ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11-сс/818/220/23 Доповідач ОСОБА_2
Категорія арешт майна
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

підозрюваного і власника майна ОСОБА_7

захисника підозрюваного і власника майна ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харків апеляційну скаргу прокурора Київської окружної прокуратури м.Харкова ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 26 січня 2023 року, якою частково задоволено клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м.Харкова ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000217 від 10.07.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, про арешт майна, -

У С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Слідчим відділом Харківського районного управління поліції №1 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000217 від 02.04.2020 за ознаками складу кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

За версією органу досудового розслідування ОСОБА_7 за попередньою змовою із ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вимагав у ОСОБА_11 неправомірну вигоду в сумі 12 тис. дол. США та отримав 16.01.2023 року неправомірну вигоду в сумі 2000 дол. США, за отримання ОСОБА_11 дозвільної документації в сфері містобудування.

16.01.2023 року був проведений обшук домоволодіння за місцем офіційної реєстрації та мешкання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено речі та документи на які прокурор просить накласти арешт.

Ухвалою слідчого судді від 17.01.2023 року на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України, наданий дозвіл на вже проведений обшук за місцем реєстрації та мешкання ОСОБА_7 , у домоволодінні АДРЕСА_1 .

17.01.2023 року прокурор подав клопотання про арешт майна до суду, посилаючись на необхідність збереження речових доказів та з метою виявлення, фіксації та вилучення відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, а також можливої конфіскації майна у майбутньому.

Просив накласти арешт на вилучені за місцем реєстрації та мешкання ОСОБА_7 у домоволодінні АДРЕСА_1 , грошові кошти в сумі 1500 доларів США ; грошові кошти в загальній сумі 80 600 гривень; пластикові банківські картки в загальній кількості 11 шт.; мобільний телефон марки «Iphone 7 Plus», ІМЕІ: НОМЕР_1 , в корпусі чорного кольору, в чохлі синього кольору, з пошкодженнями накладного скла, в якому устаткована сім-карта оператора мобільного зв`язку із номером: НОМЕР_2 ; мобільний телефон марки «Iphone 6s», ІМЕІ: НОМЕР_3 , в якому устаткована сім-карта оператора мобільного зв`язку із номером: НОМЕР_4 ; флеш-накопичувач марки «SP» об`ємом пам`яті 8 GB; посвідчення №2049 видане Харківською міською Радою на ім`я ОСОБА_7 , дійсне до 2015 року, із зазначенням посади: «головний спеціаліст відділу з благоустрію міста управління з поточного утримання та ремонту житлового фонду Департаменту житлового господарства.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 26.01.2023 року частково задоволено клопотання прокурора.

Суд вирішив накласти арешт на вилучені за місцем реєстрації та мешкання ОСОБА_7 у домоволодінні АДРЕСА_1 грошові кошти в сумі 1500 доларів США купюрами номіналом по 100 (сто) доларів США;

- мобільний телефон марки «Iphone 7 Plus», ІМЕІ: НОМЕР_1 , в корпусі чорного кольору, в чохлі синього кольору, з пошкодженнями накладного скла, в якому устаткована сім-карта оператора мобільного зв`язку із номером: НОМЕР_2 ;

- мобільний телефон марки «Iphone 6s», ІМЕІ: НОМЕР_3 , в якому устаткована сім-карта оператора мобільного зв`язку із номером: НОМЕР_4 ;

- флеш-накопичувач марки «SP» об`ємом пам`яті 8 GB;

В решті клопотання слідчий суддя вирішив відмовити.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання про арешт майна в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що на його переконання усе майно, яке було вилучено під час огляду (в тому числі грошові кошти), має доказове значення для кримінального провадження, оскільки є об`єктами кримінально-протиправних дій та підлягає арешту для збереження речових доказів та можливості забезпечення подальшої конфіскації майна як виду покарання, оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

В судовому засіданні прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Позиції інших учасників судового провадження

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора на підтримання вимог апеляційної скарги, думку підозрюваного (власника майна) ОСОБА_7 та його захисника (представника власника майна) ОСОБА_8 , які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Мотиви суду

Згідно положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі " Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати,знищення,використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчим відділом Харківського районного управління поліції №1 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000217 від 02.04.2020 за ознаками складу кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

16.01.2023 року був проведений обшук домоволодіння за місцем офіційної реєстрації та мешкання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено речі та документи згідно відповідного опису.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 17.01.2023 року на підставі ч.3 ст.233 КПК України, наданий дозвіл на вже проведений обшук за місцем реєстрації та мешкання ОСОБА_7 , у домоволодінні АДРЕСА_1 .

Постановою слідчого від 17.01.2023 року вилучене майно під час обшуку домоволодіння за місцем офіційної реєстрації та мешкання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 було визнано речовим доказом.

19.01.2023 року ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , 24.01.2023 року ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України - прохання та одержання службовою особою неправомірної вигоди, для себе та третьої особи за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане із вимаганням неправомірної вигоди.

Відповідно до підозри ОСОБА_7 за попередньою змовою із ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вимагав у ОСОБА_11 неправомірну вигоду в сумі 12 тис. дол. США та отримав 16.01.2023 року неправомірну вигоду в сумі 2000 дол. США, за отримання ОСОБА_11 дозвільної документації в сфері містобудування.

Прокурор у клопотанні зазначав підстави арешту, передбачені п.1,3 ч.2 ст.170 КПК України, а саме збереження речових доказів та можливої конфіскації майна як виду покарання у кримінальному провадженні.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, зокрема, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження (п.1 ч.3 ст.132 КПК).

Стаття 98 КПК України визначає, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 100 КПК України передбачено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним ч.1 ст. 98 КПК України.

Отже, з огляду на положення ч.2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Колегія суддів також звертає увагу, що арешт майна з підстав передбачених п.1 ч.2,ч.3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Задовольняючи клопотання прокурора в частині накладення арешту на 1500 дол. США слідчий суддя виходив з того, що з наданих документів вбачається, що для надання ОСОБА_7 неправомірної вигоди органом досудового розслідування ОСОБА_11 були вручені грошові кошти в сумі 2000 доларів США, з яких 1500 доларів США виявлено та вилучена за місцем проживання ОСОБА_7 , тобто є предметом злочину, грошима, набутими кримінально протиправним шляхом та містять ознаки, зазначені в ч.1 ст.98 КПК України.

Також, з протоколів НСРД та допиту ОСОБА_11 вбачається, що він спілкувався стосовно отримання дозвільної документації із ОСОБА_7 телефонним зв`язком, внаслідок чого вилучені за місцем проживання ОСОБА_7 телефони та флеш-накопичувач, можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження провадженню №0000217, за наявності достатніх підстав вважати, що вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді, оскільки прокурором було доведено необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.

Також, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що відомостей які б свідчили, що посвідчення на ім`я ОСОБА_7 та банківські картки зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, набуті кримінально протиправним шляхом, ні клопотання, ні додані до нього документи не містять. Належними доказами наявність у підозрюваного розрахункових рахунків та грошових коштів на них є дані банківської установи. Також належним доказом працевлаштування підозрюваного є наказ про прийняття його на посаду.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді в частині відмови у задоволенні клопотання прокурора в частині накладення арешту на грошові кошти у сумі 80 600 грн.

Відповідно до відомостей, які містяться у витязі з ЄРДР вбачається, що досудове розслідування здійснюється за ч.3 ст.368 КК України, а саме за фактом одержання неправомірної вигоди.

В судовому засіданні суду першої інстанції прокурор посилався на те, що у 2021 році ОСОБА_11 у присутності ОСОБА_7 передав ОСОБА_10 заздалегідь ідентифіковані та вручені йому грошові кошти в сумі 41 200 грн. купюрами номіналом по 200 грн. в кількості 200 шт., номіналом по 500 грн. в кількості 2 шт., номіналом по 50 грн. у кількості 4 шт.. Також згідно протоколу ОСОБА_11 вручені заздалегідь ідентифіковані грошові кошти в сумі 10000 грн. номіналом по 200 грн. та 50 грн., які останній передав 18.02.2021 року ОСОБА_7 .

Слідчий суддя дійшов висновку, про те, що оскільки у 2021 році у вигляді грошових коштів була передана неправомірна вигода у сумі 51 200 грн. ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , а у ОСОБА_7 у 2023 році в ході обшуку виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 80 600 грн. та зазначені кошти не були ідентифікованими заздалегідь, то клопотання прокурора в цій частині не підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді.

Крім того, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Такі відомості повинні міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч.5 ст.170 КПК у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

При цьому, за вимогами п.3 ч.2 ст.173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Частиною 2 ст.59 КК України передбачено, що конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу

В клопотанні про арешт майна та апеляційній скарзі прокурор зазначив, що правовою підставою для накладення арешту на грошові кошти у сумі 80 600 грн. є можлива конфіскація майна з урахуванням правової кваліфікації кримінального правопорушення - ці доводи прокурора є слушними та суд першої інстанції мав всі підстави для задоволення клопотання прокурора в цій частині, оскільки 19.01.2023 року ОСОБА_7 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, за яке законом передбачено покарання у виді карається позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що ухвала суду про арешт майна повинна бути такою, яка б підлягала можливому виконанню органом досудового розслідування. Так, з урахуванням пояснень прокурора в судовому засіданні суду апеляційної інстанції грошові кошти у сумі 80 600 грн були повернуті ОСОБА_7 та в подальшому, відповідно до пояснень захисника ці грошові кошти були витрачені підозрюваним для внесення застави, тобто зазначені обставини в подальшому унеможливили виконання ухвали суду про арешт майна, оскільки арешт накладається не на загальну суму грошових коштів, а на конкретні купюри з родовими ознаками, а саме номінал та серійний номер, які вибули із володіння ОСОБА_7 та потрапили у загальний обіг.

За таких обставин апеляційна скарга прокурора в цій частині не підлягає задоволенню у зв`язку з неможливістю подальшого виконання ухвали в цій частині .

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор, відповідно до п.2 ч.3 ст.132 КПК України не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні.

Враховуючи викладене, колегія суддів підстав для скасування або зміни ухвали слідчого судді, за доводами апеляційної скарги не вбачає.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора Київської окружної прокуратури м.Харкова ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 26 січня 2023 року про арешт залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4