КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/4376/2022
Категорія: ст. 331 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 07 листопада 2022 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 189, п. п. 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 15, п. п. 5, 6, 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 201, ч. 2 ст. 332 КК України,

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Чкаловськ Таджикської РСР, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 07 листопада 2022 року обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою до 05 січня 2023 року включно, визначено заставу у розмірі 1 984 800 гривень, у разі внесення якої покладено на обвинуваченого наступні обов`язки: з`являтися за першою вимогою до суду, повідомляти суд про зміну місця проживання, не відлучатися з Київської області без дозволу суду.

Таке рішення суд мотивував тим, що продовжують існувати ризики переховування обвинуваченого ОСОБА_8 від суду, незаконного впливу на потерпілих, свідків, експертів, вчинення інших кримінальних правопорушень, запобігти яких може запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Разом із цим, зважаючи на рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 06 жовтня 2022 року у справі Адамович проти України, суд вважав можливим визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі, достатньому для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 07 листопада 2022 року та постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_8 інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, захисник зазначає, що судом першої інстанції було залишено поза увагою рішення ЄСПЛ у справах № 2564/21 та 15553/21 «Adamovich v. Ukraine» від 06 жовтня 2022 року, в якому констатовано порушення прав обвинуваченого ОСОБА_8 за статтями 3, 5, 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

ЄСПЛ у своєму рішенні, як зазначає захисник, особливо звернув увагу на такі порушення ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як «надмірна тривалість попереднього ув`язнення, нездатність оцінити особисту ситуацію заявника, що зменшує ризик повторного вчинення злочину, змови або втечі; хиткість мотивів, що застосовується судами». Отже зміна запобіжного заходу ОСОБА_8 буде свідчити про виконання рішення ЄСПЛ та відновлення порушених прав обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, заперечення прокурора щодо апеляційного прохання, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

За змістом ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу, як це визначено ч. 2 ст. 331 КПК України.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

За змістом положень глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст. 331 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини її життя, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону, на переконання колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані.

Як убачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, в провадженні Дарницького районного суду міста Києва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 189, п.п. 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 15, п.п. 5, 6, 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 201, ч. 2 ст. 332 КК України, а також інших осіб у вчиненні низки кримінальних правопорушень.

Суд першої інстанції, розглянувши в судовому засіданні клопотання прокурора про продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою та заслухавши з цього приводу позиції сторони обвинувачення і сторони захисту, яка в свою чергу звернулася з клопотанням про зміну ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який, дійшов висновку, що продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, і лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може запобігти спробам обвинуваченого ухилитися від суду, впливати на потерпілих, свідків, експертів, вчинити інше кримінальне правопорушення, тому продовжив строк тримання обвинуваченого під вартою ще на два місяці.

Разом із цим, з огляду на тривале перебування обвинуваченого під вартою (з квітня 2017 року) та з урахуванням рішення ЄСПЛ від 06 жовтня 2022 року у справі «Адамович проти України», суд визначив обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 1 984 800 гривень та поклав на нього процесуальні обов`язки у разі її внесення.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів.

Так, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки обвинуваченого під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має обґрунтувати свій висновок про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Обґрунтовуючи свій висновок щодо доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, з огляду на стадію судового розгляду, суд першої інстанції врахував характер і тяжкість висунутого йому обвинувачення в організації озброєної банди з метою нападу на окремих осіб, участі у такій банді та вчинюваних нею нападах, а також покарання, в тому числі й у вигляді довічного позбавлення волі, яке загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні низки тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, які характеризуються підвищеною суспільною небезпекою, оскільки вчинені, в тому числі із застосуванням насильства, яке призвело до незворотних наслідків у вигляді смерті людини, та з огляду на це мають певний суспільний інтерес.

Взяв до уваги суд і всі дані про особу обвинуваченого, його вік та стан здоров`я, сімейний та майновий стан, врахувавши при цьому, що ОСОБА_8 не має громадянства, але має постійне місце проживання, одружений та має малолітнього сина, офіційно не працевлаштований і не має постійного заробітку, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий. Отже його репутація є небездоганною, а соціальні зв`язки, зокрема в України, не настільки міцні, щоб змогли виключити існування ризику втечі, тобто запобігти переховуванню від суду.

Зазначені обставини дають підстави для висновку і про можливість вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень. А зогляду на те, що потерпілі та свідки у цьому кримінальному провадженні, показання яких суд має сприймати безпосередньо, ще не допитувалися, з великою ймовірністю також існує ризик незаконного впливу на них.

Враховуючи наведене, колегія суддів визнає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що застосування менш суворішого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити указані дії, тобто подальше триманні ОСОБА_8 під вартою є виправданим.

Відповідно до практики ЄСПЛ розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Як встановлено колегією суддів, тривалий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_8 обумовлюється складністю кримінального провадження, з огляду на кількість обвинувачених та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення судового розгляду, який з лютого 2022 року відбувається в умовах військового стану. Водночас суспільний інтерес у цьому провадженні з огляду на характер висунутого обвинувачення та наслідки кримінальних правопорушень, про що зазначалося вище, на переконання колегії суддів, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Доводи захисника про те, що суд першої інстанції залишив поза увагою висновки ЄСПЛ в рішенні від 06 жовтня 2022 року у справі «Адамович проти України», є непереконливими.

Врахувавши вказане рішення та практику ЄСПЛ, суд першої інстанції розглянув питання про можливість застосування альтернативних запобіжних заходів та визначив заставу з урахуванням вимог ст. 182 КПК України, яка зможе забезпечити належне виконання ОСОБА_8 процесуальних обов`язків і є співмірною з існуючими у даному кримінальному провадженні ризиками.

При цьому сторона захисту не оспорює в апеляційній скарзі рішення суду першої інстанції в цій частині на не наводить жодних аргументів щодо непомірності розміру визначеної судом застави.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при прийнятті судом рішення про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою колегією суддів не встановлено.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 07 листопада 2022 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою до 05 січня 2023 року включно та визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави - без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_________________ __________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4