ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/419/22 Справа № 712/2802/22 Категорія: ч.4 ст. 185 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6 ,

обвинуваченої в режимі відеоконференції

з ДУ Черкаський слідчий ізолятор ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_10 на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 червня 2022 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Київ, громадянку України, українку, з середньою освітою, неодружену, інваліда III групи, офіційно не працевлаштовану, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судиму, останні рази:
27.01.2017 Придніпровським районним судом м. Черкаси за ч.2 ст. 185 КК України до обмеження волі на строк 3 роки;
29.05.2017 Смілянським міськрайонним судом Черкаської області за ч.2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на термін 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено з випробувальним терміном 2 роки;
28.10.2019 Придніпровським районним судом м. Черкаси за ч.2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ч.1 ст. 71 КК України приєднано частково не відбутий термін 1 рік 1 місяць за вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 29.05.2017 та остаточно визначено до відбуття 3 роки 1 місяць;
05.02.2020 Придніпровським районним судом м. Черкаси за ч.2 ст. 185, 71 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці, 01.03.2022 ухвалою Збаразького районного суду звільнена умовно-достроково, не відбутий строк 10 місяців 27 днів

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 71 КК України шляхом приєднання до вищевказаного покарання, частково приєднано ОСОБА_7 покарання, призначеного вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.02.2020 у виді 3 місяців, і остаточно призначено покарання 5 років 3 місяців позбавлення волі.
Зараховано в строк відбуття покарання ОСОБА_7 термін попереднього ув`язнення з 11.04.2022 по 06.06.2022 з урахуванням ч.5 ст.72КК України, що 1 дню попереднього ув`язнення відповідає 1 день позбавлення волі.
Строк відбування покарання визначено рахувати з 07.06.2022
До набуття вироку законної сили запобіжний захід ОСОБА_7 залишено без змін тримання під вартою.
Вирішена доля речових доказів відповідно до вимог ст. 100 КПК України,

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.06.2022 ОСОБА_7 визнано винною та засуджено за те, що вона , будучи раніше неодноразово судимою за вчинення умисних корисливих злочинів, 23.03.2022 близько 13 год. 45 хв., перебуваючи в приміщенні торгівельної зали магазину «Єва», що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Смілянська 44/1, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, що запроваджений строком на 30 діб Указом Президента України від 24.02.2022 за № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та затверджений Верховною Радою України пересвідчившись, що за її діями ніхто не спостерігає, взяла з торгівельної полиці та сховала в сумку майно, що належить магазину «Єва», а саме: крем для обличчя «Лореаль Ревіталіфт Лазер ХЗ Регенеруючий» 50 мл., вартістю 509 грн. 00 коп., після чого пройшла через касову зону торгівельної зали, не оплативши вказаний товар, чим завдала ТОВ «Руш» матеріальних збитків на вказану суму.

Прокурором 24.05.2022 у відповідності до ст. 338, 341 КПК України змінено обвинувачення, шляхом зміни фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення.

Не погоджуючись з вироком місцевого суду, захисник ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу в якій просив його скасувати, і закрити кримінальне провадження на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що «Відношення про нанесення матеріальних збитків» за підписом ОСОБА_11 є неналежним доказом у справі, крім того прокурором не доведено первинну вартість викраденого товару, оскільки згідно даних офіційного сайту магазину «Єва» вартість крему для обличчя «Лореаль Ревіталіфт Лазер ХЗ Регенеруючий» складає 381,00 грн. Також вказує, що ОСОБА_7 повністю відшкодувала завдані збитки.
Не погоджуючись з вироком місцевого суду, обвинувачена ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу в якій просила його скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п.3 ч. 1 ст. 284 КПК України. У разі відсутності підстав для закриття кримінального провадження просила змінити вирок, та призначити їй більш м`яке покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що місцевим судом безпідставно не призначено психіатричну експертизу, оскільки їй 15.04.2022 встановлено діагноз «Психіатричні поведінкові розлади внаслідок вживання опіатів, стан відміни». Також місцевим судом не вручено пам`ятку про права та обов`язки, і належним чином не роз`яснено вимоги ч.3 ст. 349 КПК України. При призначенні покарання місцевим судом не враховано те, що вона є інвалідом 3-ї групи, має незадовільний стан здоров`я, добровільно відшкодувала завдані збитки, а також добровільно з`явилася до Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області, де розповіла про події в магазині «Єва».

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які підтримали вимоги апеляційних скарг та просили їх задовольнити, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечила проти задоволення апеляційних скарг, просила вирок місцевого суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів справи, вирок суду оскаржено двома учасниками кримінального провадження захисником та обвинуваченою, які не погоджуються з висновком суду першої інстанції, зокрема, і в частині доведеності вини обвинуваченої та просили закрити кримінальне провадження на підставі п.3 ч. 1 ст. 284 КПК України, при цьому обвинувачена просила у разі відсутності підстав для закриття провадження, застосувати до неї ст.69 КК України.
Так, зокрема, сторона захисту вважала, що ряд покладених судом першої інстанції в основу обвинувального вироку суду доказів, слід визнати недопустимими, вважав, що стороною обвинувачення не надано до суду жодних належних та допустимих доказів щодо розміру матеріального збитку завданого діями обвинуваченої ОСОБА_7 , і ці обставини в свою чергу вказують на невинуватість його підзахисної.
Вивчивши матеріали кримінального провадження в сукупності з вказаними доводами апелянтів, а також за клопотанням як обвинуваченої, так і сторони захисту повторно дослідивши окремі докази у справі, колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, та оціненими судом, відповідно до положень ст. 94 цього Кодексу, згідно норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження передбачених цим Кодексом.
Вказані вимоги закону суд першої інстанції виконав, але не в повній мірі.
Так, з матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції вислухав пояснення обвинуваченої ОСОБА_7 , яка свою винність у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.184 КК України, не визнала, суду показала, що дійсно вона взяла в магазині «Єва» крем для обличчя «Лореаль Ревіталіфт Лазер ХЗ Регенеруючий» та забула за нього розрахуватися, але умислу на крадіжку вона не мала, тому через 2-3 три дні, коли згадала, що не розрахувалася за крем, повернулася до магазину та повністю відшкодувала вартість товару. Також вона вважає, що сума збитків набагато нижче тієї, за яку передбачена кримінальна відповідальність.
Вина обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення підтверджується зібраними по справі доказами в їх сукупності, поясненнями представника потерпілого ОСОБА_12 , який суду показав, що вартість викраденого товару, а саме: крему для обличчя «Лореаль Ревіталіфт Лазер ХЗ Регенеруючий» згідно документації становить 509 грн. так дійсно обвинувачена добровільно прийшла до магазину та сплатила збитки за викрадений товар, але вже після порушення кримінальної справи.
Крім того, вина ОСОБА_7 підтверджується іншими письмовими доказами, дослідженими в судовому засіданні, а саме:
-протоколом огляду предметів від 30.03.2022, згідно якого оглянуто файли, які маються на диску «DVD- R», наявне кольорове зображення, видно жінку зі світлим волоссям, в спортивному костюмі темно-зеленого кольору та кросівках темного кольору, яка зайшла до магазину «Єва», підійшла до стелажу, поклала коробочку з кремом до сумки та вийшла з магазину повз касу, не оплативши товар (т.1 а.м.к.п. 29-35);
-відношення про нанесення матеріальних збитків, згідно якого вартість крему для обличчя «Лореал Ревіталіфт Лазер ХЗ Регенеруючий» складає 509 грн, яке підписано керуючим магазину ОСОБА_11 та скріплено штампом магазину.
З вказаних підстав колегія суддів не може визнати обгрунтованими доводи, зокрема, захисника ОСОБА_10 , викладені ним в його апеляційній скарзі, щодо відсутності доказів вини обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.
За наведених обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що стороною обвинувачення доведено вину ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.
Будь - яких належних та допустимих доказів на спростування обвинувачення та вини ОСОБА_7 , як сторона захисту, так і сама обвинувачена не надали ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду.
Враховуючи викладене, а також встановивши вину обвинуваченої у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст.185 КК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні вироку, в цілому виконав вимоги ст. 370 КПК України.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає, що наявні підстави застосування вимог ст.69 КК України при призначенні покарання ОСОБА_7 , з огляду на наступне.
За змістом ст.ст. 409, 414 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції зокрема може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, тобто такого покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Виходячи з вказаної мети, а також принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчиненого діяння, його небезпечності та особі винного. Пропорційність покарання вищезазначеним складовим є проявом справедливості як однієї з основоположних засад кримінального провадження.
Положення ст. 65 КК України визначають загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною. Завданням такої форми є виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин провадження, ступеня тяжкості вчиненого суспільно-небезпечного діяння, особи винного та обставин, що впливають на покарання.
Із вироку місцевого суду вбачається, що суд при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_7 врахував ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, особу винної та обставини, що пом`якшують покарання. Так, обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 , згідно ст.66 КК України, суд визнав щире каяття, сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_7 згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.
Судом першої інстанції, встановлено, що ОСОБА_7 скоїла кримінальне правопорушення в період умовно-дострокового звільнення по вироку від 05.02.2020 Придніпровського районного суду м. Черкаси за ч. 2 ст. 185, 71 КК України, та вірно застосовано вимоги ч.1 ст.71, та ч.5 ст.72 КК України.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції не в повній мірі дослідив матеріали провадження та дав оцінку особі обвинуваченої.
Згідно ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, за це кримінальне правопорушення.
Частина 1 цього положення надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину». Таке формулювання призводить до висновку, що застосування статті 69 КК України можливе, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним у законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України, й істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 17 вересня 2019 року у справі № 744/884/17 зазначав, що обставини, які пом`якшують покарання, чи сукупність цих обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою, у вчиненні злочину, її поведінкою під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватця.
Як зазначено в роз`ясненнях, що містяться у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», у кожному випадку застосування ст. 69 КК, суд зобов`язаний зазначити у мотивувальній частині вироку не тільки те, які саме обставини справи або дані про особу обвинуваченого він визнає такими, що істотно знижують тяжкість вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а й врахувати мету й мотиви, якими керувалася особа при вчиненні злочину, її роль та поведінку, як під час, так і після вчинення злочинних дій тощо.
Так, обвинувачена ОСОБА_7 під час апеляційного перегляду підтвердила, що вона щиро розкаялася у вчиненому злочині, виражала жаль з цього приводу та осуд своєї поведінки, цілком усвідомила протиправність вчиненого нею діяння, та запевнила суд в подальшому дотримуватися правової поведінки.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачена добровільно відшкодувала завдані злочином збитки, а саме добровільно внесла кошти в сумі 800 грн. в касу магазину «Єва», що по вул.Смілянська, 44/1 м.Черкаси та зобов`язалася в подальшому внести іншу частину коштів в якості компенсації за вчинення нею крадіжки (а.к.п.125), що свідчить про усвідомлення нею вчиненого.
При цьому, на переконання колегії суддів, належну оцінку не отримали й відомості про фізичний стан обвинуваченої ОСОБА_7 , а саме те, що остання має ряд тяжких захворювань.
Відповідно до листа начальника філії державної установи «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» в Черкаській та Кіровоградській областях» від 05.07.2022 №446/ИК-22, який був направлений адвокату ОСОБА_8 на його запит, ОСОБА_7 згідно консультації лікаря інфекціоніста має діагноз: ВІЛ-інфекція кл. ст.4. Імуносупресія тяжкого ступеню. Орофаренгіальний кандидоз. Хронічний вірусний гепатит С.ЗЗТБ (2022 р.) у вигляді дифузного пневмосклерозу з обох сторін; згідно консультації лікаря психіатра, діагноз: Психічні поведінкові розлади внаслідок вживання опіантів, стан відміни; згідно консультації лікаря терапевта, діагноз: гастропатія, денталгія (а.к.п. 124).
З огляду на викладене, апеляційний суд до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченої та істотно знижують ступінь суспільної небезпеки, крім врахованих судом першої інстанції : щирого каяття, сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відносить добровільне відшкодування обвинуваченою потерпілій стороні заподіяної шкоди та наявність тяжких захворювань у обвинуваченої ОСОБА_7 .
Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченої, апеляційним судом не встановлено.
Таким чином, апеляційний суд, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, характер та обставини його вчиненні, рівень його суспільної небезпеки, який не пов`язаний із застосуванням насильства, не призвів до настання реальних наслідків, вказані вище дані про особу обвинуваченої, обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь суспільної небезпеки, щире каяття,сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування потерпілій стороні заподіяної шкоди,та наявність тяжких захворювань у обвинуваченої ОСОБА_7 , відсутність обставин, що обтяжують покарання, приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_7 та попередження нею нових злочинів можливе в умовах ізоляції її від суспільства, у зв`язку з чим їй необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, однак з застосуванням положень ст. 69 КК України, пом`якшивши його з 5 до 2 років позбавлення волі, оскільки саме таке покарання відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та не є надто суворим чи м`яким.
Апеляційний суд в даному випадку не може не зауважити, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченої, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченою, так і іншими особами. Значення покарання в боротьбі зі злочинністю визначається не його жорстокістю, а неминучістю, своєчасністю, справедливістю і невідворотністю його застосування за кожний вчинений злочин. Роль і значення покарання багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. У кожному конкретному випадку суд повинен призначити покарання з дотриманням вимог і положень ст. 65 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справах «Ювченко та інші проти України» (рішення від 09 квітня 2020 року), та в справі «Скачкова та Рижа проти України» (рішення від 16 липня 2020 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».
У справі «Белане Надь проти Угорщини» (рішення від 13 грудня 2016 року) та у справі «Садоха проти України» (рішення від 11 липня 2019 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.
Разом з цим, посилання в апеляційній скарзі адвоката ОСОБА_10 щодо відсутності доказів вини обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та обвинуваченої ОСОБА_7 на істотні порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального законодавства під час ухвалення вироку, суд апеляційної інстанції вважає такими, що не заслуговують на увагу.
Підставою для скасування чи зміни судового рішення згідно з ч. 1 ст. 409 КПК України є неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
З огляду на викладене апеляційний суд вважає за необхідне вирок суду першої інстанції в частині призначення ОСОБА_7 покарання змінити у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення й особі обвинуваченої внаслідок суворості.
Інших порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції повно та всебічно розглянути провадження і постановити законне та обгрунтоване рішення, не встановлено.
При цьому, колегія суддів зауважує, що вказана зміна вироку, в кінцевому випадку, не виключає доведеності вини обвинуваченої, за встановлених фактичних обставин справи, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог скарги апелянтів в іншій її частині, зокрема в частині скасування вироку суду та закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_7 , оскільки в решті вирок суду першої інстанції, апеляційний суд вважає таким, що відповідає вимогам ст. 370 КПК України.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

ухвалила:

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 червня 2022 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання останній за ч.4 ст. 185 КК України, пом`якшивши його з застосуванням ст. 69 КК України, з п`яти років позбавлення волі, до 2 років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 71 КК України шляхом приєднання до вищевказаного покарання, частково приєднати ОСОБА_7 покарання, призначене вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.02.2020 у виді 3 місяців і остаточно призначити покарання 2 роки 3 місяці позбавлення волі.
В решті вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 червня 2022 року -залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченою, яка тримається під вартою, з моменту отримання копії судового рішення.

Головуючий

Судді