УХВАЛА

23 січня 2023 року

м. Київ

справа № 523/18719/14-к

провадження № 51-292ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Суворовського районного суду міста Одеси від 30 липня 2018 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 14 грудня 2022 року щодо останнього,

встановив:

Захисник ОСОБА_4 звернувся до суду з касаційною скаргою на указані вище судові рішення, постановленіщодо ОСОБА_5 , де порушує питання про їх скасування та закриття кримінального провадження щодо засудженого ОСОБА_5 на підставі положень ст. 46 Кримінального кодексу України (далі - КК), п. 1 ч. 2 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК в касаційній скарзі має бути наведено обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення, наведені підстави до використання судом касаційної інстанції відповідних повноважень, визначених положеннями ст. 436 вказаного Кодексу.

Частиною 1 ст. 438 КПК встановлено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК), невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.

Зміст касаційної скарги захисника зводиться до тверджень про неправильне застосування апеляційним судом приписів ч.1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК, оскільки кримінальне провадження, на переконання сторони захисту,підлягало закриттю на підставі положень ст. 46 цього Кодексу та п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК. На його переконання наявні підстави звільнення засудженого від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням з потерпілим, що апеляційним судом не взято до уваги.

Із тексту оскарженого вироку суду першої інстанції вбачається, що у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 потерпілими є ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Шкода, заподіяна протиправними діями, інкримінованими засудженому за ст. 286 КК, відшкодована потерпілій ОСОБА_6 . Водночас за вироком суду шкода, заподіяна потерпілому ОСОБА_7 , залишилась не відшкодованою.

За змістом оскарженої ухвали апеляційного суду сторона захисту до цього суду з відповідним клопотанням про дослідження доказів щодо відшкодування шкоди потерпілому ОСОБА_7 не зверталась, про неправильні висновки суду першої інстанції за результатами оцінки доказів в цій частині перед апеляційним судом в процесуальний спосіб питання не ставила.

В касаційній скарзі також не йдеться про обґрунтування того, яких порушень припустився апеляційний суд, з огляду на межі та порядок апеляційного перегляду, передбачені статтями 404, 405 КПК, про неповне чи перекручене відображення в тексті оскарженої ухвали доводів чи вимог апеляційної скарги, змісту клопотань, заявлених стороною захисту, і процесуальних рішень, постановлених судом за результатами їх розгляду, а також про обсяг доказів, безпосередньо досліджених судом апеляційної інстанції щодо відшкодування шкоди потерпілому ОСОБА_7 .

За приписами ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

З урахуванням приписів ст. 433 КПК суд касаційної інстанції не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. В контексті вказаних положень закону сторона захисту не наводить обґрунтування до закриття судом касаційної інстанції кримінального провадження за ст. 46 КК, п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК.

В касаційній скарзі захисник, серед іншого, вказує про те, що апеляційний суд,всупереч вимогам кримінального процесуального закону, не роз`яснив засудженому право на закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК, п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК за спливом строків давності, посилається на те, що суд касаційної інстанції за умови відповідного волевиявлення сторони захисту, може застосувати вказані положення закону про кримінальну відповідальність і кримінального процесуального закону, водночас висловлює заперечення проти застосування зазначених вище положень КК та КПК, оскільки вважає це погіршенням становища засудженого порівняно із закриттямкримінального провадження за ст. 46 КК, п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК. Такі доводи є суперечливими за своїм змістом, що перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження з метою усунення помилок, допущених судами попередніх інстанцій.

Захисник вважає звільнення ОСОБА_5 від призначеного покарання у зв`язку з закінченням строків давності на підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК погіршенням становища засудженого порівняно із звільненням від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим за ст. 46 КК, проте такі тези не містять відповідного обґрунтування, з огляду на те, що вказані вище належать до так званих «нереабілітуючих» підстав закриття кримінального провадження, які не свідчать про невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Приписи п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК передбачають обов`язок зазначати у касаційній скарзі вимоги особи, яка подає касаційну скаргу до суду касаційної інстанції. Такі вимоги повинні відповідати, серед іншого, положенням ст. 436 цього Кодексу, яка визначає повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги. Відповідно до її змісту, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.

Захисник в касаційній скарзі ставить вимогу про скасування вироку суду першої інстанції та скасування ухвали апеляційного суду в частині, водночас ставить вимогу про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК та закриття кримінального провадження за п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК. Указана вимога не відповідає повноваженням суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги, передбаченим ст. 436 КПК.

Наявність вказаних недоліків перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Відповідно до ст. 429 КПК суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу було подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня отримання ухвали особою, котра подала касаційну скаргу.

Врахувавши вищенаведене, керуючись положеннями ст. 429 КПК, з огляду на те, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу необхідно залишити без руху і надати строк на усунення недоліків.

Недоліки касаційної скарги, пов`язані з її змістом, можуть бути усунуті шляхом подання нової касаційної скарги.

Керуючись ст. 429 КПК, Суд

постановив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків касаційної скарги - п`ятнадцять днів із дня її отримання.

Роз`яснити, що касаційна скарга повертається в разі, якщо особа в установлений строк не усунула недоліків касаційної скарги, залишеної без руху.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3