Суворовський районний суд міста Одеси Справа № 523/9950/19
Провадження №1-кп/523/295/23
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

24.02.2023 р. Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретарів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора - ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,

представника служби у справах дітей ОМР - ОСОБА_6 ,

в присутності обвинуваченого - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали об`єднаних кримінальних проваджень, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002249 від 20.06.2019р. та №0001198 від 21.08.2019р., за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізмаїлу Одеської області, громадянина України, сироти, з неповною середньою освітою, не одруженого, дітей на утриманні не маючого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого:

-17.05.2019р. Суворовським райсудом м. Одеси за ч.2 ст.186 КК України до 4р. позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на строк 2р.,

-04.11.2019р. Приморським райсудом м. Одеси за ч.2 ст.186, ч.2 ст.185 КК України до 4р. 6міс позбавлення волі,

у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

20.06.2019р., приблизно о 11год. 35хв., повторно, неповнолітній ОСОБА_7 маючи прямий протиправний умисел та переслідуючи корисливий мотив, з метою таємного викрадення чужого майна, знаходячись на автостоянці, розташованій біля супермаркету «Сільпо» по вул. Героїв оборони Одеси,98 в м. Одесі, побачив ОСОБА_8 , яка проходила поруч та у правій кишені сукні якої знаходився мобільний телефон, який ОСОБА_9 визнав об`єктом свого злочинного посягання. Далі, ОСОБА_9 реалізуючи свій злочинний умисел, скориставшись тим, що ОСОБА_8 направляється до свого автомобіля, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов зі спини до останньої та шляхом вільного доступу, таємно викрав з правої кишені сукні мобільний телефон марки «Хіаоmі», вартістю 6299грн. із сім-картою «Лайфсел», Після чого, ОСОБА_9 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим, заподіявши ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 6299гривень.

Крім того, повторно, 01.08.2019р., приблизно о 12год. 10хв., неповнолітній ОСОБА_9 перебуваючи у приміщенні магазину №11 ринку «Летучий Голандець», розташованому по вул. Одарія,3 в м. Одесі, вирішив таємне викрасти чуже майно, а саме мобільний телефон марки «Xiaomi», який відповідно визначив об`єктом свого злочинного посягання. Далі, ОСОБА_9 реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливим мотивом, з метою особистого збагачення, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, простягнув руку до стелажу та таємно викрав, належний ОСОБА_10 , мобільний телефон марки «Xiaomi», вартістю 3800грн. Після чого, ОСОБА_9 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим, заподіявши ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 3800гривень.

В судовому засіданні, ОСОБА_9 повністю визнав свою вину за пред`явленими та викладеними в обвинувальних актах обвинуваченнях, крім того, пояснив суду про час, місце, спосіб та мотиви скоєного ним при вказаних вище обставинах, не оспорюючи при цьому докази, які містяться у кримінальному провадженні та фактичні обставини скоєних ним кримінальних правопорушень.

Враховуючи те, що ОСОБА_9 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях при обставинах, викладених у обвинувальних актах, враховуючи, що прокурор, обвинувачений не оспорювали фактичні обставини провадження та беручи до уваги, що учасники судового провадження, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, при цьому роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів кримінального провадження, що характеризують останнього.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень доведена повністю та дії вказаної особи кваліфікує за ч.2 ст.185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

При призначенні покарання ОСОБА_9 , суд приймає до уваги характер і обставини вчинених кримінальних правопорушень, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, умови життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку.

Судом враховується особа ОСОБА_9 , який є особою раніше неодноразово судимою, вчинив аналогічні корисливі кримінальні правопорушення, які відноситься до категорії нетяжких злочинів, вчинив злочини у неповнолітньому віці, сироти, не одруженого, дітей на утримані не маючого, офіційно не працюючого, маючого реєстрацію та тимчасове місця проживання.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_9 , передбачені ст.66 КК України, суд визнає: вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім, щире каяття, повне визнання своєї вини, відсутність будь-яких претензій з боку потерпілої ОСОБА_8 до обвинуваченого, у зв`язку із поверненням раніше викраденого майна.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, передбачені ст.67 КК України, судом не встановлено.

Згідно зі статтями 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

На підставі викладеного, при визначенні виду та міри покарання по даному кримінальному провадженню, враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини кримінального провадження, беручи до уваги особу ОСОБА_9 , який є особою раніше неодноразово судимою, вчинив аналогічні корисливі кримінальні правопорушення, які відноситься до категорії нетяжких злочинів, вчинив злочини у неповнолітньому віці, сироти, не одруженого, дітей на утримані не маючого, офіційно не працюючого, маючого реєстрацію та тимчасове місця проживання, враховуючи наявність обставин, які пом`якшують покарання вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім, щире каяття, повне визнання своєї вини, відсутність будь-яких претензій з боку потерпілої ОСОБА_8 до обвинуваченого, у зв`язку із поверненням раніше викраденого майна та відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, з метою запобігання вчиненню обвинуваченим нових злочинів, суд приходить до висновку про те, що виправлення обвинуваченого та недопущення вчинення ним нових кримінальних правопорушень, можливе лише в умовах його ізоляції від суспільства, із призначенням покарання у виді позбавлення волі, а також приймаючи до уваги вчинення ОСОБА_9 злочинів по даному кримінальному провадженню до часу ухвалення вироку Приморським районним судом м. Одеси від 04.11.2019р., суд із врахуванням вимог ч.4 ст.70 КК України, вважає за необхідне за сукупністю кримінальних правопорушень визначити остаточне покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі.

В даному випадку, за переконанням суду, покарання у виді позбавлення волі, передбаченого санкцією ч.2 ст.185 КК України, повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Разом з тим, суд не погоджується та вважає необґрунтованими доводи прокурора про те, що при призначенні покарання обвинуваченому згідно із приписами ч.4 ст.70 КК України, слід враховувати та посилатись на вирок Приморського райсуду м. Одеси від 03.05.2022р., виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що ні під час досудового розслідування, ні під час судового розгляду, стороною обвинувачення не були здійсненні будь-які процесуальні дії, направленні на встановлення наявності набрання вищевказаного вироку Приморського райсуду м. Одеси законної сили та й відповідно надання на адрес суду вказаного вироку, оскільки в матеріалах судового провадження відсутні будь-які відомості щодо вищезазначеного вироку Приморського райсуду м. Одеси. Таким чином, з урахуванням наведеного, оскільки матеріали судового провадження не містять відомостей щодо зазначеного вироку, суд вважає необхідним не посилатись на нього при застосуванні приписів ч.4 ст.70 КК України, які нічим не обґрунтовані та документально не підтверджені.

Далі, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі за вчинені злочини, судом враховується, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому, суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у Постанові від 28.05.2020року (справа №753/13972/17; провадження №51-986км20), згідно якої, Верховний Суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Крім того, приймаючи таке рішення, суд серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950.

Долю речових доказів, суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.369-371, 373-374 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, що призначено вироком Приморського районного суду м. Одеси від 04.11.2019р., визначити остаточне покарання ОСОБА_9 у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Запобіжний захід до набрання вироку законної сили щодо ОСОБА_9 залишити колишній тримання - під вартою. Строк відбуття покарання рухувати з 25.09.2019р.

Речові докази: мобільний телефон «Хіаоmі» - вважати повернутим за належністю ОСОБА_8 ; DVD-R диск із відеозаписом - зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд м. Одеси до Судової палати по кримінальних справах Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня проголошення.

Копії вироку вручити під розписку учасникам судового засідання, а також надати іншим заінтересованим особам.

Головуючий суддя ОСОБА_1