Номер провадження: 11-кп/813/2191/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

29.11.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Одеського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2022 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.3 ст.358, ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.4 ст. 358, ч.3 ст. 27, ч.4 ст. 190, ч.3 ст.27, ч.3 ст.15, ч.4 ст.190, ч.5 ст.27, ч.4 ст. 190, ч.5 ст.27, ч.4 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

З матеріалів кримінального провадження, які надійшли до апеляційного суду вбачається, що в провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувають об`єднанні обвинувальні акти у кримінальних провадженнях №0001109 від 30.07.2021р., №0000182 від 05.02.2021р. за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.3 ст.358, ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.4 ст. 358, ч.3 ст. 27, ч.4 ст. 190, ч.3 ст.27, ч.3 ст.15, ч.4 ст.190, ч.5 ст.27, ч.4 ст. 190, ч.5 ст.27, ч.4 ст. 190 КК України.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01.11.2022р. продовжено обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 30.12.2022р. включно, з визначенням застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, у розмірі 3209 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 7284430 грн. Продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 30.12.2022р. включно, з визначенням застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, у розмірі 18617 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 46188777 грн.

Не погоджуючись з ухвалою суду захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції в частині продовження відносно ОСОБА_7 строку тримання під вартою, в якій просить скасувати ухвалу в цій частині, та прийняти нову якою обрати відносно ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що прокурором в суді першої інстанції не було доведено наявність ризиків, передбачених ст.ст. 177, 178 КПК України. Обвинувачений не має наміру переховуватись від суду або органів досудового розслідування, про що свідчить той факт, що дізнавшись 01.06.2022р. про підозру, він сам 02.06.2022р. з`явився до суду першої інстанції для обрання йому запобіжного заходу.

Також звертає увагу на те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, сталих зв`язків у кримінальному світі не має, є співзасновником ТОВ «К.А. ВІТАД» де працює на посаді керівника, має постійне місце проживання в м. Одесі, є членом Громадського формування з охорони громадського порядку та Державного кордону «Сектор економічної безпеки», яке задіяне до виконання спільних завдань з охорони громадського порядку під час комендантської години з працівниками ОРУ №1, активно займається благодійною діяльністю.

Також судом, в порушення вимог КПК України, був визначений завідомо непомірний розмір застави для обвинуваченогоу розмірі 18 617 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 46 188 777 грн., оскільки сума збитків на теперішній час не встановлена.

Вважає, що стосовно обвинуваченого цілком можливо застосувати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із носінням засобів електронного контролю місце знаходження, що зможе запобігти ризикам зазначеним прокурором у своєму клопотанні.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи в апеляційному суді був повідомлений завчасно, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у його відсутність до суду апеляційної інстанції не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції залишити без змі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Згідно ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи, що захисником обвинуваченого ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_8 подана апеляційна скарга на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 01.11.2022р. в частині продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , а тому предметом апеляційного перегляду є вказана ухвала саме в цій частині. В решті ухвала суду не оскаржена, а тому в апеляційному порядку не переглядається.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Водночас, при здійсненні апеляційного перегляду колегія суддів, крім норм КонституціїУкраїни, національного законодавства, в тому числі і кримінального процессуального законодавства керується Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477 від 23.02.2006 року, ст. 2, 17 якого передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як обов`язкове джерело права. Основним джерелом правозастосовної діяльності ЄСПЛ є Конвенція «Про захист прав людини та основоположних свобод», якою на міжнародному рівні закріплені головні принципи права на свободу та особисту недоторканість, за яким особа може бути позбавлена свободи виключно на підставах передбачених законом, права на справедливий публічний розгляд справи незалежним та безстороннім судом, права на ефективний засіб юридичногозахисту в національному органі.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

За змістом положень Глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст. 331 КПК України, підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Як вбачається з матеріалів провадження, які надійшли до суду апеляційної інстанції, в провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувають об`єднанні обвинувальні акти у кримінальних провадженнях №0001109 від 30.07.2021р., №0000182 від 05.02.2021р. за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.3 ст.358, ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.4 ст. 358, ч.3 ст. 27, ч.4 ст. 190, ч.3 ст.27, ч.3 ст.15, ч.4 ст.190, ч.5 ст.27, ч.4 ст. 190, ч.5 ст.27, ч.4 ст. 190 КК України.

Вирішуючи питання доцільності продовження тримання ОСОБА_7 під вартою, суд першої інстанції врахував, що на теперішній час ОСОБА_7 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа про яку йдеться могла вчинити правопорушення, що мало місце коли останній перебував у процесуальному статусі підозрюваного, а тому питання обґрунтованості підозри не було предметом розгляду. Також судом враховано, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.3 ст.358, ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.4 ст. 358, ч.3 ст. 27, ч.4 ст. 190, ч.3 ст.27, ч.3 ст.15, ч.4 ст.190, ч.5 ст.27, ч.4 ст. 190, ч.5 ст.27, ч.4 ст. 190 КК України, за вчинення більш тяжкого з інкримінованих кримінальних правопорушень, у разі доведеності його вини, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до 12 років, а тому наявний ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме ризик того, що обвинувачений враховуючи тяжкість покарання, що йому загрожує, може вдатися до спроб переховуватись від суду. Також наявний ризик можливого незаконного впливу обвинуваченим на свідків та потерпілих, які підлягають допиту в суді, з метою зміни останніми показань, а тому наведені прокурором ризики передбачені п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України не зменшились.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.3 ст.358, ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.4 ст. 358, ч.3 ст. 27, ч.4 ст. 190, ч.3 ст.27, ч.3 ст.15, ч.4 ст.190, ч.5 ст.27, ч.4 ст. 190, ч.5 ст.27, ч.4 ст. 190 КК України, за 15 епізодами, три із яких класифікуються як особливо тяжкі і передбачають покарання у виді позбавлення волі строком до 12 років з конфіскацією майна.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 02.06.2022р. стосовно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, з визначенням застави у розмірі 18 617 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 46 188 777 грн.
Ухвалами слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 22.06.2022р., 13.07.2022р., 29.07.2022р. стосовно ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 26.09.2022р., з раніше визначеним розміром застави.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20.09.2022р., стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 18.11.2022р., з раніше визначеним розміром застави.
Апеляційний суд вважає, що розглядаючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції в иконав вимоги ст.ст. 199, 331 КПК України, які регламентують продовження строку дії запобіжного заходу.

Згідно усталеної позиції Європейського суду з прав людини, вирішуючи питання щодо наявності підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі "Харченко протии України" від 10 лютого 2011 року (п.79) продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості".

Також в рішенні ЄСПЛ у справі "Єчюс проти Литви" (п.219) зазначено, що продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу.

Обґрунтовуючи необхідність продовження у відношенні ОСОБА_7 міри запобіжного заходу в виді тримання під вартою, суд першої інстанції врахував характер інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.3 ст.358, ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.4 ст. 358, ч.3 ст. 27, ч.4 ст. 190, ч.3 ст.27, ч.3 ст.15, ч.4 ст.190, ч.5 ст.27, ч.4 ст. 190, ч.5 ст.27, ч.4 ст. 190 КК України, за вчинення більш тяжкого з інкримінованих кримінальних правопорушень, у разі доведеності його вини, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до 12 років.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його не можливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» (п.80) Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим, данні про його особу, наявність ризиків, передбачених п.1, п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що враховуючи тяжкість покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк, у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, обвинувачений може здійснити дії переховуватись від суду з метою уникнення покарання, може незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, які мають бути допитані в суді, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, що йому загрожує, шляхом зміни ними показів, а тому на думку колегії суддів, є підстави вважати, що продовження строку запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою, зможе запобігти наведеним вище ризикам, та підстав для обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою немає.

На даному етапі судового розгляду апеляційним судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжному заході у виді тримання під вартою відпала, доцільності змінювати йому запобіжний захід не вбачається, встановлені під час обрання запобіжного заходу ризики не зменшились та продовжують існувати.
Доводи апеляційної скарги сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, оскільки наявність таких ризиків було доведено прокурором та встановлено судом першої інстанції під час судового розгляду.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що застава у передбачених п.3 ч.5 ст. 182 КПК України, не здатна забезпечити запобіганню встановленим ризикам та належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, їх специфіку, корисливий характер, розмір майнової шкоди в особливо великому розмірі, що складає 46 188 056 грн., суспільно-небезпечні наслідки вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, тяжкість покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк, яке йому загрожує у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а тому колегія суддів погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром застави, який зможе забезпечити запобіганню ризикам, передбаченим п.1, 3 ч.1 ст. 173 КПК України та належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Враховуючи обсяг обвинувачення ОСОБА_7 у сукупності із тяжкістю можливого покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк, дані про його особу, наявність ознак справжнього суспільного інтересу, а також те, що на теперішній час залишаються наявними ризики, передбачені п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, на думку колегії суддів, дають достатні підстави вважати, що продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою є обґрунтованим. Обставин, які б свідчили про зменшення раніше встановлених ризиків, або які були б підставою для зміни виду запобіжного заходу на більш м`який не пов`язаний з триманням під вартою, судом апеляційної інстанції на даному етапі судового розгляду не встановлено.
Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

В ході розгляду справи судом апеляційної інстанції не було встановлено обставин, передбачених ч.2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Будь яких інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою, або які могли бути підставою для зміни запобіжного заходу на більш м`який, матеріали провадження, які надійшли до апеляційного суду, не містять, та сторона захисту в судовому засіданні апеляційного суду не навела.

Враховуючи вище зазначене, судом апеляційної інстанції не встановлено істотних порушень положень КПК України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого, які б були підставою для скасування оскарженої ухвали та зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Отже висновок суду про наявність достатніх підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є законним та обґрунтованим, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги сторони захисту - відсутні.

Керуючись ч. 2 ст. 376, 177, 178, 183, 199, 404, 405, 407,422-1 КПК України, колегіясуддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Приморського районного судум. Одеси від 01 листопада 2022 року - залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2022 року в частині, якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 30.12.2022р. включно, з визначенням застави у розмірі 18 617 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 46 188 777 грн. - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст ухвали оголошено 05 грудня 2022р.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4