.02.2023 року близько 23 год. 00 хв. ОСОБА_9 заподіявши сину заявниці ОСОБА_10 фізичні страждання з метою залякування помістив його до багажного відділення автомобіля ВАЗ21013 синього кольору, чим незаконно позбавив волі останнього (а.с.4).

З копії протоколу огляду місця події від 03.02.2023 року проведеного за участю володільця ОСОБА_7 , вбачається, що місцем події є ділянка місцевості біля будівлі слідчого відділення ВП №3 (м.Бобринець) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області, розташованого по вул. Вознесенська, 50 , м.Бобринець Кіровоградської області. Ділянка місцевості представляє собою узбіччя вулиці Вознесенська з грунтово-каменним покриттям. На правій стороні проїзної частини розташований автомобіль ВАЗ 21013 синього кольору державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який з місця огляду вилучено та опечатано (а.с.7-9), який постановою слідчого від 03.02.2023 року визнано речовим доказом (а.с.10).

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 вбачається, що власником автомобіля марки «ВАЗ» модель «21013 ЗНГ» 1985 року випуску, синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 є ОСОБА_6 (а.с.11).

З копії письмових пояснень ОСОБА_7 від 03.02.2023 року, вбачається, що 31.01.2023 року близько 23:00 годин він на автомобілі попрямував до центру с.Витязівка, щоб відпочити, в цей час по дорозі йшов неповнолітній ОСОБА_10 , який на той час перебував в п`яному вигляді та він вирішив його підвезти до місця його проживання. Підібравши останнього вони поїхали в центр, де він зупинив автомобіль біля магазину. Далі біля магазину він зустрів свого знайомого ОСОБА_11 , який запропонував йому випити пива, на що він погодився, та вони попрямували до його знайомого, при цьому ОСОБА_10 залишився в машині на задньому сидінні відпочивати. 01.01.2023 року близько 00 годин 30 хвилин під час повернення в центр села він помітив, що автомобіль стоїть не на тому місці, де він його залишив, та з автомобіля виходив ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , які побачивши його почали тікати від автомобіля та він почав їх наздоганяти щоб відвезти до батьків та показати пошкодження на автомобілі, які вони накоїли. Наздогнавши ОСОБА_10 він привів його до автомобіля та відчинивши багажник взяв його на руки, посадив до багажника автомобіля та закрив його там, після чого на автомобілі попрямував до місця проживання його матері, яку привів до автомобіля, де відкривши багажник дістав неповнолітнього ОСОБА_10 та розповів їй, що він пошкодив йому автомобіль, але ОСОБА_8 почала виражатись в його бік грубою лайкою та кричала на нього за те, що він посадив її сина в багажник. Потім ОСОБА_8 забрала сина та попрямувала до місця свого проживання, а він залишився в автомобілі, щоб з нього нічого не вкрали. Наступного дня він заправив пальне та пригнав автомобіль до домоволодіння ОСОБА_8 , з якою вони обговорили ремонт автомобіля, на що вона погодилась, але 03.02.2023 року повідомила до поліції про даний факт, та він в подальшому розповів про даний факт поліції. Вину свою у скоєному визнає та щиро кається (а.с.12-13).

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Частиною 3 статі 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ст.98 КПК України речовими доказами визнаються матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів (ч.10 ст.170 КПК України).

У відповідності до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Матеріали клопотання свідчать про те, що досудове розслідування здійснюється за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.146 КК України, за змістом диспозиції якого встановлена кримінальна відповідальність за незаконне позбавлення волі або викрадення людини.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, між іншим, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження (п.5 ч.2 ст.173 КПК України).

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням (ч.3 ст.132 КПК України).

Дійсно, заявлене до арешту майно визнано слідчим речовими доказами та відповідає вимогам статті 98 КПК України. Проте доказів того, що автомобіль зберіг на собі сліди можливого злочину не надано.

Однак, клопотання про накладення арешту на автомобіль задоволенню не підлягає, оскільки окрім самим фактом вилучення автомобіля в ході огляду місцевості та існування постанови слідчого про визнання вказаного автомобіля речовим доказом слідчий не обґрунтував будь-яким чином необхідність його арешту.

Подальше утримання вилученого транспортного засобу стане нерозумним, оскільки внаслідок застосування такого обтяження не буде досягнута мета цього провадження. Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків передбачених абзацом другим частини першої ст.170 цього Кодексу.

Хибні припущення слідчого про наявність ризиків і підстав для арешту, оскільки автомобіль не є предметом експертного дослідження. Експертизи не призначені та не проводяться. Експерт не звернувся з письмовим клопотанням про надання транспортного засобу, що є необхідною умовою проведення експертного дослідження. Володілець автомобіля ОСОБА_7 в день події надав письмові пояснення щодо суті події та не створює перешкод для проведення оглядів, повторних оглядів, процесуальної фіксації у тому числі з залученням будь-яких експертів і спеціалістів.

Правомірність володіння транспортним засобом ОСОБА_7 ніким не оспорюється, а тому позбавлення права користуватись та розпоряджатись транспортним засобом в даному випадку також призвело б до незаконного обмеження прав як власника так і володільців вказаного автомобіля.

Ініціатор клопотання не подав доказів реального ризику чи спроб приховування, пошкодження, зникнення, втрати майна. Не надано доказів перешкоджання під час проведення досудового розслідуванні, а фактична поведінка ОСОБА_7 переконує в сприянні проведенню досудового розслідування.

Існує можливість доступу до авто з метою: проведення огляду, в тому числі із залученням спеціаліста (експерта), повторних оглядів, слідчих експериментів та експертиз.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на яку спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства"). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Арешт авто суперечить ч. 8 ст. 170 КПК України, оскільки не забезпечить виконання завдань цього кримінального провадження. Слідчий не довів легітимну мету подальшого утримання автомобіля, яке не має значення у цьому кримінальному провадженні.

Крім того, не містять матеріали провадження й будь-яких відомостей на обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання в права і свободи власника транспортного засобу про які ідеться в клопотанні слідчого, завдяки чому може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звернувся до суду із клопотанням про накладення арешту на дане конкретне майно.

Слідчий суддя вважає, що існує можливість без накладення арешту на транспортний засіб провести всі слідчі дії під час досудового слідства та судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Під час вирішення питання про арешт майна слідчий суддя зобов`язаний враховувати окрім правових підстав для арешту майна, ще й наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи вищевикладене та те, що слідчим не доведено необхідність арешту транспортного засобу, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про арешт автомобіля ВАЗ 21013 синього кольору державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 є ОСОБА_6 .

Накладенням арешту на майно, яке належить ОСОБА_6 не буде дотримано вимог щодо розумності та співрозмірності обмеження права власності.

За таких умов, незалежно від того чи майно визнано речовим доказом, відсутні законні підстави обмежувати власника чи законного володільця у використанні належного йому майна.

За таких умов, речовий доказ - автомобіль достатньо оглянути. Арешт і заборона розпорядження, та користування автомобілем є вочевидь надмірним видом заходу забезпечення, неприйнятним і таким, що порушує вимоги пункту 1 ст. 1 Першого протоколу Конвенції, а отже задоволенню не підлягає.

Таким чином, клопотання слідчого задоволенню не підлягає.

З огляду на перераховані обставини, керуючись ст.ст. 98, 167, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання слідчого СВ відділення поліції№3 (м.Бобринець) Кропивницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_4 , погодженого начальником Бобринецького відділу Знам`янської окружної прокуратури ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні №0000022 від 03.02.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України, про накладення арешту, з метою забезпечення збереження речового доказу, на вилучений в ході огляду місця події, проведеного на ділянці місцевості біля будівлі за адресою: вул. Вознесенська, 50 м. Бобринець Кіровоградської області, автомобіль ВАЗ21013 синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , що належить громадянину ОСОБА_6 , жителю с. Березова Балка Вільшанського району Кіровоградської області та перебуває у фактичному володінні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороною розпорядження та користування вказаною річчю відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення. Апеляційне оскарження ухвали про накладення арешту не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1