Номер провадження: 11-сс/813/521/23
Справа № 947/2546/23 1-кс/947/3150/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

підозрюваного - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції між Одеським апеляційним судом та ДУ «Одеський слідчий ізолятор» матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 14.03.2023 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0000104 від 15.01.2023 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Одеса, громадянина України, українця, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України,

встановив:

В провадженні відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0000104 від 15.01.2023 року за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, скоєного за наступних обставин.

15.01.2023 року, приблизно о 04:00 год., у с. Курісове Березіського району Одеської області, ОСОБА_8 , керуючи автомобілем «Toyota Avensis», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по сухому чистому асфальтобетонному покриттю проїзної частини вул. Центральної, біля опори ЛЕП № 79, із сторони вул. Покровська, в сторону вул. Партизанської слави, на крутому підйомі, із заокругленням дороги вправо за ходом руху автомобіля, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння (1,45 проміле), грубо порушив вимоги п. п. 2.3 «б», 2.9 «а», та 12.1 «Правил дорожнього руху України», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, відповідно до яких:

п. 2.3. для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керування цим транспортним засобом у дорозі;

п. 2.9. водієві забороняється:

а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

п. 12.1. під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним,

проявив злочинну самовпевненість, тобто передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків, легковажно розраховував на їх відвернення, був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, заходів, що виключають виникнення і розвиток аварійної ситуації не вжив, керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, а також особливості вантажу, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, у результаті чого допустив неконтрольований виїзд транспортного засобу за межі проїзної частини вліво, із подальшим наїздом на залізобетонну опору, та дерево.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ОСОБА_9 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події.

Допущенні водієм ОСОБА_8 порушення вимог п. п. 2.3 «б», 2.9 «а», 12.1 Правил дорожнього руху України перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілому ОСОБА_9 .

15.01.2023 року ОСОБА_8 затримано органом досудового розслідування в порядку ст. 208 КПК України.

16.01.2023 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченому ч.3 ст.286-1 КК України, за кваліфікуючими ознаками - порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинили смерть потерпілого.

24.01.2023 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси підозрюваному ОСОБА_8 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 15.03.2023 року.

13.03.2023 року слідчий відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді з погодженим прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 клопотанням про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 .

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_8 підозрюється у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, що є тяжким злочином, раніше встановлені ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати. Слідчий вважає, що продовжують існувати ризики: переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду; незаконного впливу підозрюваного на потерпілих у кримінальному провадженні, а також вчинення іншого кримінального правопорушення. Завершити досудове розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали слідчого судді про продовження запобіжного заходу щодо підозрюваного не представляється можливим, оскільки необхідно виконати ряд слідчих (розшукових) та процесуальних дій у кримінальному провадженні, зокрема: закінчити проведення призначених судових експертиз: судово-медичної експертизи трупа; судової автотехнічної експертизи з дослідження технічного стану автомобіля; судової транспорно-трасологічної експертизи з дослідження слідів та пошкоджень на автомобілі; судової автотехнічної експертизи дослідження обставин виїзду транспортного засобу за межі проїзної частини; реалізувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 17.02.2023 року про надання доступу до біологічних речовин (зразків крові) та медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_8 , які перебувають у володінні КНП «Доброславська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування»; призначити судову токсикологічну експертизу дослідження біологічних речовин (зразків крові) ОСОБА_8 з метою встановлення концентрації етилового алкоголю в крові останнього; встановити та допитати свідків та очевидців дорожньо-транспортної пригоди; виконати вимоги, передбачені ст.ст.290, 291 КПК України; та інші слідчі та процесуальні дії у кримінальному провадженні.

Згідно інформації з ЄДРСР 14.03.2023 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси продовжено строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні до 4 (чотирьох) місяців, тобто до 16.05.2023 року, включно.

Оскарженою ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси задоволено клопотання слідчого та відносно підозрюваного ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком, до 12.05.2023 року, включно, в межах строку досудового розслідування, без визначення розміру застави.

Мотивуючи своє рішення слідчий суддя послався на те, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, а зазначені в клопотанні слідчого ризики, які існували при обранні запобіжного заходу не зменшилися та не відпали, а саме ризики: можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду; незаконного впливу підозрюваного на потерпілу у кримінальному провадженні; а також іншого перешкоджання кримінальному провадженню. Врахувавши вагомість наявних доказів про підозру у вчиненні ОСОБА_8 злочину, тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим, особу підозрюваного, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою підозрюваному.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою змінити підозрюваному запобіжний захід на інший, не пов`язаний із триманням під вартою. Захисник посилається на необґрунтованість та невмотивованість оскарженої ухвали, з огляду на не врахування слідчим суддею не доведеності прокурором обґрунтованості підозри та існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також на неврахування слідчим суддею особи підозрюваного, який одружений, має двох малолітніх дітей.

Заслухавши суддю-доповідача; підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали справи; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі - КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.197 КПК, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК, та сукупний строк тримання під вартою підозрюваному, під час досудового розслідування у кримінальному проваджені щодо тяжких або особливо тяжких злочинів, не повинен перевищувати дванадцяти місяців.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя виконав вимоги ст.199 КПК, та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання підозрюваного під вартою, без визначення розміру застави.

З матеріалів судового провадження вбачається, що на стадії розгляду слідчим суддею питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , останній обґрунтовано підозрюється в скоєні злочину, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України.

Питання обґрунтованості підозри детально досліджувалось при обранні слідчим суддею запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 , в ході якого було встановлено, що докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому злочину.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання або продовження відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати остаточну оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

При цьому, апеляційний суд констатує, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Апеляційний суд вважає, що тяжкість та обґрунтованість пред`явленої на даній стадії досудового розслідування ОСОБА_8 підозри, яка була пред`явлена у відповідності до вимог Глави 22 Кримінального процесуального закону України, необхідність завершення досудового розслідування, а також існування ризиків, а саме те, що: підозрюваний, перебуваючи на свободі, усвідомлюючи тяжкість можливого покарання у разі доведеності його вини у вчиненні тяжкого злочину, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду; здійснити незаконний вплив на потерпілу, виправдовує необхідність продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_8 та дає апеляційному суду можливість дійти висновку про обґрунтованість оскарженої ухвали слідчого судді.

Таким чином, на даній стадії досудового розслідування, апеляційний суд визнає безпідставними доводи захисника щодо необґрунтованості підозри.

Твердження сторони захисту про те, що вина підозрюваного не доведена, органом досудового розслідування не здобуто доказів винуватості ОСОБА_8 скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, його керуванні автомобілем «Toyota Avensis», реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також щодо місця розташування загиблого ОСОБА_9 в автомобілі та виявлених у нього тілесних ушкоджень, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки на даній стадії кримінального провадження не встановлюється винуватість чи не винуватість ОСОБА_8 у скоєнні злочину, а лише вирішується питання про наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу, та продовження існування раніше встановлених ризиків.

Посилання сторони захисту на перелік отриманих підозрюваним ОСОБА_8 внаслідок ДТП тілесних ушкоджень, які на думку захисника не підтверджують перебування ОСОБА_8 за кермом автомобіля, колегія суддів на даний час визнає безпідставними, оскільки зазначені твердження є власними суб`єктивними висновками сторони захисту, які не спростовують обґрунтованості підозри ОСОБА_8 , а механізм дорожнього-транспортної пригоди, причинно-наслідковий зв`язок спричинення смерті ОСОБА_9 , підлягають ретельній перевірці в ході досудового розслідування кримінального правопорушення, проведення відповідних експертних досліджень, та їх наступній оцінці в сукупності всіх доказів.

Доводи сторони захисту в частині відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК, які зазначені в оскарженій ухвалі, апеляційний суд визнає також необґрунтованими, з огляду на таке.

Підставою застосування та продовження застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується та продовжується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати її до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Питання щодо існування ризику переховування підозрюваного ОСОБА_8 детально досліджувалось при обранні відносно останнього запобіжного заходу, а тому з урахуванням обставин інкримінованого злочину, тяжкості можливого покарання та особи підозрюваного, станом на даний час ризик переховування підозрюваного, на думку апеляційного суду, не знизився та продовжує існувати.

Таким чином, обставини даного кримінального провадження, його наслідки, що призвело до загибелі особи, в тому числі і дані про особу підозрюваного, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_8 , який на теперішній час підозрюється у скоєні тяжкого злочину, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину, розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, останній зможе здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним та він продовжує існувати.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК, - впливу на потерпілу в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками та потерпілими у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Апеляційний суд визнає неспроможними доводи сторони захисту щодо відсутності ризику незаконного впливу підозрюваного ОСОБА_8 на потерпілу, оскільки покази потерпілої, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, перебуваючи на свободі, підозрюваний може здійснювати незаконний вплив на потерпілу, схиляючи до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Мотивуючи неможливість застосування до підозрюваного ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано врахував те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні не завершено та задля його завершення необхідно провести ряд слідчих дій, які буде неможливо здійснити у разі ухилення підозрюваного від досудового розслідування при обранні відносно нього іншого запобіжного заходу.

Застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя на законних підставах не визначав альтернативний запобіжний захід у виді застави, так як відповідно до п.2 ч.4 ст.183 КПК слідчий суддя має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваного під вартою.

Доводи сторони захисту про наявність захворювань у підозрюваного ОСОБА_8 , колегія суддів визнає недоведеними, оскільки належної медичної документації щодо стану здоров`я підозрюваного, в тому числі стосовно критичного стану його здоров`я, який виключає можливість застосування відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апеляційному суду не надано.

Виписка із медичної картки стаціонарного хворого №180/43 датована 20.01.2023 року та не підтверджує актуального стану здоров`я підозрюваного ОСОБА_8 .

Апеляційний суд звертає увагу, що у разі підтвердження незадовільного стану здоров`я підозрюваного, у відповідності до положень Закону України «Про попереднє ув`язнення» №3352-ХІІ від 30.06.1993 року, медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в слідчому ізоляторі організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Оскільки доказів, які б давали апеляційному суду підстави вважати, що стан здоров`я підозрюваного є таким, що на даний час потребує невідкладної медичної допомоги, стороною захисту не надано, апеляційний суд вважає, що у разі реального існування потреби в наданні медичної допомоги підозрюваному, сторона захисту не позбавлена можливості звернутися з відповідним клопотання до установи виконання покарань.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що у разі встановлення у визначеному законом порядку незадовільного стану здоров`я, який перешкоджатиме подальшому перебуванню підозрюваного під вартою, сторона захисту не позбавлена права звернутися до суду із відповідним клопотанням про зміну раніше обраного запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

Колегія суддів приймає до уваги посилання захисника про те, що ОСОБА_8 є раніше не судимий, одружений, має двох малолітніх дітей, однак вказані обставини не можливо визнати такими, що могли б гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Таким чином, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що надані органом досудового розслідування до клопотання про продовження строку запобіжного заходу докази, в своїй сукупності, на даній стадії досудового розслідування, вказують на обґрунтованість висунутої ОСОБА_8 підозри у вчиненні інкримінованих йому дій та продовження існування раніше встановлених ризиків, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги захисника про незаконність ухвали слідчого судді про продовження строку тримання підозрюваного під вартою, суд визнає безпідставними.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 199, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 14.03.2023 року, якою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000104 від 15.01.2023 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4