ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3746/22 Справа № 211/3184/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
28.11.2022р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області у складі:
судді доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі судового засідання ОСОБА_5
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженцю м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, який мешкає в АДРЕСА_1
в с т а н о в и л а :
Із ухвалою суду першої інстанції не погодився обвинувачений, подав апеляційну скаргу, в якій прохав застосувати до нього більш м`який запобіжний захід, а саме у виді домашнього арешту, оскільки він невинуватий у вчиненні злочину, у якому його обвинувачують.
Про дату час та місце судового розгляду сторони кримінального провадження повідомлені належним чином, клопотання про участь у судовому розгляді не надали, відповідно до вимог ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.
Прокурор подала до суду апеляційної інстанції письмову заяву про розгляд апеляційної скарги за її відсутності, проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого заперечувала, ухвалу суду першої інстанції прохала залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення за таких підстав.
Суд першої інстанції в обґрунтування прийнятого рішення про продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, керувався тим, що ризики передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання запобіжного заходу в даному кримінальному провадженні, продовжують існувати.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що за вказаним кримінальним провадженням відбувається судовий розгляд у суді першої інстанції, та рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого прийнято під час судового розгляду справи.
Судом апеляційної інстанції також встановлено, що суд при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого керувався вимогами ст.ст. 177, 183 КПК України, а також приписами ЄКПЛ, наголосивши, що продовження строку тримання під вартою не суперечить вимогам ст. 5 ЄКПЛ, оскільки у справі існують ознаки справжнього суспільного інтересу, який переважає принцип поваги до особистої свободи.
Суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду про продовження запобіжного захолоду щодо обвинуваченого є правильними, оскільки відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, визначених у п. 1-5 частини 1 вказаної статті.
Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого прокурор мотивував тим, що не перестали існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні трьох тяжких злочинів, за який йому загрожує покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 8 років, він є раніше судимою особою, злочин вчинив у період іспитового строку, що у сукупності із наведеним є підставою для продовження строку обраного запобіжного заходу.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого із проханням про застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, а саме у виді домашнього арешту, оскільки він невинуватий у вчиненні злочину, у якому його обвинувачують, є необґрунтованими, за таких підстав.
Як вбачається, обвинувачений обвинувачується у вчиненні трьох тяжких злочинах, які вчинені ним в умовах воєнного стану у період іспитового строку за попереднім вироком, яким його визнано винуватим за ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки, офіційно не працевлаштований, засобом існування обрав злочинний шлях, а тому, на думку суду апеляційної інстанції, є обґрунтовані підстави вважати, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України цілком імовірні та продовжують існувати.
Вказані вище обставини у сукупності та дані про особу обвинуваченого свідчать, що запобіжний захід у виді тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та створити необхідні умови для виконання завдань кримінального провадження, передбачених положеннями ст. 2 КПК України.
Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим судовим рішенням, підстави для його скасування або зміни у суду апеляційної інстанції відсутні.
Враховуючи викладене вище та керуючись ч. 2 ст. 376 КПК України, колегія суддів
п о с т а н о в и л а :
Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною, набирає законної сили після її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді

28 листопада 2022 року м.Кривий Ріг