Справа № 345/1665/22
Провадження № 11-кп/4808/122/23
Категорія ст. 199 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Шигірт
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу Калуського міськрайонного суду від 27 грудня 2022 року,-

в с т а н о в и в:

Вказаною ухвалою клопотання прокурора задоволено, продовжено обвинуваченій ОСОБА_5 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з 28.12.2022 року по 25.02.2023 року включно.

Мотивуючи рішення слідчий суддя вказує, що під час обрання обвинуваченій запобіжного заходу у виді тримання під вартою у судових засіданнях було встановлено наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України. На даний момент ризики не зменшились, а тому лише тримання під вартою зможе гарантовано забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої.

З ухвалою суду не погодилась захисник обвинуваченої ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 , та подав апеляційну скаргу в якій вказує, що підстав вважати, що ОСОБА_5 буде переховуватись від слідства, впливати на учасників кримінального провадження чи спробує вчинити інше кримінальне правопорушення немає, це не було встановлено судом та не обґрунтовано та не доведено стороною обвинувачення. Звертає увагу на те, що спроб переховуватись від органів досудового розслідування ОСОБА_5 не чинила, так само не має наміру чинити тиск на інших учасників кримінального провадження. Вважає, що тримання під вартою не є виправданим та доцільним.

Враховуючи наведене, просить оскаржувану ухвалу скасувати.

В судове засідання учасники процесу не з`явились, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, а тому апеляційний суд вважає за можливе розглянути дане кримінальне провадження без участі сторін у відповідності до вимог ст. 422-1 КПК України.

З`ясувавши обставини кримінального провадження, дослідивши доводи і мотиви апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.394 ч.5 КПК України, ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором.

Виходячи зі змісту ст.177 ч.2 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії передбачені ст.177 ч.1 КПК України.

Згідно ст.199 ч.ч.3,5 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити , зокрема, виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Як встановлено апеляційним судом, суд першої інстанції, розглянув клопотання прокурора дотримавшись вимог процесуального законодавства та ухвалив законне рішення в якому виклав свої мотиви.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання та продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. При цьому, суд вважав доведеним існування ризиків, що передбачені ст.177 КПК України, а саме, обвинувачена може покинути територію України, переховуватись від суду, продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, на що звернув увагу місцевий суд.

Такі обставини підтверджують правильність висновків суду першої інстанції щодо доведеності ризиків та необхідності продовження тримання ОСОБА_5 під вартою.

Враховуючи викладені норми права та встановлені обставини, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційних вимог та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 405, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу Калуського міськрайонного суду від 27 грудня 2022 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4