УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2023 Справа №607/850/23

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря с/з ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

та захисника адвоката ОСОБА_5

під час судового розгляду у відкритому судовому засіданні кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000179 від 13 лютого 2022 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 345, ч. 1 ст. 263 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000179 від 13 лютого 2022 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 345, ч. 1 ст. 263 КК України.

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження застосованого відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном до двох місяців, оскільки строк застосування вказаного запобіжного заходу закінчується та на даний час кримінальне провадження стосовно ОСОБА_4 перебуває на стадії судового розгляду, а підстави для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на інший, не пов`язаний з триманням під вартою відсутні, оскільки ризики, які існували під час обрання та продовження запобіжного заходу останньому, на даний час не зменшились, а саме останній перебуваючи на волі, зможе переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, незаконно випливати на свідка у даному кримінальному провадженні.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечили щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого та просять змінити запобіжний захід останньому на домашній арешт, обґрунтовуючи своє клопотання тим, що для запобігання ризикам, на які вказує прокурор, достатнім буде більш м`який запобіжний захід. Крім того обвинувачений ОСОБА_4 при вирішенні клопотання, просить суд врахувати те, що його мати пенсійного віку у якої виявлено онкологічне захворювання, а тому вона потребує постійного догляду, на підтвердження чого долучив до матеріалів кримінального провадження відповідні медичні документи.

Суд, заслухавши клопотання прокурора, а також клопотання обвинуваченого та його захисника, приходить до висновку, що у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 слід відмовити за недоведеністю обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, а клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 на домашній арешт слід задовольнити з наступних міркувань.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Статтею 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

В судовому засіданні встановлено, що згідно ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 листопада 2022 року відносно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому останньому був продовжений, зокрема 22 грудня 2022 року ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного строком до 18 лютого 2023 року, у зв`язку з існуванням ряду ризиків, визначених ст.177 КПК України.

Згідно ч. 6 ст. 22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

В ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

На даний час прокурор у своєму клопотанні про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 вказує на наявність ризиків, які продовжують існувати, а саме: обвинувачений зможе переховуватися від суду та незаконно впливати на свідка у даному кримінальному провадженні.

Обґрунтовуючи у клопотанні наявність ризиків, що визначають доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою, прокурор обмежився лише переліком законодавчих підстав для його продовження, водночас не довів виняткових обставин, які б виправдовували продовження обмеження права обвинуваченого на свободу, та свідчили б про неможливість застосування інших більш м`яких видів запобіжних заходів для їх запобігання. Окрім цього прокурором не доведено тих обставин, що запобігти таким ризикам, як переховування від суду та незаконний вплив на свідка, зможе лише найбільш суворий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Поряд з цим варто зазначити, що у даному кримінальному провадженні до підозрюваного ОСОБА_4 10 листопада 2022 року ухвалою слідчого судді було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дія якого була продовжена, тобто строк перебування під вартою ОСОБА_4 на даний час становить більше трьох місяців.

У відповідності до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

В той же час, вирішуючи клопотання обвинуваченого та захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 на домашній арешт, суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, де викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, зокрема, тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі; у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення

В рішеннях, прийнятих у справах «Харченко проти України», «Тодоров проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно. Крім того у п. 80 вказаного рішення зазначається, що згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою; продовження тримання особи під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Таран проти України від 17 жовтня 2013 року зазначено, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове увязнення (рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova).

Так, судом враховується те, що обвинувачений ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 345, ч. 1 ст. 263 КК України, одне з яких у відповідності до ст.12 КК України за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого злочину, однак лише сама тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризиків, які продовжують існувати, не може бути достатньою і самостійною підставою для законності тримання особи під вартою, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимог Конвенції, відповідно до яких заарештована особа має право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов затримання, а рішення суду про продовження строку тримання під вартою не може базуватись на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання особи під вартою.

Зважаючи на тяжкість санкції статей кримінального закону відповідно до яких обвинувачується ОСОБА_4 , суд безпосередньо керується нормою прямої дії - ст. 62 Конституції України щодо презумпції невинуватості обвинувачених, тому під час розгляду клопотання обвинуваченого та захисника про заміну запобіжного заходу, судом вивчається можливість застосування відносно останнього більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризиків, які продовжують існувати. Крім того пунктом 3 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, практикою Європейського суду з прав людини, визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути виправданий очікуваним покаранням у вигляді позбавлення волі.

Під час розгляду клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника - адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому, судом враховується те, що продовжують існувати ризики того, що обвинувачений зможе переховуватися від суду та впливати на свідка, який судом ще не був допитаний, однак існування зазначених ризиків не виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 та не можуть бути підставою для подальшого втручання у право особи на свободу. Крім того в судовому засіданні не встановлено, що запобігти вказаним ризикам зможе лише найбільш суворий запобіжний захід.

Відтак, оцінюючи сукупність обставин, а також зважаючи на наявність в обвинуваченого місця постійного проживання - АДРЕСА_1 , а також того, що у ОСОБА_4 на утриманні перебуває мати пенсійного віку, яка хвора на онкологічне захворювання та потребує постійного догляду, що підтверджується долученими медичними довідками, суд приходить до переконання про доцільність застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, який буде достатнім для забезпечення дієвості даного кримінального провадження та зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Таким запобіжним заходом на думку суду є домашній арешт з покладенням на обвинуваченого ряду обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, адже на теперішній час відсутні підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого забезпечить лише міра запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.

Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого.

На підставі наведеного суд приходить до висновку, що в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 слід відмовити, а клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника - адвоката ОСОБА_5 слід задовольнити та змінити раніше застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, який є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі обвинуваченого та тяжкості пред`явленого йому обвинувачення, при цьому жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст.176 КПК України, на даний час, на думку суду, не зможе запобігти наявним ризикам.

Крім того суд вважає за необхідне встановити обвинуваченому ОСОБА_4 наступні обов`язки, зокрема: прибувати за першою вимогою до суду; здати на зберігання в Тернопільське РВП ТВП ГУНП в Тернопільській області свій паспорт громадянина України для виїзду за кордон; носити засіб контролю.

На підставі викладеного та керуючись главою 18 КПК України, ст.ст. 331, 369, 376 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання прокурора Тернопільської окружної прокуратури про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 - відмовити.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника - адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 на цілодобовий домашній арешт - задовольнити.

Змінити раніше застосований відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, заборонивши йому залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 - цілодобово із застосуванням електронного засобу контролю.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обов`язки: прибувати за першою вимогою до суду; здати на зберігання в Тернопільське РУП ГУНП в Тернопільській області свій паспорт громадянина України для виїзду за кордон; носити засіб контролю.

Встановити строк дії ухвали в частині зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 до 00 год. 00 хв. 13 квітня 2023 року.

Після оголошення ухвали негайно доставити обвинуваченого ОСОБА_4 до місця його проживання і звільнити з-під варти в залі суду.

Судовий розгляд кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000179 від 13 лютого 2022 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.1 ст.345, ч.1 ст.263 КК України, відкласти на 12.30 год. 03 березня 2023 року.

Ухвалу про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 на домашній арешт передати на виконання та контроль за поведінкою обвинуваченого в Тернопільське РУП ГУНП в Тернопільській області.

Копію ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_4 , його захиснику та прокурору.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяОСОБА_1