У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження №0000124 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 4 жовтня 2021 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Новокиївка Снігурівського району Миколаївської область, національність українець, громадянина України, неодруженого, працюючого на посаді менеджера з логістики у ТОВ «Простір» з вищою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України;

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7
захисник ОСОБА_5

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить вирок суду скасувати. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 виправдати у зв`язку з недоведеністю його винуватості у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченому ч.1 ст.125 КК України та призначено йому покарання у виді двохсот годин громадських робіт.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник вважає оскаржуваний вирок суду незаконним та необґрунтованим. Зауважує, що висновки суду про те, що тілесне ушкодження спричинено долонею лівої руки, навпаки спростовуються самим висновком судово-медичної експертизи №213 від 24.02.2021р., згідно якого тілесне ушкодження має прямокутну форму розміром 4,5 см. х 2 см. Крім того експертом зазначається, що удар нанесений тупим твердим предметом, однак долоня руки не є твердим предметом, а потерпіла в судовому засіданні пояснила, що ушкодження було спричинено ні долонею, а кулаком (обвинувачення ОСОБА_6 , пред`явлено саме за удар долонею руки)

Вважає, що покази неповнолітнього свідка ОСОБА_9 є недопустимими у зв`язку з тим, що його допит у суді проведено з порушенням процесуальних норм, а саме при допиті не був присутній ні педагог ні психолог, враховуючи, що фактично малолітня дитина надає покази про насилля з боку батька по відношенню до матері. Вказує, що суд, в порушення вимог закону, визнав допустимим доказом протокол слідчого експерименту від 09.03.2021р., проведеного з участю неповнолітнього свідка ОСОБА_9 , оскільки він був присутнім при проведенні слідчого експерименту 03.03.2021р. з участю ОСОБА_10 , в ході проведення його остання надавала покази, а після цього проводився слідчий експеримент вже з самим неповнолітнім свідком ОСОБА_9 .

Не погоджується апелянт із тим, що суд визнав допустимим доказом висновок судово-медичної експертизи №213 від 24.02.2021р., оскільки у дослідницькій частині висновку експерт посилається на медичну документацію, а саме зворотне повідомлення Миколаївської ЛШМД від 22.02.2021р. про огляд ОСОБА_10 лікарем нейрохірургом, проте ухвали про надання доступу до цих документів не міститься в матеріалах кримінального провадження. Крім того, копія вказаної медичної документації щодо ОСОБА_10 не надавалася шляхом вручення стороні захисту, про існування вказаної медичної документації сторона захисту дізналася у суді, при її долучені прокурором до обвинувального акту.

Також, на думку сторони захисту, не ґрунтується на вимогах закону висновок суду про визнання неправдивими покази свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 з підстав того, що вони не пам`ятають детальний опис верхнього одягу потерпілої. Зауважує, що обвинуваченим ОСОБА_6 було повідомлено суд про те, що закінчення дізнання відбулося у березні 2021 року, а встановити свідків він зміг лише у липні 2021 року, тобто після закінчення стадії досудового розслідування, а тому вважає не вірним висновком суду про неприйняття показів свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 з причини неповідомлення ОСОБА_6 про їх існування органу дізнання.

Зазначає, що суд без дослідження будь-яких письмових доказів, постановив ухвалу про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами та перейшов до судових дебатів, тільки після зауваження сторони захисту про те, що письмові докази по справі залишились взагалі не дослідженими, оскільки судом був порушений порядок дослідження доказів, суд був вимушений знову поновити судовий розгляд та дослідити письмові докази. Звертає увагу на те, що судом не проголошувався та не роз`яснювався вирок та його зміст, порядок і строк його оскарження.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що 22.02.2021 приблизно о 15:00 год., потерпіла ОСОБА_10 перебувала біля вхідних дверей під`їзду будинку АДРЕСА_3 . У цей же час у тому ж місці перебував її колишній чоловік ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Перебуваючи у вказаному місці, у зазначений час, на грунті тривалих неприязних стосунків у ОСОБА_6 виник злочинний прямий умисел на спричинення тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_10 . Реалізуючи який, ОСОБА_6 наніс один удар долонею лівою руки в область голови ОСОБА_10 , а саме в область тім`яної частини голови справи ближче до вушної раковини. Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_10 тілесне ушкодження у вигляді забою м`яких тканин голови, яке по ступеню тяжкості відноситься до категорії легкого тілесного ушкодження.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України, як спричинення умисного легкого тілесного ушкодження.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора про законність та обґрунтованість вироку, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до вимог статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Висновок суду, щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального проступку, за який його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення кримінального проступку обвинуваченими.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1. ст.125 КК України є правильною.

Крім того, захисник у своїй апеляційній скарзі не наводить доводів на спростування висновків суду першої інстанції, щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінального проступку, а лише посилається на порушення, на його думку, судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону при розгляді цього кримінального провадження.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Виходячи з системного аналізу вказаних норм, підставами для скасування чи зміни судового рішення є такі порушення норм кримінального процесуального закону, які шляхом позбавлення чи обмеження гарантованих КПК України прав учасників кримінального провадження, недотримання процедури судочинства чи іншим шляхом вплинули чи могли вплинути на винесення законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення.

При цьому, конкретне порушення кримінального процесуального закону може бути визнано істотним чи неістотним залежно від обставин кримінального провадження.

Апеляційним судом не встановлено порушень, які наведені в апеляційній скарзі захисника та які перешкодили суду всебічно розглянути матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_6 .

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному проступку не визнав, наполягав на тому, що потерпілу не бив та не мав такого наміру. Суду надав показання, що 22.02.2021 року підвіз на своєму автомобілі з лікарні колишню дружину ОСОБА_10 з сином ОСОБА_13 . Під час руху у нього з ОСОБА_10 зав`язалася розмова з приводу виховання сина ОСОБА_14 та днів зустрічей, проте потерпіла ОСОБА_10 на його питання так і не відповіла. Вони доїхали до під`їзду будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_10 із сином вийшли з автомобілю та попрямували до під`їзду. ОСОБА_10 відкрила металеві двері, пропустила спочатку сина а потім почала заходити сама. У той час він наздогнав її, узявся за металеві вхідні двері поки ОСОБА_10 заходила, однак не розрахував що дверний доводчик не працює, і почув хлопок. Вказує що вхідні двері вдарили ОСОБА_10 в область голови від чого остання крикнула та кликала на допомогу поліцію, оскільки подумала, що цей удар їй наніс він.

Разом з тим, вина обвинуваченого, підтверджується доказами, дослідженими в судовому засіданні, а саме поясненнями потерпілої ОСОБА_10 , яка суду пояснила, що обвинувачений ОСОБА_6 за період їх шлюбних відносин (з 09.08.2008 по вересень 2017р.) неодноразово дозволяв піднімати руку на неї, наносив удари, зраджував їй, вживав наркотичні речовини. Такі відносини стали причиною розірвання шлюбу. В лютому 2021 року потерпіла знаходилася с сином ОСОБА_13 в лікарні, з якої її колишній чоловік ОСОБА_6 запропонував підвезти із сином до дому. По дорозі в автомобілі обвинувачений підняв розмову стосовно сина ОСОБА_15 , став підвищувати голос, лаятися. Коли вони доїхали до під`їзду будинку АДРЕСА_3 , вона із сином вийшла з автомобіля, та направилася до дверей під`їзду. Відчинивши двері, пропустила сина, який зупинився перед другими металопластиковими дверми та почала заходити сама, як у той час із сином почули тупіт швидких кроків та побачили що обвинувачений ОСОБА_6 біжить від автомобілю до них. Побоюючись його дій, ОСОБА_10 схопила двері за ручку та почала тягнути за собою, аби пришвидшити їх закриття, однак це не вдалося через наявні дверні доводчики. Обвинувачений догнавши, схопився за двері, тим самим перешкоджав їх закриття та лівою рукою (по відчуттях удар був начебто кулаком) вдарив потерпілу у праву сторону потиличної частини голови, зачепивши щоку та вухо. Після чого повернувся до автомобілю, та поїхав. Потерпіла подзвонила в поліцію, подала заяву про кримінальне правопорушення, потім звернулася до лікарні швидкої медичної допомоги через отримані ушкодження. Додатково потерпіла зазначила, що у той день була одягнута у довге пухове пальто темного кольору, головне вбрання - шапка. За версією обвинуваченого двері що зачинялися, не могли спричинити тілесні ушкодження, оскільки облаштовані дверними доводчиками, і рухаються повільно, саме тому вона не змогла швидко закрити двері, коли побачила що ОСОБА_6 її наздоганяє. Крім іншого, зазначила, що в момент удару була повернута обличчям до ОСОБА_6 тому і удар припав у праву потиличну частину, оскільки ОСОБА_6 бив лівою рукою.

Свідок ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , допитаний у присутності мами ОСОБА_10 підтвердив показання потерпілої. Додатково вказав, що ОСОБА_6 вдарив потерпілу лівою рукою в праву частину голови, він особисто бачив удар, оскільки знаходився поруч, не за другими дверми як стверджує обвинувачений.

Твердження захисника про те, що покази неповнолітнього свідка ОСОБА_9 є недопустимими у зв`язку з тим, що його допит у суді проведено з порушенням процесуальних, не підтверджуються матеріалами справи, оскільки допит був проведений з дотриманням вимог, передбачених ст. 354 КПК України, в присутності законного представника.

Крім того, апеляційний суд вважає вірним те, що суд першої інстанції не взяв до уваги та сприйняв, як неправдиві покази свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , оскільки показання даних свідків різко різняться від показань малолітнього свідка ОСОБА_16 , та потерпілої ОСОБА_10 , які були безпосередньо учасниками події, за такого є неприйнятними зауваження захисника про невірний висновок суду.

Щодо твердження захисника про те, що суд не вірно визнав допустимим доказом висновок судово-медичної експертизи №213 від 24.02.2021р., апеляційний суд зауважує наступне.

Потерпіла ОСОБА_10 заявою від 23.02.2021 року, просить дізнавача відділення поліції №1 МРУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_17 долучити до матеріалів кримінального провадження довідку з Міської лікарні швидкої медичної допомоги від 22.02.2021 року. Під час судового розгляду кримінальної справи за клопотанням прокурора до обвинувального акту долучено ряд письмових документів, як доказ вчиненого обвинуваченим кримінального проступку, серед яких наявні: зворотне повідомлення Міської лікарні швидкої медичної допомоги від 22.02.2021 року щодо потерпілої ОСОБА_10 , та її заява від 23.02.2021 року. Таким чином, дізнавач отримав і передав експерту у спосіб, передбачений законом, медичний зворотне повідомлення ЛЩМД від 22.02.2021 року, на підставі якого сформовано висновок експерта №213 від 24.02.2021 року.

З огляду на викладене, аргументи апеляційної скарги захисника про недопустимість доказу - висновку експерта №213 від 24.02.2021 року щодо ступені тяжкості виявлених тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_10 , через отримання дізнавачем медичних документів від ОСОБА_10 та не відкриття на стадії виконання ст. 290 КПК України медичних документів, на яких ґрунтується експертне дослідження, є неприйнятними. Отримання дізнавачем документів щодо медичного освідування від потерпілої не суперечить положенням ст. 298-1 КПК України з урахуванням особливостей досудового розслідування кримінальних проступків. Не відкриття стороні захисту медичних документів, які стали підставою для проведення судово-медичної експертизи не свідчить про недопустимість цього доказу. Експертиза в цьому кримінальному провадженні проведена з дотриманням вимог ст. 101, 102 КПК України. Тому суд обґрунтовано визнав висновок експерта №213 від 24.02.2021 року належним та допустимими доказам і вірно послався у вироку на нього на підтвердження винуватості ОСОБА_6 в умисному спричиненні легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_10 .
Всупереч твердженням сторони захисту всі докази, покладені в основу вироку та на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_6 , отримані в порядку, визначеному КПК, вони узгоджуються між собою, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення, тому відповідно до вимог ст. 84 КПК України вони є належними, допустимими та достовірними.

Суд повно та об`єктивно дослідив всі обставини справи, прийняв законне та обґрунтоване рішення, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, правильно визнав винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

З урахуванням наведеного, доводи апелянта щодо порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону є неприйнятними, за такого, підстав для скасування вироку суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги захисника, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись статтями 376, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України,
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 4 жовтня 2021 року, стосовно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді