Дата документу 06.02.2023 Справа № 337/3528/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 337/3528/19 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/584/23 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,

розглянула 6 лютого 2023року у закритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 12 грудня 2022 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, в провадженні Ленінського районного суду м. Запоріжжя перебувають матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України.

Прокурором заявлено клопотання про продовження строку обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які враховувались під час обрання запобіжного заходу не зникли.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 12 грудня 2022 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_8 строком до 10 лютого 2023 року включно. Приймаючи таке рішення, суд послався на дані про особу обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_8 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою вказує, що вирок суду відносно нього був скасований, наразі його вина не доведена, справа сфабрикована, під вартою він перебуває вже 3 р. 5 міс., а тому ризики, на які посилається прокурор ґрунтуються на припущеннях. Так, ризик незаконного впливу на потерпілу відсутній, оскільки вона допитана судом, свідки не були очевидцями злочину, а були лише присутні на його затриманні. Вказує, що всі речові доказами зібрані та перебувають у суді. Намірів переховуватися від суду у нього має. Звертає увагу на погіршення стану здоров`я, наявність постійного місця проживання, працевлаштування до затримання, міцні соціальні зв`язки, матір, яка потребує догляду,

Просить скасувати оскаржувану ухвалу та обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Прокурор висловив заперечення вимогам апеляційної скарги.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 суд першої інстанції достатньо обґрунтував своє рішення.

Таке рішення суду має на меті досягнення дієвості цього провадження, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст. 331, ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням вимог національного та міжнародного законодавств.

Заявлені обвинуваченим доводи, що наразі його вина не доведена, справа сфабрикована, з огляду на стадію кримінального провадження, в якому ОСОБА_8 вже висунуто обвинувачення і триває судовий розгляд у суді першої інстанції, колегія суддів не досліджує поставлені питання, які пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх належності, допустимості та достатності, а перевіряє лише висновки суду на предмет наявності ризиків та існування вагомих підстав для продовження тримання особи під вартою.

При цьому, конкретність пред`явленого обвинувачення у даному проваджені колегією суддів не перевіряється, оскільки це є предметом судового розгляду у вирішенні справи по суті пред`явленого обвинувачення.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та ухвалено з дотриманням вимог національного та міжнародного законодавств.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України,не зменшилися, а тому виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою.

Колегія суддів зважає і на те, що при розгляді питання, зокрема, щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину, суспільно-корисною працею не займався, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку його особи.

Наведене у сукупності із тяжкістю можливого покарання за інкримінований злочин, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років у разі визнання останнього винним, вказує на обґрунтованість на даний час продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та на недостатність застосування менш суворого запобіжного заходу такого як домашній арешту чи особисте зобов`язання.

Відсутність постійного джерела доходів та суворість очікуваного покарання у рамках висунутого обвинувачення, зокрема за правовою кваліфікацією - вчинення дій сексуального характеру щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди у своїй сукупності, підвищує ризик переховування обвинуваченого і вказує на неможливість зміни ОСОБА_8 запобіжного заходу на менш суворий.

Також, перебуваючи на свободі ОСОБА_8 може незаконно впливати на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні, оскільки обвинуваченому відомо їх місце проживання, а тому ризик певних дій з боку обвинуваченого може перешкодити кримінальному провадженню, що вплине на встановлення обставин, які відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню.

До того ж, ОСОБА_8 не працевлаштований, тобто не має законного джерела доходу, неодноразово, а саме 7 разів притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення як корисливих, так і насильницьких злочинів, що вочевидь свідчить про усталеність протиправної поведінки та підтверджує наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Крім цього, при вирішенні питання про необхідність продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 апеляційний суд вважає, що необхідно враховувати наявність конкретного суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і основоположних свобод.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо незгоди з ризиками, на які послався суд у своєму рішенні,колегія суддів вважає непереконливими.

Посилання апелянта щодо позитивних відомостей стосовно його особи у вигляді постійного місця проживання, погіршення стану здоров`я, наявності сталих соціальних зв`язків та матері, яка потребує догляду не здатні спростувати висновок місцевого суду, оскільки не були запобіжним чинником для протиправної поведінки ОСОБА_8 стосовно обставин висунутого обвинувачення.

Крім того, матеріали провадження не містять вагомих та переконливих відомостей, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, та в судовому засіданні апеляційного суду не встановлені.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду, у провадженні не вбачається.

За таких обставин, відповідно до вимог ст. 407 КПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні об`єктивно врахував обставини справи, дані про особу обвинуваченого та дійшов правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою, тому апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 12 грудня 2022 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 до 10 лютого 2023 року включно залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4