МИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 945/2043/20
Провадження №1-в/945/30/23
Ухвала
10 січня 2023 року Миколаївський районний суд Миколаївської області в складі
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві клопотання начальника Миколаївського районного відділу № 1 філії Державної установи Центр пробації в Миколаївській області про застосування покарання за наявності кількох вироків стосовно засудженого ОСОБА_3 ,
встановив:
ОСОБА_3 вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 08 жовтня 2020 року визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді двохсот сорока годин громадських робіт.
Вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 08 жовтня 2020 року набрав законної сили 10 листопада 2020 року.
ОСОБА_3 вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 22 вересня 2021 року визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, ОСОБА_3 визначено остаточне покарання шляхом повного складання призначених покарань за цим вироком, та за вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 08 жовтня 2020 року, із застосуванням положень п. 4) ч. 1 ст. 72 КК України, та остаточно визначено покарання у виді 2 (двох) років 30 (тридцяти) днів обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік 6 (шість) місяців та відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 22 вересня 2021 року набрав законної сили 23 жовтня 2021 року.
ОСОБА_3 вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 05 листопада 2021 року визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України та призначено покарання у виді у виді 1 (одного) місяця арешту.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, ОСОБА_3 визначено остаточне покарання шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 08 жовтня 2020 року, із застосуванням положень п. 4) ч. 1 ст. 72 КК України, та остаточно визначено покарання у виді 1 (одного) місяця 10 (десяти) днів арешту.
Вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 05 листопада 2021 року набрав законної сили 07 грудня 2021 року.
05 січня 2022 року ОСОБА_3 затриманий, у зв`язку з виконанням вироку Миколаївського районного суду Миколаївської області від 05 листопада 2021 року.
12 січня 2022 року начальник Миколаївського районного відділу № 1 філії Державної установи Центр пробації в Миколаївській області звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області з клопотанням про застосування покарання за наявності кількох вироків стосовно засудженого ОСОБА_3 , оскільки у вироку Миколаївського районного суду Миколаївської області від 05.11.2021 відсутня інформація про наслідки відбування покарання ОСОБА_3 за вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 22.09.2021.
У судове засідання представник органу пробації не з`явився без повідомлення причин.
Засуджений ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився; 10.01.2023 подав на адресу суду заяву про розгляд подання за його відсутністю; просить вирішити клопотання відповідно до закону.
Прокурор, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду подання, у судове засідання не з`явився. 10.01.2023 подав на адресу суду заяву про розгляд подання за його відсутністю; подання підтримує.
Розглянувши подання та дослідивши матеріали додані до подання, суд дійшов такого.
Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про застосування покарання за наявності кількох вироків.
Згідно з положеннями п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу
З матеріалів доданих до подання вбачається, що ОСОБА_3 засуджено 08 жовтня 2020 року за злочин, вчинений ним у липні 2020 року; 22 вересня 2021 року ОСОБА_3 засуджено за злочин, вчинений ним 17 серпня 2020 року та 19 серпня 2020 року, а 05 листопада 2021 року засуджено за злочин, вчинений ОСОБА_3 у період з 31.03.2021 по 28.05.2021.
Отже, при постановленні 05 листопада 2021 року вироку Миколаївського районного суду Миколаївської області не враховано існування відносно ОСОБА_3 вироку Миколаївського районного суду Миколаївської області від 22.09.2021, а тому не вирішено питання про призначення остаточного покарання.
Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 70 КК України при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
За правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
При цьому, призначаючи покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК суд не вправі змінювати покарання, призначене попереднім (першим) вироком за окремий злочин. Він також не повинен ще раз призначати (дублювати) це покарання у новому (другому) вироку. В даному разі діє юридична презумпція законності й обґрунтованості попереднього вироку, яку суд підтверджує, застосовуючи ч. 4 ст. 70 КК.
У даному випадку ОСОБА_3 вчинено кримінальний проступок, передбачений ч. 2 ст. 389 КК України, у період з 31 березня 2021 по 28 травня 2021 року, за який ОСОБА_3 засуджено вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 05 листопада 2021 року, до постановлення вироку Миколаївського районного суду Миколаївської області 22 вересня 2021 року, за яким ОСОБА_3 було звільнено від відбування покарання з випробуванням.
Так, якщо особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.
Таке тлумачення закону про кримінальну відповідальність є усталеною практикою, оскільки суд, який призначає такій особі покарання за інший злочин, вчинений до постановлення вироку в першій справі, не може ревізувати міру покарання, призначену особі попереднім вироком.
Натомість протилежний підхід ставив би даний суд у позицію суду вищої інстанції, що прямо суперечило би положенням кримінального процесуального закону (ст. 24 КПК) та підривало би презумпцію законності й обґрунтованості попереднього судового рішення (ч. 2 ст. 21 КПК).
Крім того, в більш широкому контексті така правова позиція є єдино можливою з огляду на ч. 2 ст. 19 Конституції України, яка вимагає від органів державної влади діяти в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За викладених обставин, суд вважає, що вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 22 вересня 2021 року слід виконувати самостійно.
Керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, суд, -
постановив:
Клопотання начальника Миколаївського районного відділу № 1 філії Державної установи Центра пробації в Миколаївській області про застосування покарання за наявності кількох вироків стосовно засудженого ОСОБА_3 , - задовольнити.
У порядку, визначеному п. 11 ч. 1 ст. 537 КПК України, визначити, що вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 22 вересня 2021 року, яким ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, визначено остаточне покарання шляхом повного складання призначених покарань за цим вироком, та за вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 08 жовтня 2020 року, із застосуванням положень п. 4) ч. 1 ст. 72 КК України, та остаточно визначено покарання у виді 2 (двох) років 30 (тридцяти) днів обмеження волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік 6 (шість) місяців, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України, слід виконувати самостійно.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом 7 днів з дня оголошення ухвали.
Суддя ОСОБА_1