Номер провадження № 1-кп/243/548/2022
Єдиний унікальний № 243/3050/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2022 року

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області, у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні дистанційно за допомогою відео конференції з використанням власних технічних засобів на підставі наказу № 29-к про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 травня 2022 року матеріали кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000788 від 13.08.2022 року , у за обвинувальним актом відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янська Донецької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Слов`янського міськрайонного суду перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального порушення, передбаченого ч.1 ст.115, ч. 1 ст. 263 КК України.

На адресу суду від прокурора надійшло клопотання про продовження відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У клопотанні прокурор просить продовжити до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою. Своє клопотання прокурор мотивував тим, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжкого, максимальне покарання за яке передбачено у вигляді позбавленні волі строком до 15 років, та тяжкого кримінального правопорушення відповідно. У зв`язку з цим, можливий термін покарання за інкриміновані обвинуваченому кримінальні правопорушення, свідчить про загрозу втечі останнього. При цьому наслідки і ризик втечі для обвинуваченого можуть бути меншим злом, аніж кримінальне переслідування і процедура виконання покарання. Перебуваючи на волі обвинувачений ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення, так як він має працездатний вік, не працевлаштований, без стійких соціальних зв`язків.

Прокурор вважає, що також наявний ризик незаконного впливу обвинуваченого ОСОБА_4 на не допитаних потерпілих та свідків, оскільки це знайомі йому особи, тому, перебуваючи без запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ОСОБА_4 зможе впливати на них задля отримання бажаних для нього свідчень у суді. Також прокурор зазначає, що злочин, у якому обвинувачується ОСОБА_4 (ч. 1 ст. 115 КК України), вчинено ним у стані алкогольного сп`яніння. Вказане свідчить про вживання обвинуваченим алкогольних напоїв, що само по собі є підґрунтям вчинення кримінальних правопорушень. Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 в разі визнання його винуватим у злочинах, у вчиненні яких він обвинувачується (позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років - ч. 1 ст. 115 КК України; позбавлення волі від трьох до семи років - ч. 1 ст. 263 КК України); вік та стан здоров`я ОСОБА_4 (стан здоров`я задовільний, пенсійного віку не досяг); міцність соціальних зв`язків в місті його постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців (характеризується посередньо, майновий стан (не працевлаштований), безпосередньо перед та після вчинення злочину вживав спиртні напої, існують обґрунтовані підстави вважати, ш,о обвинувачений, знаходячись на волі, може ухилитися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи незаконно впливати на потерпілу та свідків. Окрім того, на думку прокурора, застосування більш м`якого запобіжного заходу з урахуванням особи обвинуваченого, обставин інкримінованого злочину, не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого та не зможе слугувати достатнім стримуючим фактором від втечі та незаконного впливу на свідків.

Під час судового засідання прокурор підтримав своє клопотання, просив його задовольнити, продовжити ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою в державній установі «Дніпровська державна установа виконання покарань №4». В задоволені клопотання захисника та обвинуваченого стосовно зміни обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт просив відмовити.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні, заперечував проти продовження відносно його підзахисного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вважає, що можливо застосувати до ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні просив не продовжувати до нього такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою. Вважає, що можливо застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Заслухавши сторони кримінального провадження та дослідивши матеріали клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм докази.

Станом на теперішній час у Слов`янському міськрайонному суді перебуває обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 , ч.1 ст. 263КК України.

15 серпня 2022 року слідчим суддею Слов`янського міськрайонного суду відносно ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)», який було подовжено під час судового розгляду Слов`янським міськрайонним судом.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 177 КПК України - метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави

слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Враховуючи, що положення чинного кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», в оцінці цього питання суд користується практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з

прав людини» є джерелом права.

Так, у своїх рішеннях, а саме «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Суд враховуючи відомості про сукупність обставин пред`явленого обвинувачення, що інкримінується ОСОБА_4 та обсяг відомостей, які були повідомленні в судовому засіданні прокурором в його клопотанні, приходить до переконання, що висновки органу досудового розслідування, викладені в клопотанні прокурора про продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого - не є явно необґрунтованими чи очевидно недопустимими.

Згідно ст. 5 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

З огляду на вищевказане суд зазначає, що проголошуючи «право на свободу», стаття 5 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» передбачає фізичну свободу людини; її мета полягає в забезпеченні того, щоб жодна особа не могла бути свавільно позбавлена свободи.

Приймаючи до уваги вищезазначене, суд разом з тим враховує позиції, думки та доводи обвинуваченого на свою користь та його захисника, щодо обрання запобіжного заходу непов`язаного з триманням під вартою, однак зазначає, що у даному кримінальному провадженні, в контексті пред`явленого обсягу обвинувачення за ч.1 ст.115, ч.1 ст.263 КК України, зазначені обвинуваченим та його захисником доводи не перевищують саме суспільного інтересу у даній кримінальній справі, який з урахуванням обставин кримінального правопорушення, та його тяжкості є наявним в даній справі та полягає у повному, всебічному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Будь який інший запобіжний захід, на думку суду, не зможе в достатній мірі забезпечити додержання обвинуваченим його обов`язків та запобігання процесуальних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Оцінивши у своїй сукупності доводи прокурора про існування вищевказаних ризиків, суддя вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні повністю довела,

що на теперішній час існують ризики того, що обвинувачений може переховуватись від суду задля уникнення покарання.

Крім того суд також зазначає, що ОСОБА_4 обвинувачується в умисному вбивстві, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині та у придбанні, носінні та зберіганні вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу, що свідчить про те, що жодний інший запобіжний захід не стане на заваді продовжити кримінальну діяльність. За вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень можливе покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, а тому зазначена обставина вже сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Суд зазначає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

У відповідності до п.п. 61,62 Рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинності, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

Заслухавши думку всіх учасників кримінального провадження, дослідивши надані сторонами кримінального провадження матеріали, оцінивши в сукупності всі обставини, у тому числі: сукупність наявних відомостей про вчинення обвинуваченим злочину особливої тяжкості, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватими у кримінальному правопорушенні, а саме позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років; вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_4 , відсутність доказів та медичних відомостей, які б виключали можливість перебування обвинуваченого під вартою та свідчили б, що стан здоров`я обвинуваченого виключає можливість його перебування в установі виконання покарань, фактичне місце проживання обвинуваченого у м. Слов`янськ, де наразі тривають активні бойові дії, що унеможливлює здійснювати контроль за виконанням обвинуваченим умов будь-якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, а також врахувавши ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були зазначені прокурором у клопотанні та повністю знайшли своє підтвердження під час судового засідання, зокрема ймовірність того, що обвинувачений ОСОБА_4 у разі зміни запобіжного заходу на не пов`язаний з триманням під вартою може переховуватись від суду задля уникнення кримінальної відповідальності, оскільки можливість уникнення покарання може бути для обвинуваченого меншим злом аніж процедура його відбування у разі визнання його винним, суд вважає доведеним, що ризики, відповідно до яких обвинуваченому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не відпали, у зв`язку з чим як під час досудового розслідування, так і на теперішній час є підстави для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Суд вважає, що зазначені обставини у своїй сукупності свідчать про недостатність застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`яких запобіжних заходів, ааніж тримання під вартою, для запобігання виникненню ризикам передбаченим ст. 177

КПК України, у зв`язку з чим суд вважає доцільним продовжити відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)».

Суд також у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону розглянув й альтернативні триманню під вартою заходи забезпечення кримінального провадження відносно обвинуваченого, які передбачені ст. 176 КПК України, однак вважає, що прокурором в судовому засіданні обґрунтовано було доведено, з посиланням на об`єктивні обставини справи, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів щодо обвинуваченого не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

У відповідності до положень п.1 ч.4 ст. 183 КПК України розмір застави обвинуваченому не визначається у зв`язку із вчиненням обвинуваченим ОСОБА_7 злочину із застосуванням насильства.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 132, 177, 178 183, 193, 194, 196, 199, 314, 315 КПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 з тримання під вартою на домашній арешт - відмовити.

Клопотання прокурора, про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115, ч.1 ст.263 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань №4» Південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України строком на 60 (шістдесят) днів, тобто з 26.12.2022 року до 23.02.2023 року включно.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому та направити Начальнику Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань №4» Південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України.

Ухвала про продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Суддя Слов`янського міськрайонного суду ОСОБА_1