Провадження № 1-кп/522/748/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000055 від 24.01.2020 року відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Сарата Саратського району Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 287 КК України,

за участі учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

встановив:

Так, 12 січня 2020 року, приблизно о 03 годині 20 хвилин водій ОСОБА_3 перебуваючи біля бару «Еліт», розташованого за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, село Новоселівка. являючись володільцем технічно справного автомобіля «BMW 316» р/н НОМЕР_1 , тобто особою, відповідальною за експлуатацію цього засобу, при його використанні у сфері дорожнього руху, всупереч вимогам пункту 2.9 ґ) «Правил дорожнього руху» України, не переконався у наявності в ОСОБА_6 посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, добровільно, шляхом усної згоди передав керування вищевказаним автомобілем останньому, який не мав посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, що виразилось у допуску ОСОБА_6 до керування автомобілем «BMW 316» р/н НОМЕР_1 та здійснення на ньому подальшого руху.

Приблизно 03:30 годині 12 січня 2020 року ОСОБА_6 , який не мав відповідних навиків керування та взагалі не отримував посвідчення водія, керуючи автомобілем «BMW 316» р/н НОМЕР_1 , до керування якого його добровільно протиправно допустив ОСОБА_3 , здійснював рух по проїзній частині вул. Центральна с. Новоселівка, Білгород-Дністровського району, Одеської області, зі швидкістю 70-80 км/год, на нерегульованому перехресті вулиць Центральна - Арцизська, на якому в напрямку його руху були відсутні дорожні знаки, тобто до перехрестя рівнозначних доріг, не зупинився та не дав дорогу автомобілю «Opel Combo», р/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_7 , який здійснював рух по вул. Арцизська, з боку смт. Сарата. в напрямку м. Арциз, у смузі свого напрямку руху та наближався до перехрестя з вул. Центральна, з правого боку за ходом руху автомобіля «BMW 316», а навпаки нехтуючи особистою безпекою та безпекою інших учасників руху, продовжив рух, виїхав на перехрестя, де допустив зіткнення з лівою бічною стороною зазначеного автомобіля. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Opel Combo» р/н НОМЕР_2 - ОСОБА_7 від отриманих травм помер, а пасажирка цього автомобіля ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , свою вину у вчиненому злочині визнав повністю, щиро кається у вчиненні інкримінованого злочину, підтвердив обставини злочину, не піддавши сумніву фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті та надав наступні покази.

Обвинувачений ОСОБА_3 суду пояснив, що дійсно передав його автомобіль ОСОБА_6 у якого не було посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії та який керуючи його автомобілем не зупинився та не дав дорогу автомобілю «Opel Combo», під керуванням ОСОБА_7 з яким допустив зіткнення, внаслідок чого ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження від яких помер, а пасажирка цього автомобіля ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Своїми умисними діями, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 287 КК України, за кваліфікуючими ознаками, як допуск до керування транспортним засобом особи, яка не має права на керування транспортним засобом, вчинене особою, відповідальною за експлуатацію транспортного засобу, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження та спричинило смерть потерпілого.

Відповідно до положень ст. ст. 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченого ст. 287 КК України, визнав повністю та підтвердив обставини вчинення злочину викладені в обвинувальному акті. У скоєному щиро покаявся.

Одночасно ОСОБА_3 зазначив, що докази його вини добуті під час досудового розслідування визнає повністю і не оспорює їх, правильно розуміє зміст фактичних обставин кримінального провадження і вважає недоцільним їх дослідження, оскільки вони ніким не оспорюються.

Визнання вини ОСОБА_3 є послідовним, логічним і не викликає у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою винуватість у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 287 КК України, підтвердивши викладені обставини в обвинувальному акті, фактичні обставини ніким з учасників судового провадження не оспорювались, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та розглянув справу відповідно з ч. 3 ст. 349 КПК України.

При цьому, судом з`ясовано, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи та упевнився у добровільності їх позиції. Їм було роз`яснено про те, що якщо докази не будуть досліджені, у такому випадку, вони будуть позбавлені права оскаржувати фактичні обставини справи у апеляційному порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеною винність ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ст. 287 КК України, та кваліфікує його дії, як допуск до керування транспортним засобом особи, яка не має права на керування транспортним засобом, вчинене особою, відповідальною за експлуатацію транспортного засобу, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження та спричинило смерть потерпілого.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, згідно ст. 12 КК України, є не тяжкими злочинами, особу винного, який має місце проживання і реєстрацію та раніше не притягувався до кримінальної відповідальності.

У відповідності до приписів ст. 66 КК України, суд визнає обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, зокрема, активне сприяння у розкритті злочину та щире каяття.

Також, враховуючи приписи ст.67 КК України, суд встановив відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого.

Відповідно практики Верховного Суду (постанова ВС від 09.10.2018 у справі №756/4830/17-к), згідно якої визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснено, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до правової позиції щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Суд при призначенні покарання враховує, що під час розгляду кримінального провадження обвинувачений визнав свою вину в повному обсязі, щиро кається у вчиненому злочині, активно сприяв у розкритті кримінального правопорушення, що на думку суду свідчить про те, що обвинувачений критично ставиться до своїх дій та виявив готовність нести кримінальну відповідальність за скоєне.

Також суд враховує той факт, що протягом тривалого часу, зокрема, після вчинення злочину до винесення вироку, обвинувачений жодних порушень закону не допускав.

Вищевикладені обставини суд вважає такими, що істотно знижують ступінь суспільної небезпеки обвинуваченого та вчиненого злочину.

На основі засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням конкретних обставин справи та їх сукупності, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_3 має бути призначене покарання за ст. 287 КК України у вигляді штрафу, з позбавленням права експлуатації транспортних засобів строком на 3 роки, яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а також відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

У кримінальному провадженні цивільний позов не заявлено, відсутні судові витрати та речові докази.

Запобіжний до обвинуваченого не застосовувався.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 100, 124, 349, 368-371, 373, 374, 376, ч. 15 ст. 615КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 287 КК України, та призначити йому покарання у вигляді штрафу розміром 2 000 (дві тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадянин, що складає 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень, з позбавленням права експлуатації транспортних засобів строком на 3 (три) роки.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси в Одеський апеляційний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: