УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2023 Справа №607/9500/22

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 у м.Тернополі в залі суду у відкритому судовому засіданні в кримінальному провадженні №0000060, стосовно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.201-2 КК України, -

встановив:

ОСОБА_8 звернулася із заявою від 16.11.2022 року такого змісту:

«В провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області розглядається справа №607/9500/22 у кримінальному провадженні №0000060, на підставі обвинувального акту стосовно:

1. ОСОБА_4 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.201-2 КК України,

2. ОСОБА_5 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.201-2 КК України,

3. ОСОБА_6 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.201-2 КК України.

Так, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , діючи спільно, у період із 24.02.2022 до 10.05.2022 за допомогою соціальної мережі «Facebook» організували збір коштів під приводом благодійних внесків для допомоги Збройним Силам України (далі ЗСУ), однак отримані благодійні пожертви використали для особистого збагачення у період дії на території України воєнного стану. Вказані благодійні пожертви на суму 1 854 910,19 гривень, які використали обвинувачені для власного збагачення, повинні були надійти до ЗСУ для цілей оборони.

Частиною 1 ст.55 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Згідно із ч.1 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними Кримінальним процесуальним кодексом України, із застосуванням норм ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №671 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2016 №730), Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади та військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Згідно пункту 15 зазначеного Положення Міністерство оборони України є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в органах Казначейства.

Системне тлумачення вказаних норм кримінального та цивільного законодавства свідчить про те, що Міністерство оборони України може бути потерпілим, має право на відшкодування шкоди, оскільки матеріали кримінального провадження підтверджують той факт, що ЗСУ повинні були отримати відповідні доходи (вигоду) і лише неправомірні дії обвинувачених стали підставою, яка позбавила можливості отримання допомоги.

Згідно із ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Докази, що зібрані в процесі досудового розслідування та які надалі будуть представлені суду, дають беззаперечні підстави вважати, що даним кримінальним правопорушенням завдано шкоди ЗСУ як потерпілому.

Як встановлено ч. 2 ст. 55 Кримінального процесуального кодексу України, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. З огляду на викладене, на підставі ст. 2, 55, 58 КПК України прошу суд:

1.Залучити Міністерство оборони України потерпілим у справі № 607/9500/22 та надати представнику ОСОБА_9 пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого.

2.Дане клопотання розглянути без участі представника Міністерства оборони України.

3. Направити копію рішення (повний текст) суду про результати розгляду заяви за адресою: 03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 6, Міністерство оборони України».

Захисник - адвокат ОСОБА_7 подав письмові заперечення від 17 січня 2023 року такого змісту: «У Вас на розгляді знаходиться кримінальне провадження №0000060 від 09.04.2022 року відносно обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 за ознаками вчинення ними кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.201-2 КК України.

Я, адвокат ОСОБА_7 є захисником обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , відомості щодо чого є в розпорядженні суду. Станом на даний час, судом було завершено підготовче засідання в справі, вирішено питання, пов`язані з підготовчою до судового розгляду та призначено судовий розгляд справи. Одночасно, згідно повідомленої судом учасникам справи інформації, 16.11.2022 року на електронну адресу суду надійшло Клопотання про залучення до провадження №0000060 як потерпілого Міністерства оборони України. Сторона захисту висловлює свою незгоди з наявністю підстав для задоволення судом даної заяви, оскільки Міністерству оборони України не завдано матеріальну шкоду внаслідок інкримінованих обвинуваченим дій, доводами чого є наступні фактичні данні:

Згідно ст.55 КПК України:

1.Потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

2. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

5. За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

По-перше, заява про вчинення кримінального правопорушення підписана, як вбачається з її змісту, громадянкою ОСОБА_8 , однак обсяг її повноважень, визначений долученим примірником довіреності не передбачає її право на подачу заяви про визнання потерпілим Міністерства оборони України, а лише на представництво інтересів МОУ по кримінальним провадженням як потерпілого, яким по кримінальній справі №607/9500/22 на час подачі нею відповідної заяви від 16.11.2022 року Міністерство оборони визнане не було. Тобто, ОСОБА_8 , яка власноручно підписала згадану вище заяву, у спосіб її подачі суду вийшла за межі делегованих їй повноважень міністром оборони України. В контексті обсягу повноважень, лише Міністр оборони України міг підписати та подати таку заяву.

По друге, зі змісту поданої Заяви про залучення до провадження як потерпілого не вбачаються фактичні данні, які обгрунтовують факт заподіяння МОУ шкоди від дій обвинувачених в справі на загальну суму 1 854 910,19 грн., зокрема не вказано жодної правової підстави, яка дозволяє розглядати кошти у вказаній сумі власністю МОУ, не наведено наявність юридичного зв`язку між цілями оборони МОУ та діяльністю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 як волонтерів.

Так, стаття 41 Конституції України «Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності».

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Стаття 316 ЦПК України. Поняття права власності.

1.Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Стаття 328 ЦПК України. Підстави набуття права власності.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

2.Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Стаття 319 ЦК України. Здійснення права власності

1.Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Стаття 334 ЦПК України. Момент набуття права власності за договором

1. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

3. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

4. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно ст.13 ЗУ «Про благодійну діяльність і благодійні організації» благодійна діяльність можлива лише у виді благодійного товариства, благодійної установи чи благодійного фонду, тобто у формі юридичних осіб), чого у випадку обвинувачених не було, адже вони займалися волонтерської діяльністю, яка регламентується іншими нормативно-правовими актами зокрема ЗУ «Про волонтерську діяльність» від 19.04.2011 року № 3236-VI (зі змінами та доповненнями), що з точки зору сторони захисту має істотне значення, оскільки стосується об`єктивної сторони складу інкримінованого обвинуваченим складу кримінального правопорушення.

Оголошувані ОСОБА_4 публічні збори коштів не носили в собі ознак публічного збору благодійних пожертв, форми та способи проведення яких передбачені ст.7 названого вище Закону України, а також «Порядку здійснення публічного збору благодійних пожертв для забезпечення бойової, мобілізаційної готовності, боєздатності та функціонування Збройних Сил України», затвердженого постановою КМУ №451 від 30 червня 2015 року, оскільки ОСОБА_4 при цьому не був працівником/службовцем/військовослужбовцем МОУ, не діяв від імені чи за дорученням будь-якої благодійної організації чи Міністерства оборони, тому твердження МОУ, викладені в змісті заяви про належність таких коштів Міністерству оборони не базується на жодних правових підставах чи доказах. Жодного доказу належності коштів у вказаній сумі Міністерству оборони України зі змісту Заяви про залучення до провадження як потерпілого не вбачається і не долучено таких. Розрахунок суми так званої шкоди не підтверджується жодним долученим до заяви документом.

По третє, згідно ст.91 КПК України, серед обставин, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Склад злочину, сформульований в диспозиції ст.201-2 КК України є матеріальним, відтак наявність кримінального правопорушення безпосередньо пов`язана з фактом заподіяння шкоди певного розміру.

Стаття 92 КПК України. Обов`язок доказування

1. Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

В контексті предмета доказування сторона обвинувачення на досудового розслідуванні повинна була встановити як вид і розмір шкоди, так і особу, який вона заподіяна, адже лише факт заподіяння майнової шкоди, доведеної в належний процесуальний спосіб, обумовлював можливість визнання Міністерства оборони України (яке є юридичною особою) потерпілим по даному кримінальному провадженню.

Буквальний аналіз змісту Обвинувального акту дозволяє нам стверджувати про те, що сторона обвинувачення не інкримінувала обвинуваченим факт заподіяння шкоди Міністерству оборони України, цивільний позов в справі не заявлений.

Крім того, в змісті обвинувального акту, що знаходиться в розпорядженні суду та учасників справи, відсутні анкетні відомості будь-якого потерпілого в справі взагалі і Міністерства оборони України - зокрема.

По четверте, при виконанні вимог ст.315 КПК України в частині з`ясовував питання про склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді, сторона обвинувачення не клопотала про залучення МОУ як потерпілого по даному кримінальному провадженню, відтак судом та учасниками справи станом на даний час визначено повний та належний склад учасників такої справи, серед яких Міністерства оборони України відсутнє.

По п`яте, з матеріалів Заяви про залучення до справи як потерпілого не вбачається, в який процесуальний спосіб та коли Міністерство оборони України дізналося про наявність даного кримінального провадження, розмір ніби-то заподіяної шкоди, які вперше були вказані в змісті вручених 28 та 29 червня 2022 року Повідромленнях про підозру кожному з обвинувачених та складеному і затвердженому 25.07.2022 року Обвинувального акту, які не оприлюднювалися і не є доступними широкому загалу.

Посилання в змісті Заяви на ст.94 КПК України є безпілдсатвним, адже ЖОДНОГО доказу на підтвердження даних, які містяться в цій заяві, до неї долучено не було, відтак суд немає можливості оцінювати доказове значення будь-якого доказу, так як такі не надавалися і до заяви не долучалися. Твердження про те, що «докази, що зібрані в процесі досудового розслідування та які надалі будуть представлені суду, дають беззаперечні підстави вважати, що даним кримінальним правопорушенням завдано шкоди ЗСУ як потерпілому.» порушує принци змагальності та диспозитивносгі, оскільки у визначений законом спосіб представники МОУ з матеріалами досудового розслідування не знайомилися, тому не можуть знати їх склад та доказове значення наявних, а посилання на докази, які навіть ще не досліджувалися судом є способом маніпулятивного впливу на суд, адже належність, допустимість та достатність доказів на підтвердження тих чи інших обставин суд зможе оцінити лише в нарадчій кімнаті після їх дослідження в судовому засіданні. Сукупність вищевказаних даних, обумовлює обгрунтованість наших заперечень та прохання до суду відмовити у задоволенні даної заяви за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди».

В судовому засіданні 17 січня 2023 року захисник ОСОБА_7 пояснив, що він підтримує подані заперечення і просить відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_8 від 16.11.2022 року.

Обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що підтримує заперечення захисника ОСОБА_7 .

Обвинувачений ОСОБА_5 пояснив, що індивідуальна волонтерська діяльність не пов`язана з Міністерством оборони України. Юридична особа може бути визнана потерпілою лише в тому випадку, коли їй завдано фактичної матеріальної шкоди. Фактична матеріальна шкода Міністерству оборони України могла бути завдана лише в тому випадку, якби вони з братом були службовцями або діяли відповідно до договору з Міністерством оборони України. Жодного договору з Міністерством оборони України укладено не було, про що свідчать матеріали кримінального провадження, в яких Міністерство оборони України не фігурує. Допомога надавалась фізичним особам - військовослужбовцям, які служать в ЗСУ. Доказів того, що Міністерство оборони України має відношення до коштів - благодійних пожертв, про які зазначено в обвинувальному акті, матеріали справи не містять і до клопотання такі не долучені.

Обвинувачена ОСОБА_6 пояснила, що підтримує заперечення захисника ОСОБА_7 та обвинувачених ОСОБА_4 і ОСОБА_5 .

Прокурор ОСОБА_3 пояснив, що під час досудового розслідування Міністерство оборони України не зверталося із заявою про визнання потерпілим в кримінальному провадженні, тому таке рішення не було прийнято. Він не заперечує щодо задоволення клопотання ОСОБА_8 від 16.11.2022 року про визнання Міністерства оборони потерпілим в кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про обвинувачення за ч.3 ст.201-2 КК України.

Враховуючи заперечення захисника - адвоката ОСОБА_7 , пояснення обвинувачених і прокурора, неможливість встановити факти та перевірити мотиви наведені у вище зазначеній заяві, оскільки матеріали кримінального провадження для дослідження суду ще не надано, а також, необхідність належного підтвердження повноважень ОСОБА_8 , в порядку передбаченому ст.58 КПК України, по причині того, що з долученої довіреності не вбачається строк її дії, суд прийшов до переконання, що треба визнати обов`язковою участь ОСОБА_8 в судовому засіданні для повного з`ясування обставин і суперечностей, з метою прийняття законного і справедливого рішення.

Листом №607/9500/22 від 23.01.2023 року Міністерству оборони України повідомлено про прийняте судом рішення та надіслано копію письмових заперечень захисника - адвоката ОСОБА_7 . Проте, ОСОБА_8 06 лютого 2023 року в судове засідання не прибула, відзиву на заперечення не надіслала.

За наведених обставин суд вважає, що в задоволенні клопотання ОСОБА_8 про залучення Міністерства оборони України потерпілим у кримінальному провадженні №0000060 та надання їй пам`ятки про процесуальні права і обов`язки потерпілого необхідно відмовити.

ОСОБА_10 звернувся до суду із заявою від 03.02.2023 року в якій зазначено:

«В провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області розглядається справа № 607/9500/22 у кримінальному провадженні №0000060, на підставі обвинувального акту стосовно:

1. ОСОБА_4 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.201-2 КК України,

2. ОСОБА_5 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.201-2 КК України,

3. ОСОБА_6 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.201-2 КК України.

Так, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , діючи спільно, у період із 24.02.2022 до 10.05.2022 за допомогою соціальної мережі «Facebook» організували збір коштів під приводом благодійних внесків для допомоги Збройним Силам України (далі ЗСУ), однак отримані благодійні пожертви використали для особистого збагачення у період дії на території України воєнного стану. Вказані благодійні пожертви на суму 1 854 910,19 гривень, які використали обвинувачені для власного збагачення, повинні були надійти до ЗСУ для цілей оборони.

Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом. Збройні Сили України та інші військові формування ніким не можуть бути використані для обмеження прав і свобод громадян або з метою повалення конституційного ладу, усунення органів влади чи перешкоджання їх діяльності. Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. На території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом. На території України не допускається розташування іноземних військових баз. Слід зазначити, що 24 лютого 2022 року о 05 годині 30 хвилин російська федерація віроломно напала на Україну, внаслідок чого та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань Указом Президента України №64/2022 (далі Указ Президента), на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан.

Відповідно до пункту 4 Указу Президента призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України. Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.

Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», введеним в дію Постановою Верховної Ради № 2233-XII від 25.03.92, визначено правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до пункту 1 статі 4 вище зазначеного Закону комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань здійснюється військовослужбовцями шляхом призову громадян України на військову службу та прийняттям громадян України на військову службу за контрактом. Тобто всі громадяни України, які призвані на військову службу (під час мобілізації чи контрактна служба) проходять військову службу в лавах Збройних Сил України.

Згідно приписів статті 1 Закону України «Про правовий режим військового майна» військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо. Статтею 2 цього Закону передбачено, що вирішення питань щодо забезпечення Збройних Сил України військовим майном, а також визначення порядку вилучення і передачі його до сфери управління центральних або місцевих органів виконавчої влади, інших органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядним установам і організаціям та у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст або у їх спільну власність (за згодою відповідних органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України "Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності") належить до компетенції Кабінету Міністрів України з урахуванням того, що озброєння та бойова техніка можуть передаватися лише до військових формувань, існування яких передбачено законом, а військова зброя та боєприпаси до неї також Державній спеціальній службі транспорту.

Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування. Частиною 1 ст. 55 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Згідно із ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними Кримінальним процесуальним кодексом України, із застосуванням норм ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №671 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2016 №730), Міністерство оборони України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сферах оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період. Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади та військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України та Держспецтрансслужба. Підпунктом 23 пункту 4 цього Положення визначено, що Міністерство оборони України забезпечує життєдіяльність Збройних Сил, їх функціонування, бойову та мобілізаційну готовність, боєздатність, підготовку до виконання покладених на них завдань, застосування, комплектування особовим складом та його підготовку, постачання озброєння та військової техніки, підтримання справності, технічної придатності, проведення ремонту та модернізації зазначеного озброєння і техніки, матеріальних, фінансових, інших ресурсів та майна згідно з потребами, визначеними Генеральним штабом Збройних Сил у межах коштів, передбачених державним бюджетом, і здійснює контроль за їх ефективним використанням, організовує виконання робіт і надання послуг в інтересах Збройних Сил. Згідно пункту 15 зазначеного Положення Міністерство оборони України є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в органах Казначейства. Системне тлумачення вказаних норм кримінального та цивільного законодавства свідчить про те, що Міністерство оборони України може бути потерпілим, має право на відшкодування шкоди, оскільки матеріали кримінального провадження підтверджують той факт, що ЗСУ повинні були отримати відповідні доходи (вигоду) і лише неправомірні дії обвинувачених стали підставою, яка позбавила можливості отримання допомоги.

Згідно із ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Докази, що зібрані в процесі досудового розслідування та які надалі будуть представлені суду, дають беззаперечні підстави вважати, що даним кримінальним правопорушенням завдано шкоди ЗСУ як потерпілому. Як встановлено ч.2 ст.55 Кримінального процесуального кодексу України, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. З огляду на викладене, на підставі ст. 2, 55, 58 КПК України прошу суд:

1.Залучити Міністерство оборони України потерпілим у справі № 607/9500/22 та надати представнику пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого.

2.Дане клопотання розглянути без участі представника Міністерства оборони України.

3. Направити копію рішення (повний текст) суду про результати розгляду заяви за адресою: АДРЕСА_1 , Міністерство оборони України».

ОСОБА_10 в заяві просить проводити розгляд без участі представника.

В судовому засіданні 06 лютого 2023 року прокурор ОСОБА_3 пояснив, що підтримує заяву ОСОБА_11 від 03.02.2023 року про визнання Міністерства оборони потерпілим в кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про обвинувачення за ч.3 ст.201-2 КК України. Також зазначив, що всі військовослужбовці які здійснюють захист нашої країни відносяться до складу ЗСУ, яке в свою чергу перебуває у підпорядкуванні Міністерства оборони України. Оскільки грошові кошти у вигляді благодійних внесків громадян, які не надійшли у даній справі військовослужбовцям та які в свою чергу підпорядковувались під час мобілізації ЗСУ, тому такі збитки завдані саме Міністерству оборони України, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні сили України.

Захисник ОСОБА_7 заперечив щодо задоволення клопотання від 17 січня 2023 року про залучення Міністерства оборони України, як потерпілого, посилаючись на раніше подані заперечення, які він подав на клопотання ОСОБА_8 від 16.11.2022 року. Також, він пояснив, що у клопотанні не зазначено жодного взаємозв`язку між зібраними коштами та Міністерством оборони України, відповідно немає підстав вважати, що воно має відношення до вказаних в обвинувальному акті грошей. Крім того, під час підготовчого провадження, прокурор не зазначав про те, що у даному кримінальному провадженні є потерпілі та про це не зазначено в обвинувальному акті.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що жодних договорів із Міністерсвом оборони України укладено не було. Благодійна допомога призначалась для фізичних осіб які того потребували та для потреб яких призначались відповідні збори. Оскільки, жодних доказів наявності договірних зобов`язань із Міністерством оборони України до клопотання не долучено, тому вважає його безпідставним. Він підтримує заперечення захисника - адвоката ОСОБА_7 від 17 січня 2023 року та просить відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_10 .

Обвинувачений ОСОБА_5 заперечив щодо задоволення клопотання ОСОБА_10 та пояснив, що кримінальне провадження №0000060 внесене до ЄРДР 09 квітня 2022 року, при цьому із заявою про визнання потерпілим Міністерство оборони України вперше звернулось лише 16 грудня 2022 року. Після проведення підготовчого судового засідання, тобто через значний проміжок часу, що є незрозумілим та підтверджує той факт, що залучення Міністерства оборони України в якості потерпілого має характер маніпулятивного впливу на дане кримінальне провадження. В даному випадку Міністерство оборони України фактично претендує на гроші громадян, які надавали їх, як благодійну пожертву та яким вказані кошти могли бути повернуті у випадку їх нецільового використання. Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 27 травня 2015 року затверджено порядок фінансового забезпечення потреб національної оборони держави, мобілізаційної підготовки, заходів з мобілізації та Збройних Сил України за рахунок благодійних пожертв фізичних та юридичних осіб, яким передбачено, що для організації збирання благодійних пожертв від фізичних та юридичних осіб -резидентів та нерезидентів, Міністерство оборони України, державні органи та органи місцевого самоврядування можуть залучати благодійні організації шляхом укладення договору про співробітництво, в якому зазначаються сума, цілі та місце збору. Жодних договорів з Міністерством оборони України укладено не було, відповідно жодних зобов`язань між сторонами не виникало. Враховуючи наведене, у задоволенні клопотання просить відмовити.

Обвинувачена ОСОБА_6 пояснила, що підтримує заперечення захисника ОСОБА_7 та обвинувачених ОСОБА_4 і ОСОБА_5 .

Відповідно до статей 8, 129 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права; Норми Конституції України є нормами прямої дії; Суддя, здійснюючи правосуддя є незалежним та керується верховенством права; Основними засадами судочинства, серед інших, є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

В контексті положень ст.7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження.

Суд не має можливості перевірити заперечення сторони захисту, оскільки стороною обвинувачення матеріали кримінального провадження для дослідження ще не надано. Стороною захисту також не надано суду доказів для спростування мотивів зазначених у заяві ОСОБА_10 від 03.02.2023 року.

Оцінюючи доводи сторін, суд вважає, що він вправі по аналогії, в порядку ч.5 ст.55 КПК України, прийняти рішення про відмову у визнанні особи потерпілою, однак, немає очевидних і достатніх підстав вважати, що заява про залучення до провадження, як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди. Крім цього, в обвинувальному акті зазначено, що розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням становить 1854910 грн. 19 коп. Однак, те чи її завдано і кому можна встановити лише шляхом дослідження доказів, які ще не надавалися суду для долучення до судового провадження.

На підставі ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди; права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про залучення її до провадження, як потерпілого; потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження, як потерпілого.

З метою не допущення порушення прав зацікавленої особи суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, вважає доцільним створити необхідні умови для забезпечення особі, яка заявила про те, що кримінальним правопорушенням їй завдано майнової шкоди, можливість захищати свої права та інтереси шляхом реалізації процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Враховуючи наведене суд прийшов до переконання, що заяву ОСОБА_10 від 03.02.2023 року в частині залучення Міністерства оборони України потерпілим у справі ЄУН-607/9500/22 необхідно задовільнити.

Суд вважає, що в контексті вимог ст.55 КПК України пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого у кримінальному провадженні №0000060, судовому провадженні ЄУН - 607/9500/22, стосовно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про обвинувачення за ч.3 ст.201-2 КК України треба вручити Міністерству оборони України. ОСОБА_10 пам`ятку про процесуальні права та обов`язки необхідно вручити в порядку передбаченому ст.345 КПК України.

Прокурор ОСОБА_3 03.02.2023 року подав клопотання про продовження ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , на два місяці, строків дії обов`язків, покладених на них ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31.08.2022 року.

В судовому засіданні 06.02.2023 року прокурор ОСОБА_3 пояснив, що не підтримує клопотання, тому що їх подано передчасно, оскільки строки дії об`язків покладених на ОСОБА_4 та ОСОБА_5 закінчуються в березні 2023 року. Також, він подав письмову заяву від 06.02.2023 року, якою просить не розглядати клопотання про продовження строків дії обов`язків обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

На підставі ч.7 ст.194 КПК України у разі необхідності строк дії обов`язків, які покладено на обвинуваченого, може бути продовжено за клопотанням прокурора, в пор`ядку передбаченому ст.199 КПК України.

Отже, суд не вправі з власної ініціативи вирішувати питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, а тому, заява прокурора ОСОБА_3 , якою він просить не розглядати клопотання про продовження строків дії обов`язків обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підлягає до задоволення.

Керуючись ст.8, 64, 129 Конституції України, ст.7, 55, 345 КПК України, суд, -

постановив:

В задоволенні клопотання ОСОБА_12 про залучення Міністерства оборони України потерпілим у кримінальному провадженні №0000060 та надання ОСОБА_12 пам`ятки про процесуальні права та обов`язки потерпілого, відмовити.

Клопотання ОСОБА_10 про залучення Міністерства оборони України потерпілим у справі ЄУН - 607/9500/22 та надання представнику пам`ятки про процесуальні права і обов`язки потерпілого, задовільнити частково.

Визнати Міністерство оборони України потерпілим у кримінальному провадженні №0000060, судовому провадженні ЄУН - 607/9500/22, стосовно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.201-2 КК України.

Вручити Міністерству оборони України пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого у кримінальному провадженні №0000060, судовому провадженні ЄУН - 607/9500/22, стосовно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.201-2 КК України.

Копію ухвали і пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого надіслати Міністерству оборони України.

Заяву прокурора ОСОБА_3 , якою він просить не розглядати подані ним клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , на два місяці, строків дії обов`язків, покладених ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31.08.2022 року, задовільнити.

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 , на два місяці, строку дії обов`язків, покладених на нього ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31.08.2022 року, залишити без розгляду.

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 , на два місяці, строку дії обов`язків, покладених на нього ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31.08.2022 року, залишити без розгляду.

Судовий розгляд відкласти на 07 березня 2023 року 11 год. 30 хв., про що повідомити Міністерству оборони України.

СуддяОСОБА_1