Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/7886/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2022 року Подільський районний суд міста Києва в складі

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

адвокат ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва клопотання заступника керівника Подільської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_4 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000092 від 07.04.2022 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 110-2 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Заступник керівника Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про арешт майна, в якому просить накласти арешт на рахунок - НОМЕР_1 - українська гривня, який відкритий у AT «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» у м. Києві (МФО 380805) на ім`я та ТОВ «Брокард-Україна» (), а також на грошові кошти, що знаходяться на даних рахунках.

Клопотання обґрунтовано тим, що до вказаної протиправної діяльності можуть бути причетні службові особи ТОВ «Брокард-Україна» () та ТОВ «Егзагон» (), зареєстровані за адресою: м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 134-А.

Встановлено, що кінцевим бенефіціарним власником ТОВ «Брокард-Україна» є громадянка рф ОСОБА_5 (зареєстрована за адресою: рф, АДРЕСА_1 ). Завсновник-кіпрський Indeon Holding Limited. ОСОБА_5 - генеральний директор «Л`Етуаль», вона володіє незначною часткою статутного капіталу «Алькор і Ко» спільне» з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Основний акціонер«Алькор і Ко» - кіпрська Letu Holdings Limited.

Крім того, ОСОБА_8 є бенефіціаром кіпрської «Невіоко Холдингс Лімітед», якій в Україні належить один з найбільших імпортерів косметики та парфумерії Hexagone. Партнерами Hexagone є Brocard, Watsons, Letu.ua.

У той же час встановлено, що 100 % статутного капіталу ТОВ «Брокард- Україна» (), зареєстроване за адресою: м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 134-А, у розмірі 631 250 грн володіє Інденон Холдингс Лімітед (Кіпр), кінцевим бенефіціаром якого також є громадянка рф ОСОБА_5 , зареєстрована за адресою: рф, АДРЕСА_1 .

Значна частина грошових коштів отриманих ТОВ «Брокард-Україна» () за реалізовану продукцію спрямовуються на підконтрольні рахунки, які належать ТОВ «Брокард-Україна», відкриті у банківських установах на території Європейського союзу, республіки Кіпр.

Поряд з цим, отримані грошові кошти використовувались для фінансування дій, можливо вчинених з метою захоплення державної влади, зміни меж території або державного кордону України, у т.ч. шляхом сприяння російським окупаційним військам під час підготовки та розв`язування агресивної війни проти України.

Також встановлено, що кінцевий бенефіціарний власник ТОВ «Брокард- Україна» () ОСОБА_5 на території рф здійснює господарську діяльність та сплачує податки до бюджету країни агресора.

Таким чином, ТОВ «Брокард-Україна» має відношення до російського капіталу, а тому існує високий ризик у прийнятті рішень керівництвом ТОВ «Брокард-Україна» на шкоду державній безпеці України.

Одночасно з тим, встановлено, що ТОВ «Брокард-Україна» ( м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 134-А) відкрито рахунки у наступній банківській установі:

AT «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» у м. Києві (МФО 380805):

- НОМЕР_1 - українська гривня

В подальшому, банківські рахунки ТОВ «Брокард-Україна» () визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

З урахуванням викладеного, зважаючи на можливу втрату активів зазначеного СГД, вчинення дій посадовими особами вищевказаного СГД на шкоду державній безпеці України, враховуючи, що грошові кошти можуть бути у подальшому переказані із розрахункового рахунку- НОМЕР_1 , які відкриті у AT «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» у м. Києві (МФО 380805), що призведе до втрати головного речового доказу у кримінальному провадженні та ускладнить належне здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Вище зазначене вказує на необхідність накладення арешту на розрахунковий рахунок ТОВ «Брокард-Україна» () НОМЕР_1 , який відкритий у AT «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» у м. Києві (МФО 380805), а також на грошові кошти, що на них знаходяться.

В судові засідання які були призначені для розгляду клопотання прокурор не з`являвся, звернувся до суду із заявою, в якій просив розглянути клопотання без його участі, просив його задовольнити.

Представник власника майна у судовому засіданні заперечував проти клопотання прокурора у зв`язку з його необґрунтованістю та порушенням процесуального законодавства.

Вивчивши клопотання та документи додані до клопотання суд прийшов до наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що Подільською окружною прокуратурою м. Києва здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0000092, відомості щодо якого внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.04.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 110-2 КК України

Станом на час розгляду клопотання про арешт майна в суді, до суду не надано відомостей стосовно особи до якої висунуто підозру.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 131 КПК України передбачено, що заходами забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 3 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку, зокрема, на рухоме майно. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Статтею 16 КПК України визначено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні (ч. 4 ст. 132 КПК України).

Згідно з ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню (ст. 84 КПК України).

Частиною 1 ст. 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до статті 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб (ч. 4 статті 173 КПК України).

Крім цього, згідно з вимогами ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинні бути зазначена, зокрема, достатня, належна, допустима, достовірна сукупність доказів, що майно, щодо якого здійснюється клопотання, є предметом, засобом чи знаряддям його вчинення, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого кримінального правопорушення, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину.

Оцінюючи в сукупності надані стороною кримінального провадження докази, беручи до уваги можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, наслідки арешту майна для власника та третіх осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, застосування такого виду заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна є передчасним.

Зважаючи на те, що до клопотання слідчим надана недостатня кількість доказів необхідності накладення арешту, суд не вбачає достатніми та обґрунтованими підстави для задоволення даного клопотання, оскільки документи додані до клопотання не свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення збереження речових доказів, до того ж, будь-яких негативних наслідків, які можуть негативно позначитися на інтересах слідства, власника майна та інших осіб від не вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, слідчим суддею не встановлено.

Керуючись ст. ст. 98, 131, 132, 170 - 173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В :

У задоволені клопотання заступника керівника Подільської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_4 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000092 від 07.04.2022 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 110-2 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Порядок оскарження ухвали визначено ст. 392, 395 КПК України.

Cлідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_9 ОСОБА_10