Провадження №11-кп/824/349/2023 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисників - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 17 лютого 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Високе, Черняхівського р-ну, Житомирської обл., українця, громадянина України, з профільною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді 5 /п`яти/ років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 17 лютого 2021 року щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Постановою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 25 травня 2022 року касаційну скаргу прокурора ОСОБА_11 задоволено, ухвалу Київського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року щодо ОСОБА_7 скасовано і призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 , 01.08.2020 року, приблизно о 23 год. 52 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним мотоциклом «APRILLA RSL 1000», VIN: НОМЕР_1 , рухався з перевищенням максимально дозволеної швидкості по проїзній частині пр-ту Шухевича, зі сторони вул. О. Бальзака, у крайній лівій смузі, наближався до регульованого світлофорними об`єктами перехрестя бул. Перова, в місті Києві.

У цей час, по проїзній частині бул. Перова, зі сторони пр-ту Визволителів, у напрямку пр-ту Маяковського, на перехрестя з пр-том Шухевича, в місті Києві, на зелений (дозволяючий рух у його напрямку) сигнал світлофору виїхав автомобіль марки «CHEVROLET AVEO», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія

ОСОБА_12 порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 підпункту «б», 2.9 підпункту «а», 8.7.3 підпункту «е», 8.10, 12.4, дорожнього знаку 5.18 та дорожньої розмітки 1.18 Правил дорожнього руху України ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, який впливає на увагу і реакцію водія, а також порушує його координацію, будучи обізнаним, що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки умисно та зухвало ігноруючи вимоги Правил дорожнього руху України, безвідповідально ставлячись до можливості настання негативних наслідків, розпочав керування технічно справним мотоциклом марки «APRILLA BSL 1000», VIN: НОМЕР_1 , у процесі якого, маючи об`єктивну змогу спостерігати за показниками спідометру та обрати безпечну швидкість руху, грубо порушуючи швидкісний режим, рухаючись по крайній лівій смузі проїзної частини проспекту Шухевича, рух з якої дозволяється лише для повороту ліворуч, проявив неуважність до дорожньої обстановки і її змін, не виконав вимоги дорожнього знаку та дорожньої розмітки «напрямок руху ліворуч», не зупинився на червоний (забороняючий у його напрямку рух) сигнал світлофору, виїхав на перехрестя, де здійснив зіткнення з автомобілем марки «CHEVROLET AVEO», н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_13 , який рухався на зелений (дозволяючий рух сигнал світлофору), наближаючись справа та мав безперечну перевагу в русі.

У результаті даної дорожньо-транспортної події пасажир мотоцикла «APRILLA RSL 1000» ОСОБА_14 був госпіталізований до КМКЛШМД, де ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.

Внаслідок дорожньо-транспортної події ОСОБА_14 отримав тілесні ушкодження у вигляді саден та подряпин на тулубі та кінцівках, ран на лівих верхній та нижній кінцівках, крововиливу у м`які тканини голови, відкритих переломів кісток основи черепу, ділянки забою головного мозку, розповсюдженого дифузного субарахноїдального крововиливу з вираженою лейкоцитальною реакцією у правій півкулі головного мозку, множинних двобічних переломів ребер, розриву донного сполучення, забою правої легені, респіраторного де стрес-синдрому, набряку-набухання головного мозку. Причиною смерті ОСОБА_14 стала відкрита черепно-мозкова травма.

Порушення водієм ОСОБА_7 Правил дорожнього руху та настання наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілого ОСОБА_14 перебувають між собою у прямому причинному зв`язку.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. У решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, доведеність вини ОСОБА_7 та кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок суду незаконним і таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

Прокурор звертає увагу, що суд першої інстанції застосовуючи ст.75 КК України залишив поза увагою характер допущеного винним порушення Правил дорожнього руху України. Дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок грубого порушення законодавчих приписів обвинуваченим, оскільки ОСОБА_7 рухався із перевищенням максимально допустимої швидкості. Також судом не взято до уваги, що ОСОБА_7 перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, конкретні обставини вчинення інкримінованого злочину вказують, що керуючи транспортним засобом, обвинувачений може нести загрозу не тільки для оточуючих, а і для самого себе. Жодних підстав, які б дозволяли обґрунтовано і законно застосовувати ст.75 КК України та звільняти обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням в ході судового розгляду кримінального провадження встановлено не було.

В запереченнях на подану апеляційну скаргу захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_15 , посилаючись на законність, обґрунтованість та вмотивованість вироку Дніпровського районного суду міста Києва від 17 лютого 2021 року, зокрема в частині застосування положень ст.75 КК України, просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, доводи обвинуваченого та його захисників, які заперечували проти поданої апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши дані, які характеризують обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Наведеним у вироку доказам суд першої інстанції дав належну правову оцінку, вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286 КК України.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок м`якості.

Згідно ч.1 та ч.2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

У відповідності до ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з постановою Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Так, при призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до статті 12 КК, є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який неодружений, не працює, за місцем проживання характеризується з позитивної сторони, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, уперше притягається до кримінальної відповідальності, щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі статтею 66 КК, а також вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння як обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого, згідно зі статтею 67 КК.

На підставі вищенаведеного, суд першої інстанції визнав за необхідне призначити ОСОБА_16 покарання у виді позбавлення волі, але з урахуванням обставин кримінального провадження, наявності пом`якшуючої обставини, даних про особу обвинуваченого, його ставлення до скоєного, суд дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому визнав за доцільне застосувати до нього положення ст. 75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням, з покладенням обов`язків, визначених ст. 76 КК України.

Разом з тим, переглядаючи вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає слушними доводи прокурора щодо безпідставного звільнення останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України

Відповідно до частини 1 статті 75 КК (в редакції, яка діяла на час вчинення злочину), якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При цьому, ст. 75 КК України застосовується до особи лише у тому випадку, коли для цього є умови і підстави.

Згідно абзацу 2 пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 8 від 12 червня 2009 року, рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Проте, на думку колегії суддів, мотиви прийнятого судом рішення про застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України, не можна визнати обґрунтованими і правильними, оскільки він грубо порушив декілька пунктів ПДР України, що призвело до непоправних наслідків у вигляді смерті людини, тому призначене обвинуваченому покарання зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, в повній мірі не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, відтак не може бути визнане необхідним і достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових злочинів, про що вірно зазначає прокурор у своїй апеляційній скарзі.

У відповідності до ч.2 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути серед іншого невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до ч.2 ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Згідно ч.1 ст.421 КПК України, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Ухвалюючи новий вирок, колегія суддів враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України є тяжким, наслідки вчинення ним кримінального правопорушення у вигляді смерті потерпілого, дані про особу обвинуваченого, який не судимий, офіційно не працює, неодружений, членів сім`ї на утриманні не має, дані про стан його здоров`я, наявність обставини, що пом`якшує покарання - щире каяття та наявність обставини, що обтяжує покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, в межах мінімальної межі встановленої санкцією ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, оскільки саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів, а також домірне скоєному.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 - скасуванню, з постановленням апеляційним судом нового вироку.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, ч.2 ст.413, ст.ст.414, 417, 418, п. 2 та п.4 ч. 1 ст. 420, ч.1 ст.421 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 17 лютого 2021 року щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України - скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 за ч. 2 ст.286 КК України призначити покарання у виді 3(трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту його фактичного затримання в порядку виконання цього вироку.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок суду може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: