ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 року

м. Київ

справа № 496/3558/19

провадження № 51 -2996 км 22

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

в режимі відеоконференції

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора ОСОБА_8 , яка брала участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Біляївського районного суду Одеської області від 6 квітня 2021 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 19 травня 2019 року у кримінальному провадженні, дані про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000299, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, котрий народився у с. Калинівка Джанкойського району АР Крим, зареєстрований та проживає на АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК),

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Біляївського районного суду Одеської області від 6 квітня 2021 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 129КК до покарання у виді обмеженняволі на строк 1 рік; за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_6 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 19 травня 2019 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Прийнято рішення щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 18 травня 2019 року приблизно о 21 год, перебуваючи за місцем свого проживання, що на АДРЕСА_1 , під час сварки зі своєю співмешканкою ОСОБА_9 , на ґрунті ревнощів, почав погрожувати останній вбивством, тримаючи в руках сокиру та замахуючись нею на ОСОБА_9 таким чином, що вона, побоюючись за власне життя, сприйнявши погрози реально, з метою сховатись від ОСОБА_6 вибігла за території вказаного домоволодіння.

Цього ж дня приблизно о 22 год, ОСОБА_6 , діючи умисно, з метою вбивства ОСОБА_9 , переслідуючи останню, наздогнав ОСОБА_9 навпроти будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 умисно наніс останній множинні удари шилом, яке мав при собі у різні частини тіла, у результаті чого потерпіла отримала множинні колоті поранення голови, шиї, грудної клітки та кінцівок, чим спричинив ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19 травня 2019 року вирок Біляївського районного суду Одеської області від 6 квітня 2021 року щодо ОСОБА_6 залишено без змін.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_8 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить судові рішення в частині притягнення ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 129 КК скасувати і звільнити його від покарання за вказане кримінальне правопорушення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 цього Кодексу. Вказує, що судом апеляційної інстанції залишено поза увагою те, що станом на день розгляду кримінального провадження в Одеському апеляційному суді минуло понад 3 роки з дня вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК.

Позиції інших учасників судового провадження

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримала касаційну скаргу прокурора ОСОБА_8 , також зазначила, що з урахуванням думки самого ОСОБА_6 , останнього необхідно звільнити від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 129 КК.

Засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 не заперечували проти задоволення касаційної скарги прокурора та просили звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Мотиви Суду

Згідно зі ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення місцевого та апеляційного судів у межах касаційної скарги. При цьому він уповноважений лише перевіряти правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до положень ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.

За приписами ч. 1 ст. 413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: 1) незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; 2) застосування закону, який не підлягає застосуванню; 3) неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; 4) призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, та кваліфікація вчиненого за ч. 1 ст. 129, ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК в касаційній скарзі не оскаржується.

Разом із тим, доводи касаційної скарги прокурора ОСОБА_8 щодо неправильного застосування судом апеляційної інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме: незастосування відносно ОСОБА_6 положень ст. 49 КК судом апеляційної інстанції є обґрунтованими.

Так, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

За вимогами п. 2 ч. 1 ст. 49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Обов`язок звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності покладено на суд, якщо обвинувачений надає згоду на таке звільнення.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 6 грудня 2021 року (справа № 521/8873/18, провадження № 51-413 кмо 21), за змістом п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, частин 1, 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК суди першої та апеляційної інстанцій мають обов`язок відповідно роз`яснити особі, яка притягується до кримінальної відповідальності те, що на момент судового розгляду чи апеляційного перегляду закінчились строки давності притягнення цієї особи до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою ст. 49 КК, для звільнення особи від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави та наслідки такого заперечення.

Не роз`яснення судом першої чи апеляційної інстанцій відповідно до вимог ст. 285 КПК зазначених обставин є порушенням вимог кримінального процесуального закону, що потягло неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме: незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 129 КК, ОСОБА_6 вчинив 18 травня 2019 року.

Відповідно до положень ст. 12 КК вказане кримінальне правопорушення належить до кримінальних проступків, максимальне покарання за яке встановлене санкцією ч. 1 ст. 129 КК у виді обмеження волі на строк до 2 років.

Колегією суддів встановлено, що станом на 2 вересня 2022 року, тобто на день розгляду кримінального провадження апеляційним судом, з дня вчинення вказаного кримінального проступку, минуло 3 роки, отже, закінчилися встановлені ст. 49 КК строки притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності.

Приймаючи рішення, суд апеляційної інстанції не з`ясував позицію обвинуваченого з приводу звільнення його від кримінальної відповідальності, чим допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, що потягло неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

На думку колегії суддів, вказаний недолік суду апеляційної інстанції можливо виправити в касаційному порядку.

Згідно з ч. 8 ст. 284 КПК звільнення особи від кримінальної відповідальності можливо тільки за її згодою.

Так, під час розгляду кримінального провадження в суді касаційної інстанції було з`ясовано думку засудженого ОСОБА_6 , який просив звільнити його від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 129 КК на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК, що свідчить про наявність згоди засудженого на таке звільнення.

Відтак, враховуючи наявність передбачених ст. 440 КПК повноважень у касаційного суду на закриття кримінального провадження при встановивши обставини, передбачені ст. 284 КПК, висловлену ОСОБА_6 згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 129 КК, суд касаційної інстанції у даному конкретному кримінальному провадженні має процесуальну можливість ухвалити остаточне рішення, що узгоджується зі згаданим правовим висновком, викладеним у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 6 грудня 2021 року, та усталеною практикою Верховного Суду.

За таких обставин, касаційна скарга прокурора ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню, вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду щодо ОСОБА_6 - зміні, а кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 129 КК - закриттю з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК зі звільненням останнього від кримінальної відповідальності за вчинення вказаного кримінального правопорушення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності.

Керуючись статтями 284, 433, 434, 436, 438, 440, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу прокурора ОСОБА_8 задовольнити частково.

В порядку ч. 2 ст. 433 КПК вирок Біляївського районного суду Одеської області від 6 квітня 2021 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 19 травня 2019 року щодо ОСОБА_6 змінити.

Звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 129 КК на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження в цій частині щодо останнього в порядку п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК - закрити.

Виключити з резолютивних частин вироку місцевого суду та ухвали апеляційного суду рішення про застосування ч. 1 ст. 70 КК та призначення покарання засудженому за сукупністю кримінальних правопорушень.

Вважати ОСОБА_6 засудженими за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК до покарання, визначеного вироком суду першої інстанції.

В решті судові рішення залишити без зміни.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3