ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/656/23 Справа № 210/3564/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

захисника (в режимі

відеоконференції) ОСОБА_8

підозрюваного (в режимі

відеоконференції) ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровська від 22 лютого 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вільногірська Дніпропетровської області, громадянина України, займаючого посаду керуючого партнера Адвокатського об`єднання «Бірюк, Мігульов і партнери», одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.4 ст.28 ч.4 ст.190, ч.3 ст.27 ч.3 ст.209, ч.1 ст.255, ч.3 ст.27 ч.2, ч.4 ст.358 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 лютого 2023 року клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_10 в рамках кримінального провадження №0000147 від 31.08.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.190 ч.4, ст.209 ч.3, ст.255, ст.358 ч.ч.2, 4 КК України, було задоволено.

Продовжено відносно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 діб, тобто до 22 квітня 2023 року включно, без визначення розміру застави.

Рішення суду обґрунтовано тим, що підозра ОСОБА_9 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях обґрунтовується зібраними під час досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні доказами.

Під час проведення досудового слідства у вказаному кримінальному провадженні встановлено, що ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, котрі відносяться до категорії кримінальних проступків та особливо тяжких злочинів. Відповідно до вимог ст.184 ч.1 п.4 КПК України, під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Також при постановленні слідчим суддею ухвали про застосування запобіжного заходу стосовно ОСОБА_9 та його подальшому продовженні були враховані доводи сторони захисту та характеризуючі підозрюваного матеріали, але нових обставин, котрі б слугували підставою для зміни запобіжного заходу, стороною захисту надано не було, тож у даному випадку доводи сторони захисту не перевищують суспільного інтересу у справі, а ризики, про які було заявлено на момент застосування слідчим суддею запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 , та його подальше продовження, не втратили свою актуальність та продовжують існувати, а прокурором доведено необхідність продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_9 .

Враховуючи те, що в діях підозрюваного ОСОБА_9 вбачаються ознаки складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190, ч.3 ст.27, ч.3 ст.209, ч.1 ст.255, ч.3 ст.27, ч.2, ч.4 ст.358 КК України, які відносяться до категорії кримінальних проступків та особливо тяжких злочинів, слідчий суддя встановив, що прокурором доведено вагомі докази обставин, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінальних правопорушень, достатні підстави вважати, що у діях та поведінці підозрюваного існує ризик переховуватися від слідства, а в подальшому і від суду, впливати на свідків, потерпілих та інших підозрюваних, та з метою запобіганням цим спробам, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень, відносно останнього, слідчий суддя вважає, що підозрюваному ОСОБА_9 доцільно продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, оскільки діяння ОСОБА_9 кваліфіковано в тому числі за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.255 КК України, а саме створення злочинної організації, а також керівництво такою організацією, враховуючи обставини вчиненого злочину, особу підозрюваного, майновий стан, слідчий суддя визнав за необхідне не визначати розмір застави.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 лютого 2023 року та постановити нову ухвалу, обравши підозрюваному запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 20 лютого 2023 року підозрюваному ОСОБА_9 була вручена копія клопотання про подовження строку тримання під вартою на строк 60 діб без можливості внесення застави, але згідно з п. 1 ст. 199 КПК України клопотання про подовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше, ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Строк дії ухвали слідчого судді Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу від 27.12.2022 року про продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_9 закінчувався 24 лютого 2023 року, а тому клопотання про подовження строку тримання під вартою мало бути подано до слідчого судді Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу не пізніше 19 лютого 2023 року, але подано до суду лише 21 лютого 2023 року. Тож, апелянт вважає, що прокурор, звернувшись до слідчого судді з клопотанням про подовження строку тримання під вартою з порушенням встановленого п`ятиденного стоку, втратив процесуальне право на вчинення даної процесуальної дії, і його клопотання повинно було повернути без розгляду, але слідчим суддею цього зроблено не було, чим порушені вимоги ч. 1 ст. 199 КПК України.

До того ж, як зазначає захисник, у клопотанні не викладені обставини, які перешкоджають завершити досудове розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про продовження строку тримання підозрюваного ОСОБА_9 під вартою, а слідчим суддею навіть не перевірялось, до якого числа продовжено строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні і які слідчі дії стороні обвинувачення необхідно провести.

Крім того, апелянт вважає, що слідчим суддею необгрунтовано продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Також вказує адвокат ОСОБА_7 й на те, що слідчий суддя, приймаючи рішення про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 , знову врахував тільки те, що ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, його суспільну небезпечність, хоча ризик переховування від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Та взагалі до клопотання прокурором не долучені будь-які об`єктивні докази, які б підтверджували існування зазначених ризиків.

Не було прийнято слідчим суддею до уваги й те, що події в даному кримінальному провадженні відбувались ще в 2019 році, мають господарсько-правовий характер, а тому ймовірність існування ризиків впливу на свідків, спростовуються тим, що на протязі всього часу, упродовж якого триває досудове розслідування, з боку ОСОБА_9 ніяких дій впливу ані на потерпілих, ані на свідків, ані на інших підозрюваних не здійснювалось. Разом з цим, ризику ймовірного впливу на свідків та потерпілих, на який посилався слідчий суддя, можна, на думку захисту, уникнути шляхом покладення на підозрюваного обов`язку утримуватися від спілкування з певними особами у кримінальному провадженні. Не містить клопотання прокурора і переконливого обгрунтування наявності у підозрюваного ОСОБА_9 наміру перешкоджати ходу досудового розслідування і судового розгляду.

Звертає увагу захисник також на те, що підозрюваний ОСОБА_9 раніше не судимий, має постійне місце проживання та реєстрації, за місцем проживання характеризується суто позитивно, має на утриманні тяжкохвору дружину і літнього віку матір, має добру репутацію та позитивно характеризується за постійним місцем роботи, перебуває під вартою вже більше 4 місяців, відомостей про те, що ОСОБА_9 схильний до антисоціальної поведінки суду стороною обвинувачення знову надано не було, що свідчить про міцність соціальних зв`язків підозрюваного, а тому апелянт вважає можливим застосування до її підзахисного запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку підозрюваного та його захисників, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, позицію прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції та вважав за необхідне ухвалу суду залишити без змін, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно із ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу, та умови, за яких таке продовження можливе.

Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора слідчим суддею дотримані, висновки суду про необхідність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 обґрунтовані та підтверджуються матеріалами справи.

Як убачається з наданих суду апеляційної інстанції матеріалів, Слідчим суддею встановлено, що СВ Відділення поліції №2 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000147 від 31.08.2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.190 ч.4, ст.209 ч.3, ст.255, ст.358 ч.2, ч.4 КК України.

03.11.2022 року ОСОБА_9 було затримано в порядку ст.208 КПК України та повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190, ч.3 ст.27, ч.3 ст.209, ч.1 ст.255, ч.3 ст.27, ч.2, ч.4 ст.358 КК України, а саме: заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, вчинене в особливо великому розмірі, вчинене злочинною організацією (ч.3 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України); організації легалізації (відмивання) майна, одержаного злочинним шляхом, що виразились у набутті, володінні, та розпорядженні майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержано злочинним шляхом, у тому числі здійснення фінансової операції, вчинення правочину з таким майном, вчинені особою, яка знала, що таке майно прямо чи опосередковано, повністю чи частково одержано злочинним шляхом, вчинені у великому розмірі організованою групою (злочинною організацією) (ч.3 ст.27, ч.3 ст.209 КК України); створення злочинної організації, а також керівництво такою організацією (ч.3 ст.27, ч.1 ст.255 КК України); організація складання, видачі та використання завідомо підробленого документа (ч.3 ст.27, ч.2, ч.4 ст.358 КК України).

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.11.2022 року, відносно ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 01.01.2023 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвалою слідчого судді від 20.12.2022 року продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000147 від 31.08.2020 року до 06 місяців, тобто до 03.05.2023 року включно.

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.12.2022 року відносно ОСОБА_9 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 24.02.2023 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13.02.2023 року ухвалу від 27.12.2022 року залишено без змін.

13.02.2023 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190, ч.3 ст.27, ч.3 ст.209, ч.1 ст.255, ч.3 ст.27, ч.2, ч.4 ст.358 КК України, відносно ТОВ ЕКСПРЕС.

22.02.2023 року прокурор відділу нагляду за додержанням законів органами які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_10 звернувся до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_9 .

Оскаржуваною ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 лютого 2023 року дане клопотання прокурора було задоволено і продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_9 на 60 діб, тобто до 22 квітня 2023 року включно, без визначення розміру застави.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що слідчий суддя, розглядаючи зазначене клопотання прокурора, достатньою мірою з`ясував дані, які вказують на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, передбачених за ч.2 ст.27, ч.4 ст.28 ч.4 ст.190, ч.2 ст.255, ч.2 ст.27 ч.2, ч.4 ст.358 КК України, оскільки наведені прокурором обставини дають достатні підстави для такого висновку, а доводи захисників та твердження підозрюваного щодо необґрунтованості підозри мають характер суб`єктивної оцінки зацікавленої особи і є неприйнятним для колегії суддів, оскільки при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу чи його продовження має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування. Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу, тож апеляційні вимоги сторони захисту в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Так, обґрунтованість підозри ОСОБА_9 у скоєнні вказаних кримінальних правопорушень підтверджується зібраними відповідно до вимог КПК України в ході досудового розслідування належними та допустимими доказами у їх сукупності, зокрема: протоколом прийняття заяви від ОСОБА_11 про вчинення кримінального правопорушення від 28.08.2020 року; протоколом допиту ОСОБА_12 від 31.08.2020 року; протоколом допиту ОСОБА_13 від 31.08.2020 року; протоколом допиту ОСОБА_14 від 02.09.2020 року; протоколом допиту ОСОБА_15 від 31.08.2020 року; протоколом допиту ОСОБА_16 від 10.09.2020 року; протоколом допиту ОСОБА_17 від 10.09.2020 року; постановою про визнання речових доказів від 20.06.2022 року; протоколом допиту потерплої ОСОБА_18 від 22.06.2022 року; висновком експерта від 16.09.2022 року №CE-19/104-22/21071-ОБ; протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 26.09.2022 року, та матеріалами до нього, вилучених у ГУ ДПС у Дніпропетровській області; протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 31.10.2022 року, та матеріалами до нього, вилучених y Господарському суді Дніпропетровської області; протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 10.11.2022 року, та матеріалами до нього, вилучених у Дніпровському апеляційному суді; протоколом за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій; іншими матеріалами кримінального провадження в сукупності.

Загальним правилом, яке випливає із рішень ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. «Вемгофф проти Німеччини», від 24 липня 2003 р. у справі «Смірнови проти Росії», є те, що особа, обвинувачена у правопорушенні, має перебувати на волі до початку судового розгляду її справи, якщо держава не наведе відповідних і достатніх підстав для тримання під вартою цієї особи. Тобто держава має довести необхідність тримання під вартою особи, а суди, виходячи із презумпції на користь свободи, вирішити, на основі принципу змагальності, чи є достатні підстави для тримання особи під вартою.

У справі «Смірнови проти Росії» (п. 59) ЄСПЛ зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. «Мацнеттер проти Австрії») або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 р. у справі «Летельєр проти Франції»).

ЄСПЛ визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.

ЄСПЛ робить висновок, що перед застосуванням до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою національний судовий орган повинен обов`язково розглянути можливість застосування інших, альтернативних триманню під вартою, заходів. Позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (п. 31 рішення ЄСПЛ у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що належним чином обґрунтовані і висновки слідчого судді про те, що ризики, які були підставою для обрання ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме ризик переховуватися від слідства та суду, та ризик впливати на свідків, потерпілих та інших підозрюваних, не зменшилися та для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що слідчий суддя повною мірою урахував тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_9 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним даних кримінальних правопорушень, міцність соціальних зв`язків останнього, його вік та стан здоров`я та дійшов вірного висновку про те, що позиція слідчого судді відносно можливості запобігання даним ризикам виключно шляхом продовження саме такого запобіжного заходу як тримання під вартою, є в даному випадку обґрунтованою, а тому доводи апеляційної скарги захисника підозрюваного щодо недоведеності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 197, 199 КПК України, за відсутності підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, продовжив строк тримання підозрюваного ОСОБА_9 під вартою в межах строку досудового розслідування, а тому не вбачається підстав для задоволення апеляційної скарги сторони захисту та її слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді, як законну та обгрунтовану залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровська від 22 лютого 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4