ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 671/612/16-к

Провадження № 11-кп/4820/28/22

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретарів
судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,

та його захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

потерпілих ОСОБА_12 ,

ОСОБА_13 , ОСОБА_14

представника потерпілих ОСОБА_15 ,

представника Страхової
Компанії «Перша» ОСОБА_16 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м.Хмельницькому, апеляційну скаргу обвинуваченого за ч.1 ст.135, ч.2 ст.286 КК України ОСОБА_9 та спільну апеляційну скаргу його захисників ОСОБА_10 і ОСОБА_11 на вирок Волочиського районного суду Хмельницької області від 15 вересня 2020 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Заліщики Тернопільської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з вищою освітою, приватного підприємця, одруженого, на утриманні одна неповнолітня дитина, раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання:
за ч. 1 ст. 135 КК України - увиді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі;
за ч. 2 ст. 286 КК України увиді 6 (шести) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_9 остаточно призначено покарання 6 (шість) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
Початок строку відбування покарання обчислюється з моменту звернення вироку до виконання.
Зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_9 час його попереднього ув`язнення з 26 лютого 2016 року по 27 лютого 2016 року включно та з 26 квітня 2016 року по 15 червня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Цивільні позови задоволено частково.
Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» на користь ОСОБА_14 16 536 грн. матеріальної шкоди та 8268 грн. моральної шкоди, а всього 24 804 грн.
Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» на користь ОСОБА_13 8268 грн. моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_14 58 464 грн. матеріальної шкоди та 391 732 грн. моральної, а всього 450 196 грн.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_13 391 732 грн. моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_12 200 000 грн. моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_17 200 000 грн. моральної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави 615 грн. 72 коп.процесуальних витрат за проведення судової автотехнічної експертизи (т. 3 а.с. 13).
Долю речових доказів вирішено на підставі ст.100 КПК України.
За вироком суду, ОСОБА_9 , 25 лютого 2016 року, близько 21 год. 30 хв., керуючи автомобілем «LexusRX300», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, рухаючись зі швидкістю понад 60 км./год. по вул. Музейній, в м. Волочиську Хмельницької області, в напрямку вулиці Незалежності, в районі домогосподарства № 10, не врахував дорожньої обстановки та стану транспортного засобу, щоб постійно контролювати його рух, перевищуючи допустиму в межах населеного пункту швидкість, при виникненні перешкоди, яку він об`єктивно спроможний був виявити, не вжив вчасно заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки керованого ним транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, не обрав безпечного інтервалу, в результаті чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_18 , який рухався по проїзній частині в межах смуги руху автомобіля в попутному з автомобілем напрямку.
Після вчинення дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_9 на транспортному засобі з місця події зник.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_18 отримав тілесні ушкодження, що мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що небезпечні для життя в момент заподіяння і знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого ОСОБА_18 .
Своїми діями ОСОБА_9 порушив вимоги п. п. 1.5., 2.3. (б), 2.9. (а), 12.3., 12.4., 13.1., 13.3. Правил дорожнього руху України, зміст яких полягає в наступному:
п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу i не вiдволiкатися від керування цим засобом у дорозі.
п. 2.9. Водієві забороняється:
а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
п. 12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
п. 12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.
п. 13.1. Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.
п. 13.3. Під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху.
Порушення водієм ОСОБА_9 вищевказаних вимог правил безпеки дорожнього руху знаходяться у прямому причинному зв`язку з вчиненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками смертю потерпілого ОСОБА_18 .
Крім того, водій ОСОБА_9 , керуючи автомобілем «Lexus RX300», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Музейній, в м. Волочиську Хмельницької області, в районі домогосподарства № 10, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_18 , чим поставив останнього в небезпечний для життя стан. ОСОБА_18 , внаслідок безпорадного стану, був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження.
Після вчинення дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 , усвідомлюючи, що потерпілий ОСОБА_18 перебуває у небезпечному для життя стані і, у зв`язку з отриманими внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тілесними ушкодженнями, позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження, поставивши потерпілого у такий стан, маючи змогу надати йому допомогу, не вживаючи будь-яких заходів, необхідних для відвернення небезпеки для життя ОСОБА_18 , не надав йому допомоги і з місця події зник.
В апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок скасувати, а кримінальне провадження закрити.
Вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи даний вирок, взяв за основу обвинувальний акт, а дослідженні докази, які підтверджують його невинуватість, у даному кримінальному провадженні, відхилив. Стверджує, що свідок ОСОБА_19 не був безпосереднім очевидцем ДТП, тому не міг бути залученим для проведення слідчих дій.
Висновок експерта №93А від 13.04.2016 року, який взятий за основу місцевим судом, суперечить висновкам екпертиз, які були проведенні за ініціативою сторони захисту, а тому не може бути допустимим доказом у даному кримінальному провадженні.
Вважає, що сторона обвинувачення повинна була довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Звертає увагу, що місцевий суд не дотримався імперативних приписів кримінального процесуального закону, так як в ході судового розгляду його винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень доведено не було.
Крім того, апеллянт уважає, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000087 від 26.02.2016 року, відносно нього, проводилося упереджено та з очевидним обвинувальним ухилом, без належного з`ясування органом досудового розслідування фактичних обставин кримінального провадження неуповноваженими особами.
Зокрема, начальник СВ Волочиського ВП ОСОБА_20 , не перебуваючи у складі слідчої групи, свідомо перевищуючи свої службові повноваження, здійснював незаконні процесуальні дії, наслідком яких стало незаконне повідомлення йому про підозру із послідуючим безпідставним утриманням його під вартою на підставі незаконного судового рішення апеляційного суду.
Апелянт переконаний, що саме незаконне утримання його під вартою стало вирішальним чинником, внаслідок чого було безпідставно його піддано кримінальному переслідуванню та обвинувачено у тяжкому злочині.
Начальник слідчого управління ГУ НП в Хмельницькій області ОСОБА_21 , як начальник органу досудового розслідування, виносив постанову про створення слідчої групи, начальника СВ Волочиського ВП ОСОБА_20 до її складу не включив, а тому, останній не був уповноважений проводити у даному кримінальному провадженні досудове розслідування як слідчийчим порушив норми КПК України.
Окрім ОСОБА_20 , іншими службовими особами, які приймали рішення та проводили процесуальні дії в цьому кримінальному провадженні, також, неодноразово порушувалися норми КПК України, внаслідок чого, він був вдруге незаконно позбавлений волі, тобто апеляційним судом було змінено запобіжний захід із домашнього арешту на тримання під вартою, де тривалий час утримувався у слідчому ізоляторі, чим було грубо порушено його право на захист, а також на справедливий та неупереджений судовий розгляд.
Апелянт звертає увагу, що при ухваленні обвинувального вироку місцевим судом не було враховано наведених грубих порушень кримінального процесуального закону, допущених під час досудового розслідування, що потягло за собою невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильність та неповноту судового розгляду, а також істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які є підставами для скасування обвинувального вироку щодо нього.
Також у порушення норм матеріального права суд призначив йому покарання за ч.1 ст.135 КК України після закінчення строків давності, передбачених ч.1 ст.49 КК України.
На час розгляду місцевим судом даного кримінального провадження існували як матеріальні, так і процесуальні підстави для звільнення його від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України.
Однак, всупереч положенням ч.2 ст.285 КПК України, місцевий суд не виконав покладеного на нього обов`язку щодо роз`яснення йому права на звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України та незаконно призначив покарання за цією статтею КК України.
В спільній апеляційній скарзі захисники ОСОБА_10 та ОСОБА_11 просили вирок суду скасувати, а кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.1 ст.135, ч.2 ст.286 КК України закрити на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Вважають, що викладені у ньому висновки не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, не підтверджуються належними та допустимими доказами, дослідженими під час судового розгляду, а у певній мірі, навпаки, заперечуються ними. У вироку не зазначено чому суд взяв до уваги одні докази та відкинув інші. Окремі висновки суду, викладені у вироку, містять істотні суперечності, через що він, відповідно до приписів ч.2 ст. 411 КПК України підстав підлягає скасуванню.

Вказують, що місцевий суд не звернув увагу на допущені в ході досудового розслідування численні та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, обґрунтував вирок щодо низкою очевидно недопустимих доказів.

Крім того, суд припустився грубих порушень норм матеріального права, оскільки призначив ОСОБА_9 покарання за ч.1 ст.135 КК України після спливу строків притягнення до кримінальної відповідальності за цією статтею.

Стверджують, що у формулюванні обвинувачення, визнаного доведеним, суд помилково вказав про порушення ОСОБА_9 п.п. 1.5, 2.3 (б), 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, оскільки порушення цих пунктів Правил не може виступати прямою безпосередньою причиною настання ДТП та її наслідків у вигляді заподіяння потерпілому (потерпілим) тілесних ушкоджень або смерті.

Також посилаються на грубі порушення вимог закону органом досудового розслідування та судового розгляду, оскільки були допущені такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які виключали можливість використання судом здобутих при цьому відомостей як допустимих доказів, виходячи із наступного:

- відомості про кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким проводився огляд, були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000087 25.02.2016року о 01 годині 49 хвилин, але відповідно до вимог ч.3 ст. 214 КПК здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається. 25.02.2016року із 22-30 до 23-10, тобто до внесення відомостей до ЄРДР, слідчий ОСОБА_22 провів огляд місця події, який можна віднести до категорії невідкладних слідчих дій (т.2, а.с. 240-243).

- слідчий ОСОБА_23 провів наступну слідчу дію (після того, як слідчий ОСОБА_22 провів огляд місця події, у період часу із 23-30 25.02 до 01-00 26.02.2016року ) - огляд місця дорожньо-транспортної пригоди (т.2, а.с.234-239), який, після проведення первинного огляду, вже не міг вважатись невідкладним, про що свідчать відомості, наведені у доданому до обвинувального акту Реєстрі матеріалів досудового розслідування. Також вказані процесуальні дії відображені як окремі і такі, що проведені різними слідчими і в різний час, тому є недопустимими доказами, про що захистом заявлялося відповідне клопотання, яке було фактично проігнороване судом першої інстанції.

- відповідно до ст. 241 КПК освідування є слідчою (розшуковою) дією, яка здійснюється на підставі постанови прокурора щодо підозрюваного, свідка чи потерпілого, а у ОСОБА_9 було відібрано зразки крові для проведення експертизи (протокол отримання зразків для експертизи т.2, а.с. 263) на підставі письмової заяви ОСОБА_9 про надання добровільної згоди працівникам поліції на відібрання у нього експериментальних зразків крові для експертного дослідження (т.2, а.с.262).

- порушення права на захист ОСОБА_9 під час проведеного його освідування (отримання зразків для експертизи) є обов`язковою підставою для визнання недопустимим доказом протоколу отримання зразків для експертизи у ОСОБА_9 (т.2, а.с.263), що в свою чергу тягло за собою також недопустимість висновку судово- токсикологічної експертизи №410 від 01 березня 2016 року (т.2, а.с. 265), а фактично затриманий ОСОБА_9 був позбавлений права на захист, права висловлювати свої заперечення чи зауваження стосовно проведених відносно нього процесуальних дій.
- проведений слідчий експеримент за участю свідка ОСОБА_19 , понятих ОСОБА_24 та ОСОБА_25 з використанням автомобіля «LexusRX300», реєстраційний номер НОМЕР_1 та статиста (т.2, а.с.266-269), яким встановлювалась видимість проїзної частини, а також видимість статиста, зазначено в оскаржуваному вироку, однак, про результати проведення слідчого експерименту та отримані під час цієї слідчої дії відомості не згадується у цьому вироку, тобто суд фактично лише констатував, що під час досудового розслідування така слідча дія була проведена та вказав, хто приймав участь у ній.

- відомості, які викладені у протоколі проведення слідчого експерименту від 26.02.2016, не можуть бути допустимим доказом винуватості ОСОБА_9 , оскільки при проведенні цієї слідчої дії порушені вимоги ч. 1 ст. 240 КПК, які регламентують підстави та мету її проведення, а саме - перевірку та уточнення наявних у розпорядженні сторони обвинувачення відомостей і не дають процесуального права встановлювати нові обставини.

- матеріали кримінального провадження, протокол слідчого експерименту та показання свідка ОСОБА_19 свідчать про те, що на час проведення слідчого експерименту із свідком ОСОБА_19 жодних відомостей про розташування пішохода відносно елементів дороги у момент настання його видимості не було, крім того, вказано, що при визначенні видимості пішохода статист не рухався і знаходився на відстані 1,5 м від правого краю проїзної частини дороги та на відстані 2,7 м від невідомо якої електроопори, тому, вказане у протоколі розташування пішохода на проїзній частині дороги побудоване виключно на припущеннях слідчого. Крім того, у протоколі відсутні відомості про осіб, які визначали момент настання видимості та проводили вимірювання установлених відстаней. При цьому, під час проведення цього слідчого експерименту, слідчим навіть не розглядалася версія, що пішохід перед наїздом міг переміщатися як у попутному напрямку відносно руху автомобіля, так і у поперечному напрямку або ж під кутом.

- зовнішні світлові прилади вказаного транспортного засобу під час ДТП були пошкоджені, тому очевидно, що їх стан під час проведення слідчої дії (слідчого експерименту) не відповідав їх стану на момент пригоди, чого не було враховано слідчим та судом.

- незалежно від змісту показань, які були надані ОСОБА_19 перед проведенням з ним слідчого експерименту, вони були здобуті неуповноваженою на проведення досудового розслідування особою, тобто з істотним порушенням вимог КПК, які виключали можливість їх використання як допустимих доказів у кримінальному провадженні. Відповідно, не могли бути допустимими і результати слідчого експерименту, як відомості, що грунтуються на недопустимих доказах, якими в даному випадку є показання свідка ОСОБА_19

- свідок ОСОБА_22 , який як слідчий давав письмове доручення, підтвердив, що згідно із цим документом допит ОСОБА_19 оперативному підрозділу не лише не доручався, а навпаки заборонявся, оскільки ще до складання письмового доручення такий допит вже був проведений, будь-які інші докази, які б свідчили про те, що допит свідка ОСОБА_19 був проведений співробітником оперативного підрозділу національної поліції за письмовим дорученням слідчого чи прокурора, суду не були надані, у зв`язку з чим відомості, здобуті під час проведення слідчого експерименту і наведені у протоколі вказаної слідчої дії, не могли бути допущені судом як доказ у кримінальному провадженні як такі, що ґрунтуються на інших відомостях, здобутих з істотним порушенням кримінального процесуального закону не уповноваженою на те особою.

-начальник СВ Волочиського ВП ОСОБА_26 до складу слідчої групи досудового розслідування не був включений, тому не був уповноважений проводити у даному кримінальному провадженні досудове розслідування як слідчий, але як слідчий приймав процесуальні рішення і проводив процесуальні дії, зокрема складав і підписував повідомлення про підозру і вручав його ОСОБА_9 , складав протокол про роз`яснення підозрюваному ОСОБА_9 права на захист від 26.02.2016року вручав йому пам`ятку про процесуальні права та обов`язки підозрюваного, допитував ОСОБА_9 як підозрюваного, а також звертався до слідчого судді із складеним та підписаним ним клопотанням про застосування відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, допитував як свідка ОСОБА_25 , тому не можна вважати, що ОСОБА_9 був повідомлений про підозру з дотриманням вимог кримінального процесуального закону і, фактично, 06.05.2016 року обвинувачення йому було висунуто з порушенням порядку та встановленої процедури, так як він фактично не набув статусу підозрюваного у вказаному кримінальному провадженні.

- з протоколу слідчого експерименту вбачається, що проводилось фотографування, однак фототаблиця допротоколу слідчої дії не додана, що є порушенням вимог ст. 105 КПК, тому він не може вважатися допустимим доказом в цілому.

- в матеріалах кримінального провадження відсутні оригінальні примірники технічних носіїв інформації зафіксованої процесуальної дії, що є порушенням вимог ч.3 ст. 107 КПК.

- слідчий експеримент із використанням автомобіля «Lexus RX 300» реєстраційний номер НОМЕР_1 працівниками поліції проводився без згоди власника цього транспортного засобу, якому взагалі не повідомлялося про проведення такої слідчої дії, і без відповідної ухвали слідчого судді, що суперечить вимогам КПК, а приєднана до матеріалів кримінального провадження заява ОСОБА_9 про те, що він дає добровільну згоду працівниками поліції вилучити належний йому автомобіль з подальшим його поміщенням на майданчик тимчасового тримання транспортних засобів Волочиського ВП, а також дозволяє провести огляд ТЗ з можливістю проникнення до салону авто та вилучення необхідних предметів, жодним чином несвідчила про те, що власник надав згоду на експлуатацію, зокрема на транспортування належного йому автомобіля до місця пригоди та на його використання при проведенні слідчого експерименту та місцевий суд помилково врахував зазначений дозвіл (заяву) ОСОБА_9 , як підставу для проникнення до володіння особи без ухвали слідчого судді.
- висновок експерта №93 А жодним чином не є доказом порушення водієм ОСОБА_9 тих чи інших вимог ПДР, оскільки у ньому лише перераховані ті вимоги Правил, якими водій повинен був керуватися у заданій дорожній обстановці, при цьому, інкриміновані ОСОБА_9 стороною обвинувачення порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 (б), 2.9 (а), 2.10 (а, б, в, г, д, е, є), 13.1 ПДР України у висновку експерта №93 А не згадуються.

- описова частина постанови про призначення автотехнічної експертизи та вихідні дані цієї постанови містять різну інформацію про пішохода, які побудовані виключно на припущеннях і не підтверджувалися на момент призначення експертизи жодними доказами.

- відомості про розташування та довжину зафіксованих при огляді місця події слідів у вихідних даних не задавались, а питання про встановлення транспортного засобу, яким ці сліди могли бути залишені, а також про його швидкість руху, експертним шляхом не досліджувались.

- в описовій частині постанови слідчий вказав, що автомобіль LexusRX 300 рухався «перевищуючи допустиму в межах населеного пункту швидкість», а у вихідних даних про перевищення швидкості взагалі не згадується, навіть стверджується, що швидкість руху вказаного транспортного засобу становила 50-60 км/год., тому експерту було запропоновано дослідити технічну можливість уникнути наїзду на пішохода виходячи із швидкості руху 50-60 км/год, а не із швидкості, яка перевищувала допустиму в межах населеного пункту і величина якої у постановіне була вказана взагалі.

- при дослідженні експертом залишилось без вирішення питання № 3 про наявність чи відсутність у водія автомобіля технічної можливості уникнути ДТП шляхом безпечного об`їзду пішохода, але разом з тим, ОСОБА_9 було інкриміноване порушення вимог п.13.3 ПДР, тобто недотримання безпечного бокового інтервалу, що є помилковим та необґрунтованим.

- питання про встановлення величини швидкості руху автомобіля перед наїздом на вирішення експертизи не задавалось взагалі.

- при недостатності вихідних даних для вирішення поставлених на вирішення експертизи запитань, експерт зобов`язаний був звернутися до особи, яка призначила експертизу, з клопотанням про надання додаткових вихідних даних. Однак таке клопотання експертом не заявлялось, у зв`язку з чим висновок експерта №93 А є неповним.

- інформація про те, стояв чи рухався пішохід з моменту настання його видимості до моменту наїзду на нього автомобіля, також інформація про траєкторію руху пішохода і пройдену ним віддаль, а також інформація про час руху пішохода з моменту настання його видимості до моменту наїзду, на час проведення експертизи експертові не надавалось.

- у постанові про призначення експертизи слідчим були задані суперечливі вихідні дані щодо дій пішохода, в описовій частині постанови вказано, що в момент наїзду пішохід «рухався по проїзній частині дороги в межах смуги руху автомобіля в попутному з автомобілем напрямку». Швидкість руху пішохода не вказана, а у п. 3 вихідних даних постанови наведена зовсім інша інформація, згідно з якою пішохід вже не рухався «стояв на проїзній частині», тому експертом були використані лише дані про те, що в момент наїзду пішохід стояв, а як би пішохід рухався, а не стояв, то висновок експертизи міг бути іншим, про що повідомив експерт у судовому засіданні місцевого суду.
- у вироку місцевий суд не врахував та не вказав про важливі обставини, які повідомив експерт ОСОБА_27 під час допиту у судовому засіданні, які мають значення для оцінки складеного ним висновку експерта, як доказу, тому такий висновок експерта є недопустимим доказом.

- висновки експерта №354 А від 06 жовтня 2016 року та №813/16-22 від 23 листопада 2016 року, які були складені експертами за відповідними зверненнями сторони захисту, долучені судом до матеріалів провадження та досліджені у судовому засіданні, не взято до уваги лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення та є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
- постанова начальника слідчого управління ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_21 про зміну групи слідчих від 26.04.2016 була прийнята у вже неіснуючому, на той час кримінальному провадженні, а саме у провадженні про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.286 КК. Таким чином, в об`єднаному кримінальному провадженні після 31.03.16 слідчі СУ ОСОБА_23 та ОСОБА_28 , у зв`язку з відсутністю відповідного доручення начальника СУ, не мали права проводити досудове розслідування, в результаті чого слідчим суддею були постановлені ухвали про обрання ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та накладення арешту на майно останнього, у тому числі на автомобіль Lexus RX 300, який у даному провадженні є речовим доказом. Такі наслідки, що настали, суперечать закону.
Сторона захисту уважає, що вина ОСОБА_9 не доведена, а місцевим судом були допущені невідповідність висновків фактичним обставинам справи, неправильність та неповнота судового розгляду, при досудовому розслідуванні були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які виключали можливість обгрунтування обвинувального вироку суду зібраними під час досудового розслідування.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту судового рішення з коротким викладом суті вимог апеляційних скарг, обвинуваченого та його захисників, на підтримку поданих апеляційних скарг з підстав наведених у них, з`ясувавши думку прокурора та інших учасників апеляційного розгляду, які судове рішення не оскаржували, частково дослідивши докази, в порядку ч.3 ст.404 КПК України, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст.370 КПК Українисудове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та мотивованим.

Відповідно до вимог ст.409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції серед інших є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а також неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що ягне за собою скасування або зміну судового рішення є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновок суду про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, за обставин наведених місцевим судом і викладених у вироку, ґрунтується на зібраних органами досудового розслідування та досліджених у судовому засіданні доказах, які отримали належну оцінку. Вирок суду відповідає вимогам ст.374 КПК України, є законним та вмотивованим.

Розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні, доведеності та переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у кримінальному провадженні та перевірив обставини, які мають істотне значення для правильного його вирішення.
Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд першої інстанції обґрунтував його доказами, які були досліджені в ході судового розгляду та відповідають вимогам належності та допустимості.

Як убачається із змісту апеляційних скарг, її автори не заперечують та не оскаржують наявність самої події кримінального правопорушення у зазначений в обвинувальному акті час і місці, наслідки, що настали від дорожньо-транспортної пригоди, локалізацію, характер отриманих потерпілим тілесних ушкоджень та його смерті внаслідок ДТП.

Дана дорожньо-транспортна пригода стала наслідком порушення водієм ряду пунктів Правил дорожнього руху, насамперед керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, та несвоєчасного прийняття мір до гальмування, керованого ним транспортного засобу, з моменту виникнення йому перешкоди для руху із зупинкою керованого ним транспортного засобу до наїзду.
Динаміка розвитку ДТП встановлена при проведенні автотехнічної експертизи обставин та механізму ДТП.

Для встановлення об`єктивної істини судом першої інстанції належним чином перевірені версії сторін провадження стосовно обставин, які передували як до події, так і після неї, та обґрунтовано покладено в основу вироку показання зазначених свідків, зокрема, про те, що за кермом автомобіля, який в подальшому був причетний до ДТП перебував обвинувачений ОСОБА_9 , оскільки такі показання повністю узгоджуються з наявним в матеріалах кримінального провадження доказами, в тому числі всіма фактичними даними, які містяться в показаннях свідків, висновках експертиз, якими суд обґрунтовував вирок, письмових доказах у кримінальному провадженні, які підтверджують обвинувачення.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, журналу судового розгляду та звукозапису, суд повно, всебічно дослідив всі обставини кримінального провадження, вирішив у відповідності з законом клопотання сторін, належним чином перевірив версію сторони захисту і виклав переконливі висновки в її спростування, які ґрунтуються на досліджених у провадженні доказах.

В оскаржуваному судовому рішенні суду першої інстанції, крім того, наведені всі встановлені обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню, а також викладено оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, із зазначенням підстав, з яких приймаються одні докази та відкидаються інші, на що є посилання в апеляційних скаргах.

Так, суд ретельно перевірив доводи обвинуваченого і його захисників, аналогічні тим, що викладені ними в апеляційних скаргах, про невинуватість ОСОБА_9 . Викладені у вироку мотиви про визнання цих доводів безпідставними, судова колегія вважає обґрунтованими та такими, що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і спростовуються наступними доказами.

Так, в суді першої інстанції потерпілі ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 показали, що не були очевидцями події, дізнались через деякий час про те, що відбулась ДТП і машина збила,відповідно, їх сина,брата. Крім того ОСОБА_12 пояснила, що прибувши на місце події, вона побачила багато працівників поліції та ОСОБА_18 , який лежав збитий. Від таксистів стало відомо, що збив чорний «Лексус», згодом з`ясувалось, що ДТП скоїв ОСОБА_9 .
Факт керування ОСОБА_9 автомобілем «LexusRX300», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, по вул. Музейній, в м. Волочиську Хмельницької області, в напрямку вулиці Незалежності, в районі домогосподарства № 10, підтверджується показаннями свідків.
Так, свідок ОСОБА_19 підтвердив, що в день, коли трапилась ДТП, булла темна пора доби, суха погода. Після розмови із ОСОБА_18 , останній пішов в напрямку вул. Незалежності. Перед тим, проїхав швидко темний джип в сторону вулиці Музейної. Після того як ОСОБА_18 попрощався і пішов, пройшло хвилини 4, та із-за повороту з`явився джип на великій швидкості, було чути глухий удар, і автомобіль поїхав по вул. Незалежності, в сторону «Поділля». Наїзд відбувся в місці, не доїжджаючи до КПП військової частини. Після удару блимнули стоп-сигнали в автомобілі, але він не зупинявся. Рухався він на великій швидкості і виляв по дорозі, коли набирав швидкість. Через декілька хвилин приїхала швидка допомога. Через години дві його було було залучено до слідчих дій. Він брав участь у слідчому експерименті, коли вимірювалась відстань, на якій перед автомобілем було видно об`єкт на дорозі, сидів в автомобілі та на запитання слідчого давав відповіді. Автомобіль був з однією працюючою фарою, оскільки друга була пошкоджена. Підтвердив, що протокол слідчого експерименту він прочитав та підписав.Вказав, що темний джип він бачив 2 рази, коли той проїжджав, на відстані 3-4 метрів, після удару він пригальмовував, удар не бачив, тільки чув, після цього побачив людину на узбіччі. Водія він не впізнав, лише бачив, що він був один в автомобілі.
За показаннями свідка ОСОБА_29 , 25 лютого 2016 року о 18 год. 50 хв. біля магазину «Робінзон», вона звернула увагу на автомобіль «Лексус», у якому сидів обвинувачений, грала музика, і який стояв між «Денісом» та «Робінзоном». На її думку ОСОБА_9 перебував у стані сп`яніння. Вона знаходилась на відстані приблизно двох метрів від автомобіля.
Згідно з показаннями свідка ОСОБА_30 у 2016 році (дату точно не пам`ятає, але було холодно) близько 20-21 години вечора, вона з подругою Діаною у Волочиську-1 заїхали в бар біля заправки. При вході побачили чорний «Лексус», в приміщенні бару, біля барної стійки, побачила ОСОБА_9 з якоюсь дівчиною, які пили коньяк (напій був в графіні). У ОСОБА_9 була хитка хода та червоне обличчя. Вони перебували за барною стійкою і вживали напій з графіну (на думку свідка, коньяк), якого було грам 300, біля 40 хв. Після цього, ОСОБА_9 вийшов з бару, сів за кермо автомобіля «Лексус», поруч сіла дівчина, яка була з ним, і він різко розпочав рух.
Свідок ОСОБА_31 показала, що 25 лютого 2016 року, в темну пору доби, вона зупинилась біля магазину у Волочиську-1, за яким знаходиться бар «Компроміс», з воріт вийшов молодий чоловік, який похитувався, він сів за кермо автомобіля, з пробуксовкою розвернувся і поїхав в напрямку Волочиська. Ці події вона бачила в світлі фар, оскільки сама знаходилась у своєму автомобілі. Молодий чоловік здав назад, розвернувся на заправці з вереском гальмів. Наступного дня з передачі «Надзвичайні новини» свідок дізналась, що збили ОСОБА_18 , та в сюжеті програми вона впізнала автомобіль та молодого чоловіка, якого бачила напередодні біля бару «Компроміс», це був обвинувачений ОСОБА_9 .
Відповідно до показань свідка ОСОБА_32 , він є лікарем-ендоскопістом та черговим лікарем, який підписував довідку про стан алкогольного сп`яніння відносно ОСОБА_9 . Огляд останнього було проведено о 2 год. 50 хв. 26 лютого 2016 року (2 год. 50 хв. це час початку огляду). Вказав, що має повноваження на здійснення такого огляду, також була присутня медсестра. Зазначив, що ОСОБА_9 доставив слідчий та він добровільно пройшов огляд, у присутності лікаря відбувався відбір зразків (забір крові у ОСОБА_9 ), але чому немає його підпису на протоколі відбору пояснити не зміг. Тоді ОСОБА_9 казав, що не вживав алкоголь. Зовнішні ознаки стану алкогольного сп`яніння у обвинуваченого були це його вигляд, стан шкірних покривів, показник пульсу, тиску, був запах алкоголю з ротової порожнини. Він складав акт, за результатами огляду дійшов висновку, що ОСОБА_9 перебував у стані алкогольного сп`яніння. На підставі цього була видана довідка за його підписом про стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_9 (показник 1,19 проміле). Було складено саме довідку, а не висновок, оскільки, на той час був саме такий порядок взаємодії з правоохоронними органами.
Свідок ОСОБА_33 підтвердила, що після ДТП, яка сталась декілька років тому взимку, у лікарні, в 2 чи 3 год. ночі., відбирали кров у особи, яку привели працівники поліції, прийом вів лікар ОСОБА_32 . Це відбувалось її присутності слідчим було опечатано флакон (кількість не пам`ятає). Безпосередньо забір крові здійснювала медсестра ОСОБА_34 .
За показаннями свідка ОСОБА_35 , 24 чи 25 лютого 2016 року, ввечері, вона, з подругою ОСОБА_30 , заїхали в бар «Компроміс», біля якого стояв чорний «Лексус» ОСОБА_9 . В барі побачила ОСОБА_9 з дівчиною, які біля барної стійки пили коньяк з графіну, це продовжувалось хвилин 30. В подальшому, ОСОБА_9 , з дівчиною, покинувши зал, сіли в автомобіль і швидко поїхали. В цей час, вона та подруга стояли і курили. Зазначила, що у ОСОБА_9 була хитка хода.
Допитаний у якості свідка ОСОБА_23 в суді показав, що на момент ДТП він був слідчим, який здійснював досудове розслідування, а саме: був черговим слідчим у складі слідчо-оперативної групи. В його обов`язки входило: виїзд на місце ДТП, огляд місця події, огляд транспорту, інші першочергові дії, допит учасників, водія. До якого часу знаходився на місці ДТП не пам`ятає. Вказав, що «старший» був з Волочиського відділення, орган досудового розслідування Волочиське відділення, а він, як слідчий зі слідчого управління, входив до складу слідчо-оперативної групи. Слідчий експеримент проводився для встановлення видимості перешкоди та місця наїзду, брались до уваги показання ОСОБА_19 . Під час слідчого експерименту використовувався той самий автомобіль ОСОБА_9 «Лексус», на якій підставі не пам`ятає, мабуть була його письмова згода. Вважає, що умови проведення слідчого експерименту були наближені до умов ДТП, це була невідкладна слідча дія. Після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_9 давав показання, що він керував автомобілем. Підозру йому було оголошено за першопочатковими показаннями.
За показаннями свідка ОСОБА_20 , ДТП трапилась 25 лютого 2016 року. Близько 21 год. надійшло повідомлення про ДТП, виїхала слідчо-оперативна група, ОСОБА_22 , ОСОБА_36 , інші працівники райвідділу. На той час він був начальником слідчого відділу Волочиського ВП. Згідно з повідомленням досудове розслідування розпочинав ОСОБА_22 . Вказав, що на підставі ст. 39 КПК України він мав право, як начальник слідчого відділу, проводити слідчі дії. Керувався доказами протоколом огляду місця події, протоколом проведення слідчого експерименту, протоколом огляду транспортного засобу, протоколом допиту ОСОБА_9 . При зазначенні швидкості руху автомобіля керувався показаннями Чеховського, щодо руху ОСОБА_18 в попутному напрямку мабуть, керувався показаннями ОСОБА_9 . Вважає, що як начальник слідчого відділу був уповноважений на вчинення слідчих дій.
Згідно з показаннями свідка ОСОБА_22 , він був старшим слідчо-оперативної групи по розслідуванню ДТП. Хто надавав матеріали кримінального провадження начальнику слідчого управління не пам`ятає. Згідно КПК ОСОБА_20 був начальником слідства і міг проводити слідчі дії. Вказав, що надавав доручення членам слідчо-оперативної групи, в тому числі і усні доручення, зокрема ОСОБА_36 . Письмовий дозвіл на використання транспортного засобу надавав ОСОБА_9 . Останнього, якнайшвидше, було доставлено в лікарню, він добровільно надав кров. Щодо протоколу проведення відбору крові і зазначення у ньому часу «2 год. 50 хв.»вказав, що він цей час не зазначав, хто його дописав не знає, але він відповідає дійсності. Транспортний засіб вилучався з с. Маначин, дозвіл надав власник господарства ОСОБА_37 , а також ОСОБА_9 . Власника встановили таким чином, що приїхали на місце та з`ясували.
Свідок ОСОБА_28 підтвердив, що був слідчим та входив до складу слідчо-оперативної групи при розслідуванні даного кримінального провадження. Відкривав матеріали досудового розслідування. Щодо відкриття речових доказів, то клопотань про це не було. При відкритті матеріалів досудового розслідування зауважень і клопотань також не було. Слідчий ОСОБА_22 був уповноважений надавати йому вказівки.
За показаннями свідка ОСОБА_25 , в лютому 2016 року його працівники поліції залучили у якості понятого при проведенні слідчого експерименту, пов`язаного з ДТП. Автомобіль був чорний «Лексус», права фара не працювала. Крім нього був ще один понятий, один свідок працівник охорони, працівник поліції, і хтось виконував роль пішохода. Слідчий заміряв відстань видимості. Йому права роз`яснили, протокол слідчого експерименту прочитав та підписав, підтвердив зазначені у ньому відомості.
Відповідно до показань свідка ОСОБА_24 , декілька років тому, в лютому місяці, сталась ДТП та його було запрошено у якості понятого для засвідчення факту видимості. Була 3-4 година ночі, автомобіль був побитий «Лексус». В авто був також Лис. Хто був за кермом та спереду на пасажирському сидінні не пам`ятає. Включили фари і запитували, чи видно силует людини. Здається, світила тільки ліва фара. Пішохода встановлювали працівники поліції. Все було так, як зазначено в протоколі проведення слідчого експерименту. Він його прочитав та підписав, зауважень не було.
Свідок ОСОБА_38 пілтвердив, що на момент, коли трапилась ДТП, він був виконуючим обов`язки начальника Волочиського відділу поліції. Було отримано повідомлення про ДТП, в результаті якої настала смерть громадянина. Він виїжджав на місце події. Спілкувався з ОСОБА_9 в приміщенні поліції, був також слідчий і родич ОСОБА_9 . Змісту бесіди з ОСОБА_9 він не пам`ятає, але щось було пов`язано з ДТП, спілкувались хвилин 20-30. Гресик розповідав, що вони самостійно звернулись у відділ поліції, оскільки когось «зачепило». На місці події працювала слідчо-оперативна группа, на узбіччі лежала особа, це було метрів 200 від прохідної, бачив уламки скла чи пластикового бампера. ОСОБА_9 був затриманий за скоєння ДТП.
До показань свідків ОСОБА_39 та ОСОБА_40 , в частині часу зустрічі з ОСОБА_9 , суд обгрунтовано поставився критично з наведених у вироку підстав, оскільки вони є суперечливими та спростовуються іншими дослідженими судом доказами.
Як убачається з показань, допитаних судом першої інстанції свідків ОСОБА_41 ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 . ОСОБА_45 , вони безпосередньо із ОСОБА_9 перед дорожньо-транспортною пригодою не бачились і обставини цієї ДТП їм не відомі, відповідно, їх показання не мають доказового значення у цій справі.
Колегія суддів уважає, що як органами досудового слідства так і судом, у встановленому законом порядку були вжиті та проведені всі належні заходи щодо визначення механізму ДТП, обставин спричинення тілесних ушкоджень та смерті потерпілого ОСОБА_18 , механічних пошкоджень транспортного засобу. Дані заходи були комплексними, всебічними та об`єктивними.

Зокрема, призначено та проведено судово-медичне дослідження трупа потерпілого від ДТП, за допомогою якого встановлено локалізацію, характер і властивості тілесних ушкоджень, порядок їх утворення у потерпілого ОСОБА_18 , причину смерті, зміст яких вказує, що такі тілесні ушкодження могли виникнути від дії якихось тупих твердих предметів, якими могли бути і виступаючі частини кузова автомобіля, не виключено в час та за обставин, що вказані в постанові про призначення судово-медичної експертизи, тобто під час ДТП, що мала місце 25 лютого 2016 року. Садна на лобній та лобно-тім`яній ділянці, крововиливи під м`якими покровами голови, переломи кісток черепа, субарахноїдальні крововиливи, розриви твердої мозкової оболонки та речовини головного мозку за своїм характером мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що небезпечні для життя в момент заподіяння (завдання) і знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Причиною смерті ОСОБА_18 стала відкрита черепно-мозкова травма, яка була викликана переломом кісток склепіння та основи черепа з розривами речовини головного мозку, що підтверджується наявністю вказаних ушкоджень, які були виявлені при проведенні експертизи трупа. Смерть потерпілого могла настати біля 12-14 годин до проведення експертизи, про що свідчить характер ранніх трупних змін. Характер та розташування наявних на тілі трупа ОСОБА_18 тілесних ушкоджень дає підстави для припущення, що потерпілий, в момент первинного контакту з автомобілем, знаходився у вертикальному положенні і був обернений до нього задньою чи заднє-правою поверхнею тіла. Виключається (враховуючи тяжкість отриманих тілесних ушкоджень) врятувати життя ОСОБА_18 при своєчасному наданні йому кваліфікованої медичної допомоги. (висновок судово-медичної експертизи № 21 від 25 березня 2016 року).
Під час судово-токсикологічної експертизи крові з трупа ОСОБА_18 наявність етилового алкоголю не виявлено.
Призначено та проведено автотехнічу експертизу за результатами якої встановлено, що в заданій дорожній ситуації водій автомобіля «Lexus RX 300», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 повинен був діяти відповідно до вимог п. п. 12.2., 12.3., 12.4., 13.3. Правил дорожнього руху України. Швидкість, з якою в заданій дорожній ситуації міг вести автомобіль «Lexus RX 300», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 , в умовах заданої видимості елементів дороги 100,0 м. не повинна перевищувати 119,1-123,6 км./год. При заданих слідством обставинах пригоди водій автомобіля «Lexus RX 300», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 , рухаючись із заданою швидкістю 50,0-60,0 км./год., мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_18 , що стояв на проїзній частині, шляхом своєчасного застосування гальмування з зупинкою керованого ним транспортного засобу до місця наїзду, з моменту появи вказаного пішохода в полі зору водія (з моменту виникнення водію ОСОБА_9 перешкоди для руху, що заданий у вихідних даних). При заданих слідством обставинах події та з урахуванням обставин, встановлених при вирішенні попередніх запитань, з технічної точки зору, причиною скоєння даної ДТП являються дії водія автомобіля «Lexus RX 300», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 , пов`язані із несвоєчасним прийняттям мір до гальмування керованого ним транспортного засобу, з моменту виникнення йому перешкоди для руху, вказаного у вихідних даних, оскільки при заданих обставинах пригоди вказаний водій з моменту виникнення перешкоди для руху мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_18 шляхом своєчасного застосування гальмування з зупинкою керованого ним транспортного засобу до наїзду ( висновок № 93-А від 13 квітня 2016 року, складений експертом ОСОБА_27 ).
Висновки експертного дослідження доповнені та роз`яснені експертом в процесі судового розгляду, в ході яких дано вичерпні відповіді на спірні питання, в тому числі, що він виходив з того, що пішохід був у нерухомому стані. При тих самих умовах, якби пішохід рухався, - водій також мав би можливість уникнути наїзду на пішохода. Щодо швидкості руху автомобіля виходив із заданої швидкості: 50-60 км./год. Пояснив, що якщо освітлення більше, то відповідно і видимість більша.
В судовому засіданні в присутності учасників судового розгляду та залучених спеціалістів ОСОБА_46 (судово-медична криміналістика), ОСОБА_47 (трасологія) та ОСОБА_27 (автотехнічні дослідження) були оглянуті речові докази у справі (згідно з постановами про визнання речовими доказами т. 2 а.с. 249-251).
Зокрема, було оглянуто (з участю спеціаліста ОСОБА_46 ) одяг загиблого ОСОБА_18 : сорочка, чоловічі штани (джинси), шкарпетки, плавки-борцівки, куртка, а також взуття. Спеціалістом докладно описано зовнішній вигляд одягу та взуття, наявні пошкодження та нашарування (сухого дорожнього пилу, бруду тощо).
Також з участю спеціалістів ОСОБА_47 та ОСОБА_27 в судовому засіданні було оглянуто частини пластмаси та скла (уламки), та спеціалістами описано їх зовнішні ознаки.
Надані висновки експертиз проведені кваліфікованими експертами, які мають достатній експертний досвід роботи. В ході дослідження дані відповіді на всі поставлені на вирішення експертиз питання. Жодних суперечностей між висновками і показаннями експертів встановлено не було, а тому у колегії суддів сумнівів у правильності та об`єктивності таких висновків не виникає.

Також, обґрунтовуючи доведеність винуватості ОСОБА_48 , суд послався, зокрема, на фактичні дані:

-протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, проведеного з 23 год. 30 хв. 25 лютого 2016 року по 01 год. 00 хв. 26 лютого 2016 року, по АДРЕСА_2 , відповідно до якого оглянуто проїзну частину дороги, де виявлено сліди шин правих та лівих коліс автомобіля, здійснено їх заміри, а також виявлено осип скла та дрібних частин транспортного засобу, оглянуто труп ОСОБА_18 та описано його зовнішній вигляд і місце розташування, до протоколу долучено схему та фототаблиці (т. 2 а.с. 234-239).
-протоколу огляду місця події від 25 лютого 2016 року (з фототаблицями до нього), у якому зафіксовані обставини огляду трупа ОСОБА_18 , виявленого по АДРЕСА_2 , на прилеглій території до військової частини, з правої сторони на узбіччі, описано його розташування, одяг, тілесні ушкодження (т. 2 а.с. 240-243).
-заяви ОСОБА_49 від 26 лютого 2016 року, з якої слідує, що останній надав слідчому письмовий дозвіл на огляд домогосподарства по АДРЕСА_3 (т. 2 а.с. 252).
-письмового дозволу ОСОБА_9 (т. 2 а.с. 253), згідно з яким слідчим, у присутності понятих, було оглянуто транспортний засіб, розташований на вказаному господарстві автомобіль «Lexus RX 300», реєстраційний номер НОМЕР_1 , про що було складено протокол огляду транспортного засобу від 26 лютого 2016 року з фототаблицями до нього, з якого слідує, що на автомобілі вбачається наявність механічних пошкоджень (т. 2 а.с. 255-258).
-довідки лікаря Волочиської ЦРЛ ОСОБА_32 № 62 від 26 лютого 2016 року, відповідно до якої у ОСОБА_9 виявлено стан алкогольного сп`яніння 1,19 проміле (т. 2 а.с. 261).
-письмової заяви ОСОБА_9 про надання добровільної згоди працівникам поліції на відібрання у нього експериментальних зразків крові для експертного дослідження (т. 2 а.с. 262)., згідно з якою у ОСОБА_9 було відібрано зразки крові для проведення експертизи (протокол отримання зразків для експертизи т. 2 а.с. 263).
-висновку судово-токсикологічної експертизи № 410 від 01 березня 2016 року про те, що при судово-токсикологічній експертизі зразка крові громадянина ОСОБА_9 виявлено наявність етилового (винного) алкоголю в кількості: в крові 1,21 проміле. Не виявлено: метиловий, пропіловий, бутиловий, аміловий спирти та їх ізомери (т. 2 а.с. 265).
-протоколу проведення слідчого експерименту від 26 лютого 2016 року з фототаблицями до нього (т. 2 а.с. 266-269), з якого слідує, що даний експеримент проводився за участю свідка ОСОБА_19 , понятих ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , з використанням автомобіля «Lexus RX 300», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та статиста. Під час слідчого експерименту встановлювалась видимість елементів проїзної частини, а також видимість статиста.
Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги висновки експертиз № 354-А від 06 жовтня 2016 року та № 813/16-22 від 23 листопада 2016 року та надав перевагу висновку експертизи № 93-А від 13 квітня 2016 року, на що є посилання в апеляційних скаргах, оскільки при проведенні вказаної експертизи досліджувались матеріали кримінального провадження і були використані найбільш повні вихідні дані, та відомості про обставини, встановлені у висновку експертизи № 93-А від 13 квітня 2016 року узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами.
Також суд першої інстанції визнав диск з відеозаписом CD-диск «Videx» DVD-R 16x4,7 gb 120 min., який було надано слідчому, власником магазину «Мобістар» ОСОБА_50 , та протокол огляду предмета, як неналежними доказами, оскільки із змісту відеозапису диску неможливо встановити, як саме рухався автомобіль, які його ідентифікуючі ознаки, марка, тощо, а тому зміст цього відеозапису не підтверджує та не спростовує обставин предмету доказування.
Будучи допитаним в судовому засіданні апеляційної інстанції, в порядку ч.3 ст.404 КПК України, ОСОБА_9 вини не визнав, заперечив інкримінованні йому звинувачення, при цьому висловив свою версію події ДТП, учасником якої він був. При цьому, у тому числі, і в письмових показаннях зазначає, що дійсно, у встановлений день, час, місці, керував встановленим транспортним засобом і за його участі сталося ДТП. Транспортний засіб був у справному стані, алкоголь чи наркотичні засоби у той день не вживав. Крім його автомобіля на дорозі інших автомобілів у встановлений час не було. Швидкість його транспортного засобу була близько 60 км/год, рухався. Рухався правою смугою з ближнім світлом фар.
Попереду побачив пішохода-чоловіка у темному одязі, який рухався у попутньому йому напрямку лівою смугою. У момент настання видимоті пішохода, останній був обернений до нього спиною і не створював йому небезпеки або ж перешкоди, тому він продовжив рух. Пішохід рухався прямо і не хитався. Коли він наблизився до пішохода, той раптово, не повертаючись у його бік,прискорився, змінив напрямок руху і продовжив рух прямо та одночасно в напрямку правого краю дороги, під кутом близько 45 градусів. Зміна пішоходом напрямку руху була для нього несподіваною. З моменту початку такої зміни він, не повертаючи кермо,намагався гальмувати. Однак, із-за малої відстані уник нути на їзду не зміг і правою передньою частиною автомобіля наїхав на пішохода. У момент наїзду пішохід був обернений задньо-правою поверхнею свого тіла до автомобіля. Внаслідок наїзду розбилося лобове скло справа, а тіло відлетіло праворуч від автомобіля. Фактично автомобіль почав гальмувати вже після наїзду. Він майже зупинився, однак потім злякався, відпустив гальма і поїхав далі. На якій відстані він вперше побачив пішохода, сказати не може, але напрямок і темп свого руху останній змінив, коли віддаль до нього складала близько 30 м. З цього моменту і до моменту наїзду пішохід рухався орієнтовно 2 скунди. Більш точно показати віддалі та час зможе на місці події, перебуваючи за кермом автомобіля. Посилається на те, що після ДТП злякався, тому лише через декілька годин добровільно прийшов у Волочиський райвідділ поліції, де був затриманий. Він показав, де знаходиться його автомобіль, потім під конвоєм працівників поліції повезли до місця знаходження автомобіля, там він без захисника, під диктовку написав письмову заяву про те, що ніби-то дає добровільну згоду вилучити автомобіль з подальшим його поміщенням на майданчик тимчасового римання, а також дозволяє провести огляд автомобіля з можливістю проникнення до його салону. Юридичних наслідків такої заяви не розумів, дозволу на використання автомобіля, під час слідчого експерименту не давав, про те, що він проводився, йому стало відомо пізніше, коли його арештували. Вважає, що протокол слідчого експерименту сфабрикований. Насправді від прохідної, на якій знаходився ОСОБА_19 , ніби-то спостерігаючи рух його автомобіля, в темноті, неможливо було бачити розташування пішохода на дорозі і момент на їзду н нього автомобілем. Відповідно до п.5ч.3ст.42 КПК відповідати на будь-які додаткові запитання відмовляється.
Такі показання обвинуваченого ОСОБА_9 про обставини вчинення ним дорожньо-транспортної пригоди не були предметом дослідження судом першої інстанції, оскільки він скористався ст. 63 Конституції України.
На клопотання захисників про визнання усіх доказів у кримінальному провадженні недопустимими, в порядку ч.3.ст.404 КПК України, в судовому засіданні апеляційної інстанції, були частково, повторно, дослідженні докази, які зазначені в доповненнях до спільної апеляційної скарги захисників обвинуваченого та їх клопотаннях про повторне дослідження вказаних доказів та визнання їх недопустими, а саме письмові докази, зокрема і процесуальні документи органу досудового розслідування, які, на думку сторони захисту, складені з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і зміст яких не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.
Так, в судовому засіданні апеляційної інстанції захисниками обвинуваченого було заявлено ряд клопотань:
- про визнання недопустимими усіх доказів, які зібрані в об`єднаному кримінальному провадженні неуповноваженим прокурором та слідчими, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні відповідні постанови керівника органу прокуратури про призначення прокурора або групи прокурорів;

- про визнання доказів недопустимими в частині відсутності відповідних повноважень на проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні у начальника СВ ОСОБА_20 , оскільки ОСОБА_9 був повідомлений про підозру без дотримання вимог кримінального процесуального закону та про визнання недопустимими наступних доказів:

- в частині відсутності відповідних повноважень на проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні у слідчого ОСОБА_22 , який складав остаточну підозру ОСОБА_9 ;

- про визнання матеріалів кримінального провадження не відкритими, у порядку ст.290 КПК України, стороні захисту, та недопустимими, оскільки старший слідчий СУ ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_28 не мав відповідних повноважень здійснювати досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000087, при цьому йому не доручалось відкриття матеріалів провадження стороні захисту неуовноваженим прокурором місцевої прокуратури ОСОБА_7

- про визнання недопустимим статус підозрюваного ОСОБА_9 у даному кримінальному провадженні, оскільки обвинувальний акт підписаний та затверджений неуповноваженими слідчим ОСОБА_22 та прокурором ОСОБА_7 , без належного повідомлення останніми про підозру ОСОБА_9 ;

- довідки Волочиської ЦРЛ про перебування ОСОБА_9 у стані алкогольного сп`яніння та протокол отримання зразків для експертизи, а також у висновок експерта № 410, складений за результатами проведення судово-токсикологічної експертизи (клопотання № 4);
- протокол огляду автомобіля;
-протокол слідчого експерименту від 26 лютого 2016 року;
- висновок експерта № 93-А від 13 квітня 2016 року, складеному за результатами проведення судової автотехнічної експертизи обставин та механізму ДТП (клопотання № 5);
- протокол огляду місця ДТП від 25-26 лютого 2016 року та огляду місця події від 25 лютого 2016 року (клопотання № 7);
- наданий прокурором одяг загиблого ОСОБА_18 (клопотання № 8);
- надані суду кросівки загиблого ОСОБА_18 (клопотання № 9);
- надані прокурором частини пластмаси та скла (клопотання № 10);
- про визнання недопустимим доказом наданого прокурором диску, а також зафіксованих у протоколі огляду цього диску відомостей (клопотання № 11);
-протокол допиту ОСОБА_9 , як свідка, оскільки такий допит був розпочатий до внесення відомостей в ЄРДР, крім того даний допит проведений неповноважною особою- слідчим ОСОБА_23 , так як постанова про створення слідчої групи, до якої входив останній, була прийнята начальником СУ ГУНП після внесення відомостей про кримінальне правопоорушення в ЄРДР;

- доказів у кримінальному провадженні, оскільки такі здобуті поза межами кримінального провадження і неуповноваженими на те особами, що стало підставою для затримання ОСОБА_9 в порядку ст.208 КПК України;

- допит свідка ОСОБА_19 , оскільки такий проведений старшим оперупоноваженим Волочиського відділення Теофіпольського відділу ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_51 , який на час проведення допиту не був упоноваженим на проведення у даному кримінальному провадженні слідчих дій. Крім того, така слідча дія була заборонена слідчим;

- клопотання про обрання ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки таке клопотання подане не уповноваженою особою з посиланням на здобуті з істотним порушенням вимог КПК докази; клопотання і постанову про продовження строку досудового розслідування, клопотання слідчого про накладення арешту на майно (автомобіль Lexus RX-300);

- постанову про зміну групи слідчих від 26.04.2016 року, оскільки дана постанова прийнята не в об`єднаному кримінальному провадженні, а в неіснуючому на той момент провадженні.

В ході апеляційного розгляду, були повторно дослідженні:

-витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні №0000087 від 26.02.2016 року;

-повідомлення про початок досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000087 від 26.02.2016 року;

-постанову про створення слідчої групи від 26 лютого 2016 року

-витяг з ЄРДР про рух кримінального провадження №0000087;

-протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 25-26 лютого 2016 року із схемою та ілюстрованою таблицею (т.2 а.с.234-239);

-протокол огляду місця події від 25 лютого 2016 року із таблицею ілюстрацій до нього (т.2, а.с. 240-243);

-заяву ОСОБА_9 від 26 лютого 2016 року (т.2, а.с. 253);

-протокол огляду транспортного засобу від 26 лютого 2016 року із ілюстрованою таблицею (т.2, а.с.255-258);

-довідку лікаря Волочиської ЦРЛ від 26 лютого 2016 року (т.2, а.с. 261);

-заяву ОСОБА_9 від 26 лютого 2016 року про добровільну згоду на відібрання зразків крові (т.2, а.с.262);

-протокол отримання зразків для експертизи від 26 лютого 2016 року (т.2, а.с.263);

-висновок експерта №410 від 01 березня 2016 року судово-токсикологічної експертизи (т.2, а.с.265);

-висновок експерта №21 від 25 березня 2016 року судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_18 (т.2, а.с. 246-248);

- доручення про проведення слідчих (розшукових) дій від 26.02.2016 року;

-протокол проведення слідчого експерименту із свідком ОСОБА_19 від 26 лютого 2016 року із ілюстрованою таблицею (т.2, а.с.266-269);

-повідомлення про підозру ОСОБА_9 від 26 лютого 2016 року;

-клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 26 лютого 2016 року;

-висновок експерта №93 А від 13 квітня 2016 року (т.3, а.с. 14-17);

-висновок комплексної транспортно-трасологічної експертизи та автотехнічної експертизи №354 А від 06 жовтня 2016 року (т.7, а.с. 50-54);

- висновок комплексної транспортно-трасологічної експертизи і автотехнічної експертизи №813/16-22 від 23 листопада 2016 року (т.7, а.с. 59-65).

Повторно дослідженні вищезазначені протоколи, висновки експертиз, та інші письмові докази, які в сукупності узгоджуються між собою вірно оцінені судом першої інстанції відповідно до вимог ст. 94 КПК України, висновки суду відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а тому підстав для визнання їх неналежними та недопустимими доказами, колегія суддів не вбачає, з мотивів, викладених нижче.
Колегія суддів приходить до висновку, що відомості, викладені в цих процесуальних документах та висновках експертиз, які підтверджують обвинувачення ОСОБА_48 , не спростовують висновок суду про вчинення цих злочинів саме ним.
Таким чином, викладені у апеляційних скаргах доводи обвинуваченого та його захисників про невинуватість ОСОБА_9 не знайшли свого підтвердження в апеляційній інстанції, оскільки обставини, які ними наведенні, не узгоджуються із матеріалами кримінального провадження, за винятком тих, які, на думку колегії суддів підлягають виключенню з обвинувачення

Доводи апеляційних скарг про те, що висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, в матеріалах кримінального провадження відсутні беззаперечні докази винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих злочинів, за наявності очевидно суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у вироку не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази та відкинув інші, є необґрунтованими.

Ці заперечення проти звинувачення детально розглядались судом першої інстанції і суд обґрунтовано відхилив їх.

Будь-яких підстав не довіряти вищенаведеним доказам у суду не було, оскільки вони повністю узгоджуються між собою та іншими обставинами кримінального провадження, а тому обґрунтовано покладені в основу вироку, з наведенням переконливих мотивів, чому взяті до уваги одні докази та відхилені інші, у тому числі показання обвинуваченого про його невинуватість у цій ДТП.

Аналіз зазначених доказів дає підстави для висновку, що під час судового розгляду кримінального провадження були дослідженні всі обставини, які могли мати значення для правильного її вирішення. Докази, зібрані у кримінальному провадженні, є належними, відповідають вимогам допустимості, достатності й достовірності, тому колегія суддів вважає, що суд зробив правильний висновок про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні цих злочинів і правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого та за ч. 1 ст. 135 КК України як завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів для самозбереження через безпорадний стан, особою, яка сама поставила потерпілого в небезпечний для життя стан.
Посилання апелянтів на те, що суд грубо порушив принцип змагальності сторін кримінального провадження та безпідставно надав перевагу сумнівним доказам сторони обвинувачення, які були зібрані під час досудового розслідування із грубими порушеннями вимог кримінального процесуального закону, відкинув та не врахував при ухваленні вироку усі докази, які були подані стороною захисту та які заперечували версію сторони обвинувачення, викладену в обвинувальному акті щодо ОСОБА_9 є голослівними і необґрунтованими.

Дослідженні судом докази підтверджують, в сукупності, винуватість ОСОБА_9 , узгоджуються між собою та підтверджують фактичні обставини обвинувачення, є послідовними, оцінені судом відповідно до ст. 94 КПК України на предмет належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів- з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Посилання апелянтів на те, що місцевий суд не звертав увагу на допущені в ході досудового розслідування численні та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та обґрунтував обвинувальний вирок щодо ОСОБА_9 низкою очевидно недопустимих доказів, не заслуговують на увагу, оскільки дослідивши, на клопотання сторони захисту письмові доказ, колегія суддів не встановила порушень кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування вироку та закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_9 на підставі п.2ч.1 ст.284 КПК України.

Доводи захисників про те, що під час розгляду кримінального провадження суд зобов`язаний був вказати в мотивувальній частині вироку порушення ПДР, які мали місце під час конкретної ДТП, і водночас, зазначити, які саме з цих порушень були причиною настання наслідків, передбачених ст. 286 КК, та що суд помилково вказав про порушення ОСОБА_9 п.п. 1.5, 2.3 (б), 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, оскільки порушення цих пунктів Правил само по собі взагалі не може виступати прямою безпосередньою причиною настання ДТП та її наслідків у вигляді заподіяння потерпілому (потерпілим) тілесних ушкоджень або смерті, є частково обґрунтованими, однак не ставлять під сумнів законність ухваленного рішення, так як суд прийшов до висновку, що всі, інкриміновані ОСОБА_9 пункти Правил дорожнього руху знаходяться в прямому причинному зв`язку з вчиненням дорожньо-транспортної пригоди.
Разом з тим, колегія суддів вважає за небхідне виключити з мотивувальної частини вироку посилання на порушення ОСОБА_9 п.1.5, 2.3 (б),п.12.4, 13.1ПДР, так як перші два пункти не можуть виступати прямою безпосередньою причиною настання ДТП та її наслідків у вигляді заподіяння потерпілому смерті, порушення ОСОБА_9 п.12.4 ПДР -перевищення допустимої швидкості руху у вказаному населеному пункті, не знайшло свого підтвердження дослідженими апеляційним судом доказами, а порушення обвинуваченим п.13.1 ПДР не підтверджено висновком експертизи № 93-А від 13.04.2016 року, який покладено в основу обвинувачення ОСОБА_9 .

Твердження апелянтів про те, що суд не звернув увагу на грубі порушення вимог закону, допущенні органом досудового розслідування з самого його початку, оскільки вже під час огляду місця дорожньо-транспортної пригоди були допущені такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які виключали можливість використання судом здобутих при цьому відомостей як допустимих доказів,то колегія суддів вважає їх непереконливими.
Місцевий суд надав оцінку протоколам огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, при цьому визнав їх належними та допустимими, з наведених у вироку підстав, з чим погоджується колегія суддів.
Доводи апеляційної скарги захисників про те, що відомості про кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким проводився огляд, були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000087 26.02.2016року о 01 годині 49 хвилин, не негайно, після проведення слідчим ОСОБА_22 огляду місця події, який відноситься до категорії невідкладних слідчих дій, що суперечить вимогам ч.3 ст.214 КПК України, та що у період часу із 23год. 30 хв. 25.02.2016 року до 01 год. 00 год. 26.02.2016 року, тобто вже після того, як слідчий ОСОБА_22 провів огляд місця події, слідчий ОСОБА_23 провів наступну слідчу дію - огляд місця дорожньо-транспортної пригоди (т.2, а.с.234-239), який, після проведення первинного огляду, вже не міг вважатись невідкладним, тому зазначені огляди місця події є недопустимими доказами, є хибними, так як вказані слідчі дії, в порядку ч. 3 ст. 214 КПК України, з метою належного фіксування слідової інформації на місці ДТП та огляду трупа ОСОБА_18 невідкладно проводилися різними слідчими, які відповідно до постанови заступника начальника СУ від 26.02.2016 року входили до складу слідчої групи. Законодавець категорично не обмежує орган досудового розслідування у проведенні лише одного огляду місця події, зазначаючи у цьому випадку лише вид слідчої дії. Обставини фіксації цієї події вимагали проведення огляду місця події, після огляду трупа, за участю слідчого СУ ГУНП в Хмельницькій області, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, а саме того факту, що транспортний засіб та водій не встановленні і з місця події зникли.
Щодо розбіжностей в часі, який зазначений в протоколах огляду місця події, то така розбіжність не є суттєвою, а тому не може бути підставою для визнання вказаних протоколів огляду місця події недопустимими доказами, з чим погоджується колегія суддів.
Посилання захисту на те, що судом не було враховано, що відповідно до ст. 241 КПК освідування є слідчою (розшуковою) дією, яка здійснюється на підставі постанови прокурора щодо підозрюваного, свідка чи потерпілого. Перед початком освідування особи, яка підлягає освідуванню, пред`являється відповідна постанова прокурора, а тому протокол отримання зразків для експертизи у Гресика(т.2, а.с.263), без зазначеної постанови прокурора, слід було визнати недопустимим доказом, є помилковими. ОСОБА_9 власноруч написав заяву про добровільну згоду на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння(а.с.262 т.2), відтак така його добровільна згода була підставою для проведення огляду, останній, заперечень не заявляв.
Щодо тверджень апелянтів про те, що в протоколі отримання зразків для експертизи у ОСОБА_9 не зазначено його процесуальний статус, не роз`яснено його прав під час проведення цієї слідчої (розшукової) дії, відсутня вказівка на те, що ця слідча дія проводилася на підставі обов`язкової постанови прокурора, сам протокол затримання ОСОБА_9 складався вже після відібрання у нього зразків для експертизи, а саме о 5.00 год. 26.02.2016 року, то вони є безпідставними, оскільки затримання ОСОБА_9 відбулося, відповідно до протоколу затримання о 05год. 00хв. 26.02.2016 року. Окрім того, ОСОБА_9 надав письмову згоду та добровільно надав зразки для експертизи, тому таку слідчу дію було проведено без постанови прокурора. Відібрання зразків у ОСОБА_9 для експертизи проводилось до затримання останнього, відповідно у нього не було статусу затриманого, а тому суттєвих порушень та підстав для визнання протоколу отримання зразків для експертизи у ОСОБА_9 недопустимим доказом колегія суддів не вбачає.
Щодо посилань апеляційної скарги на недопустимість доказів перебування ОСОБА_9 в стані алкогольного сп`яніння, а саме:
- довідки лікаря Волочиської ЦРЛ ОСОБА_32 №62 від 26.02.2016, відповідно до якої 26.02.2016 о 02 год. 50 хв. у ОСОБА_9 діагностовано стан алкогольного сп`яніння 1,19 проміле;
- протоколу відібрання зразків для проведення експертизи від 26.02.2016, відповідно до якого ОСОБА_32 за участі ОСОБА_33 , ОСОБА_52 та слідчого ОСОБА_22 відібрав зразки крові ОСОБА_9 , які було опечатано;
- заяви ОСОБА_9 від 26.02.2016 про надання добровільної згоди на відібрання зразків крові для проведення експертизи;
- висновку судово-токсилогічної експертизи №410 від 01.03.2016 відповідно до якого в крові ОСОБА_9 виявлено етиловий спирт в концентрації 1,21 проміле, то вони є необгрунтованими, оскільки в суді першої інстанції лікар нарколог ОСОБА_32 підтвердив свої висновки про те, що ОСОБА_9 на час огляду перебував в стані алкогольного сп`яніння, про що він видав в той час відповідну довідку.Крім того, огляд на стан сп`яніння та забір крові у ОСОБА_9 добровільно проводився 02 год. 50 хв., як і зазначено у документах. Будь-яких зауважень та претензій під час проведення вказаних процесуальних дій ОСОБА_9 не висловлював. Разом з тим, грубим порушенням вимог КПК України відібрання крові у ОСОБА_9 без постанови прокурора, не може вважатись, оскільки останній надав свою добровільну згоду на відібрання зразків крові. Вказане підтвердили учасники, присутні під час відібрання.
Щодо сумнівів захисників про достовірність протоколу про відібрання зразків у ОСОБА_9 , оскільки у ньому було зроблено дописку, а саме зазначено час відібрання зразків крові, то такі сумніви спростовуються сукупністю доказів, які свідчать про проведення обстеження саме в цей час, крім того достовірно встановлено факт вживання ОСОБА_9 алкоголю до ДТП та, як наслідок, вчинення ним злочину у стані алкогольного сп`яніння.
В судовому засіданні апеляційної інстанції стороною захисту були заявлені доповнення до апеляційної скарги, зокрема доводи про те, що транспортний засіб ОСОБА_9 , який був використаний під час проведення слідчого експерименту, мав несправності, тому проведений слідчий експеримент не може бути достовірним, є необгрунтованими, оскільки на момент проведення слідчого експерименту у вказаного транспортного засобу було розбито одну передню фару, але було встановлено, що при такому освітленні фар водій транспортного засобу міг побачити пішохода, який знаходився в темному одязі у темну пору доби.
З наведених обставин, підстав для визнання недопустимим доказом - висновку судово-токсикологічної експертизи №410 від 01 березня 2016 року (т.2, а.с. 265) не має.
Крім того, експертне дослідження зразків крові на вміст алкоголю було не єдиним доказом перебування ОСОБА_9 у стані алкогольного сп`яніння. Допитанні судом першої інстанції свідки ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_35 підтвердили перебування ОСОБА_9 , у вказаний день, у стані алкогольного сп`яніння та безпосереднє вживання, в той вечір, алкогольних напоїв в барі, що разом з показаннями, в цій частині лікаря нарколога ОСОБА_32 , враховано судом як сукупність всіх доказів, що свідчать про перебування водія ОСОБА_9 під час ДТП у стані алкогольного сп`яніння.
Доводи сторони захисту з приводу того, що фактично затриманий ОСОБА_9 був позбавлений права на захист, права висловлювати свої заперечення чи зауваження стосовно проведених відносно нього процесуальних дій, є безпідставними, оскільки при його затриманні слідчим ОСОБА_23 , ОСОБА_9 було роз`яснено підстави затримання та його права і обов`язки відповідно до вимог ч.ч.3,7 ст.42 КПК України(а.с.272-273), у тому числі, що він на першу вимогу має право мати захисника. При затриманні ОСОБА_9 клопотання про забезпечення йому захисника, в протоколі затримання пояснив, що не перебував у стані алкогольного сп`яніння, з місця ДТП не зникав,прийшов зі знанням орієнтовно 0 02.00-03.00.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що відомості, які викладені у протоколі проведення слідчого експерименту від 26.02.2016 року, не можуть бути допустимим доказом винуватості ОСОБА_9 , оскільки при проведенні цієї слідчої дії порушені вимоги ч. 1 ст. 240 КПК, які регламентують підстави та мету її проведення, а саме - перевірку та уточнення наявних у розпорядженні сторони обвинувачення відомостей і не дають процесуального права встановлювати нові обставини, є безпідставними, так як метою проведення слідчого експерименту була перевірка і уточнення відомостей, які отримав слідчий, зокрема, показань свідка ОСОБА_19 , який був неподалік від місця ДТП, тому згідно вимог ст.240 КПК України були підстави і мета проведення даної слідчої дії. Крім того, слідчим, з метою об`єктивності встановлення відомостей щодо видимості, було проведено вказану слідчу дію саме зі свідком ОСОБА_19 , а не із зацікавленою особою водієм ОСОБА_9 .
Саме видимість перешкоди і є тією обставиною, яка можлива і повинна бути встановлена шляхом слідчого експерименту, що в повній мірі відповідає вимогам ст. 240 КПК. Саме цю обставину і було встановлено під час його проведення. Свідок Чеховський будь-яких пояснень не давав, а спільно з іншими учасниками події(слідчим, понятими ОСОБА_25 та ОСОБА_24 ) фіксували відстань від автомобіля до статиста під час початку його видимоті, що вони підтвердили в судовому засіданні.Будь-які нові дані, під час слідчого експерименту, як про це наголошує сторона захисту, не встановлювались.
Безпідставними є доводи апеляційної скарги про помилковість визначення слідчим місця розташування статиста під час проведення слідчого експерименту, оскільки зазначені обставини слідчим були визначені з урахуванням об`єктивних відомостей, які містяться в протоколі огляду місця події, зокрема, місця концентрації осипу скла та уламків деталей кузова автомобіля, що є найбільш вірогідним місцем наїзду автомобіля на пішохода. Встановити зазначені обставини іншим чином при відсутності прямих свідків наїзду і позиції ОСОБА_9 , який відмовився давати показання слідству так і суду, у органів досудового розслідування можливості не було.
Доводи в апеляційній скарзі про те, що слідчим та статистом слідчий експеримент проводився на припущеннях, є помилковими, оскільки під час проведення слідчого експерименту слідством не тільки перевірялися відомості, а й з метою встановлення видимості проводилися відповідні вимірювання, які підтверджуються в сукупності іншими доказами у даному кримінальному провадженні.
Посилання апелянтів на те, що у протоколі слідчого експерименту відсутні відомості про те, чому прийняте слідчим ймовірне місце наїзду на пішохода, знаходиться на віддалі саме 1,5 м. від правого краю проїзної частини дороги та на відставні 2,7 м від невідомо якої електроопори, а не на іншій віддалі, і хто конкретно, та як це місце визначив, тому така невідповідність безперечно вплинула на результати, які були отримані при проведенні вказаної слідчої дії, у зв`язку з чим вони не можуть вважатись об`єктивними та не могли бути задані експерту при призначенні слідчим автотехнічної експертизи, є помилковими, оскільки головним аргументом висновку судової авто-технічної експертизи № 93А від 13.04.2016 року, проведеної в ході досудового розслідування, слугувало те, що при призначені вказаної експертизи слідчим надано найбільш повні вихідні дані, отримані як із показань підозрюваного ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_19 (так звані суб`єктивні дані), так і в ході огляду місця ДТП, слідчого експерименту (об`єктивні дані).
Щодо тверджень сторони захисту про те, що зовнішні світлові прилади вказаного транспортного засобу, під час ДТП, були пошкоджені, тому очевидно, що їх стан, під час проведення слідчої дії (слідчого експерименту) не відповідав їх стану на момент пригоди, що не може категорично свідчити про те, що величина відстані видимості пішохода під час пригоди була ще більшою, ніж величина відстані його видимості, яка була встановлена під час експерименту, то такі твердження не заслуговують на увагу, так як в судовому засіданні апеляційної інстанції прокурор вказав, що при зазначеному стані автомобіля, після ДТП, під час проведення слідчого експерименту, було встановлено та підтверджено учасниками слідчого експерту в суді першої інстанції, що видимість, у встановлений день, у нічну пору доби, була допустима, при цьому видимість елементів дороги та силету особи, вдягненої в темний одяг, як був вдягнений потерпілий, була достатньою, що підтверджується іншими доказами у кримінальному провадженні.
Доводи апелянтів про те, що незалежно від змісту показань, які були надані ОСОБА_19 , перед проведенням з ним слідчого експерименту, вони були здобуті неуповноваженою на проведення досудового розслідування особою, тобто з істотним порушенням вимог КПК, які виключали можливість їх використання як допустимих доказів у кримінальному провадженні, спростовуються рапортом чергового Волочиського ВП о/у ОСОБА_51 , який був включений до складу СОГ та за дорученням слідчого СВ ОСОБА_22 і здійснив допит свідка.
Крім того, оскільки будь-які дані, які містяться в протоколі допитьу свідка ОСОБА_19 під час проведення слідчого експерименту не використовувались, а встановлення видимості з салону автомобіля перешкоди на його шляху не було зазначене свідком до проведення слідчого експерименту, порушення кримінального процесуального закону, під час його допиту(допит не уповноваженою особою) будь-яким чином не впливає на допустимість проведеного слідчого експерименту і використання доктрини « плодыв отруэного дерева» в цьому випадку є безпідставним.
Твердження сторони захисту про те, що при проведенні слідчого експерименту слідчим не розглядалась версія, що пішохід, перед наїздом, міг переміщатися як у попутному напрямку відносно руху автомобіля, так і у поперечному напрямку, або ж під кутом, позбавленні підстав, з огляду на те, що при проведенні слідчого експерименту перевірялись найбільш повні вихідні дані, отримані як із показань підозрюваного ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_19 (так звані суб`єктивні дані), так і отримані в ході огляду місця ДТП, з яких не вбачається переміщення потерпілого як у поперечному напрямку, або ж під кутом.
Посилання захисників на те, що слідчим ОСОБА_22 було надано доручення виконувачу обов`язків начальника ВП ОСОБА_38 від 26.02.2016 року про проведення слідчих (розшукових) дій у даному кримінальному провадженні, а саме встановити та допитати охоронців ТОВ «Агробізнес», які працювали в ніч з 25 на 26 лютого 2016 року, крім ОСОБА_53 , з приводу відомих їм обставин ДТП, чим порушено вимоги ч. 2 ст. 41 КПК України, позбавлені підстав, оскільки дане доручення було надано після проведеного допиту свідка ОСОБА_53 у/о СКР Волочиського ВП ОСОБА_51 , та відповідно до пункту 17 частини першої статті 3 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) слідчий службова особа органу Національної поліції, органу безпеки, органу Державного бюро розслідувань, органу Бюро економічної безпеки України, Головного підрозділу детективів, підрозділу детективів, відділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України, уповноважена в межах компетенції, передбаченої цим Кодексом, здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень, тому на думку колегії суддів слідчим ОСОБА_22 не було допущено порушень КПК України.
Допит свідка ОСОБА_53 був проведений співробітником оперативного підрозділу національної поліції, який був включений до складу СОГ та за дорученням слідчого СВ ОСОБА_22 здійснив допит свідка безпосередньо на місці ДТП,у нічний час доби, тому письмове доручення не надавалось, такі доводи сторони захисту щодо відсутності в матеріалах кримінального провадження письмового доручення на допит свідка ОСОБА_53 не заслуговують на увагу, істотних порушень кримінального процесуального закону не вбачається, а тому не має підстав для визнання недопустимими показань свідка ОСОБА_53 та відомостей, здобутих при перевірці і уточненні цих показань під час проведення слідчого експерименту із останнім.
Твердження сторони захисту про те, що зі змісту протоколу слідчого експерименту вбачається, що при його проведенні проводилось фотографування, однак фототаблиця, яка є невід`ємною частиною протоколу і могла вказувати на обставини, які мають значення для кримінального провадження, до протоколу слідчої дії не додана, що є порушенням вимог ст. 105 КПК, тому при відсутності вказаної частини протоколу він не може вважатися допустимим доказом в цілому, є безпідставними, та спростовуються матеріалами кримінального провадження, в яких наявна зазначена фототаблиця (т. 2 а.с. 266-269), яка є додатком до протоколу проведення слідчого експерименту від 26 лютого 2016 року, на якій зафіксовано видимість статиста.
Не зазначення у вироку результатів проведення слідчого експерименту та отриманих під час цієї слідчої дії відомостей, на що є посилання в апеляційних скаргах не ставить під сумнів законність проведення цієї слідчої дії та її результатів, які надавались для проведення автотехнічної експертизи експерту ОСОБА_27 .
Також, відповідно до положень вказаної норми слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.
Щодо посилань захисників на те, що стороною обвинувачення не було дотримано вимог ч. 3 ст. 107 КПК, згідно з якою оригінальні примірники технічних носіїв інформації зафіксованої процесуальної дії повинні зберігатися у матеріалах кримінального провадження, то вони не заслуговують на увагу, оскільки вказане порушення не є підставою для скасування судового рішення і закриття провадження щодо ОСОБА_9 із зазначених в апеляційних скаргах підстав.
Доводи апеляційної скарги про те, що всупереч вимогам КПК слідчий експеримент із використанням автомобіля «Lexus RX 300», реєстраційний номер НОМЕР_1 , працівниками поліції проводився без згоди власника цього транспортного засобу, якому взагалі не повідомлялося про проведення такої слідчої дії, і без відповідної ухвали слідчого судді, позбавлені підстав, так як в судовому засіданні апеляційної інстанції було встановлено та підтверджено процесуальним прокурором у даному кримінальному провадженні те, що працівниками поліції, в присутності ОСОБА_54 та його зятя ОСОБА_9 було проведено огляд транспортного засобу«Lexus RX300», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та роз`яснено з якою метою даний автомобіль вилучається, на що ОСОБА_9 була написана власноручно заява на згоду, яка працівниками поліції була розцінена як дозвіл на використання вказаного транспортного засобу для проведення слідчих дій та його експлуатації, зокрема доставлення його на майданчик тимчасового тримання транспортних засобів. Відповідно до вимог КПК участь ОСОБА_9 , у цій слідчій дії, не була обов`язковою, а тому, неповідомлення його про її проведення не є порушенням кримінального процесуального закону.
Твердження апелянтів про те, що сторона обвинувачення уважала, що її діяння, у частині проникнення до автомобіля «Lexus RX 300», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з метою його експлуатації при проведенні слідчого експерименту з ОСОБА_19 , належали до невідкладних випадків, та, у такому випадку, зобов`язана була керуватись вимогами ч.3 ст.233 КПК, яка передбачає обов`язок прокурора, слідчого за погодженням із прокурором невідкладно, після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді, є необгрунтованими, оскільки ОСОБА_9 до проведення огляду транспортного засобу добровільно надано заяву про дозвіл на проникнення, огляду транспортного засобу та поміщення його на майданчик тимчасового тримання, тому необхідність щодо звернення до слідчого судді про отримання дозволу на проведення обшуку була відсутня.
З наведених обставин, визнавати протокол проведення слідчого експерименту недопустимим доказом, колегія суддів не вбачає підстав.
Посилання захисників на те, що ОСОБА_9 не був здатен усвідомлювати правові наслідки такої згоди, є надуманими
Щодо висновку експерта №93 А від 13 квітня 2016 року, який, на думку сторони захисту, жодним чином не є доказом порушення водієм ОСОБА_9 тих чи інших вимог ПДР, та багато інших питань щодо його достовірності та допустимості, то вказаний висновок в суді першої інстанції експерт ОСОБА_27 підтримав. Крім того, експерт був попереджений про кримінальну відповідальність відповідно до статей 384 та 385 Кримінального кодексу України, за надання завідомо неправдивого висновку, тому підстав ставити під сумнів цей висновок експерта, який зроблений на основі допустимих доказів, у колегії суддівне має підстав.
Посилання в апеляціній скарзі на те, що експертом ОСОБА_27 не надано відповіді на п.3 постанови слідчого про призначення експертизи, відповідно посилання у вироку на порушення ОСОБА_9 вимог пп.13.3 ПДР в частині недотримання ним бокового інтервалу є помилковим та необгрунтованим не заслуговують на увагу та спростовуються дослідницькою частиною цього висновку.
Підстав уважати, що цей висновок побудований на помилкових чи недопустимих вихідних даних, є неправильним і недопустимим, колегія суддів не вбачає, з огляду на те, що він, в сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні, зокрема, з висновком судово-медичної експертизи № 21 від 25 березня 2016 року трупа ОСОБА_18 , повністю узгоджуються, та спростовує доводи сторони захисту щодо розташування та руху потерпілого ОСОБА_18 до та під час ДТП, а тому не має підстав для визнання цого висновку експерта недопустимим доказом, так як він зроблений на підставі правильних та допустимих вихідних даних.
Згідно із зазначеним висновком автотехнічної експертизи, в заданій дорожній ситуації водій автомобіля «LexusRX 300», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 повинен був діяти відповідно до вимог п. п. 12.2., 12.3., 12.4., 13.3. Правил дорожнього руху України. Швидкість, з якою в заданій дорожній ситуації міг вести автомобіль «LexusRX 300», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 , в умовах заданої видимості елементів дороги 100,0 м. не повинна перевищувати 119,1-123,6 км./год. При заданих слідством обставинах пригоди водій автомобіля «LexusRX 300», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 , рухаючись із заданою швидкістю 50,0-60,0 км./год., мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_18 , що стояв на проїзній частині, шляхом своєчасного застосування гальмування з зупинкою керованого ним транспортного засобу до місця наїзду, з моменту появи вказаного пішохода в полі зору водія (з моменту виникнення водію ОСОБА_9 перешкоди для руху, що заданий у вихідних даних). При заданих слідством обставинах події та з урахуванням обставин, встановлених при вирішенні попередніх запитань, з технічної точки зору причиною скоєння даної ДТП являються дії водія автомобіля «Lexus RX 300», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 , пов`язані із несвоєчасним прийняттям мір до гальмування керованого ним транспортного засобу, з моменту виникнення йому перешкоди для руху, вказаного у вихідних даних, оскільки при заданих обставинах пригоди вказаний водій з моменту виникнення перешкоди для руху мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_18 шляхом своєчасного застосування гальмування з зупинкою керованого ним транспортного засобу до наїзду (т. 3 а.с. 14-17).
В суді першої інстанції експерт ОСОБА_27 пояснив, що експертизу було проведено на підставі тих вихідних даних, які були йому надані. Він виходив з того, що пішохід був у нерухомому стані; при тих самих умовах, якби пішохід рухався, - водій також мав би можливість уникнути наїзду на пішохода. Щодо швидкості руху автомобіля виходив із заданої швидкості: 50-60 км./год.
З огляду на ці роз`яснення експерта не підтверджуються доводи апелянтів про те, що висновок проведеної експертизи у випадку, якщо пішохід би рухався, а не стояв, міг бути іншим.

Судом було встановлено, що пішохід ОСОБА_18 рухався по проїзній частині, у вказаному місці, в межах смуги руху автомобіля в попутному з автомобілем напрямку, а тому підстав уважати, що він рухався справа на ліво, або зліва направо перед автомобілем, на що посилаються апелянти, колегія суддів не вбачає.

Не урахування судом інших важливих обставин, які повідомив експерт ОСОБА_27 , під час допиту у судовому засіданні, які мають значення для оцінки складеного ним висновку експерта, як доказу, про які зазначалося вище, не ставлять під сумнів цей висновок експертизи.

Доводи апелянтів про те, що місцевий суд фактично безпідставно та без належної мотивації не взяв до уваги висновки експерта №354 А від 06 жовтня 2016 року та №813/16-22 від 23 листопада 2016 року, які були складені експертами за відповідними зверненнями сторони захисту, позбавлені підстав, так як суд зробив обґрунтований висновок про надання переваги саме висновку експерта №93 А від 13 квітня 2016 року, оскільки при проведенні вказаної експертизи були використані найбільш повні вихідні дані, та відомості про обставини, встановлені у цьому висновку узгоджуються з іншими, дослідженими судом доказами.
В судовому засіданні апеляційної інстанції, сторона обвинувачення, на заперечення зазначених висновків експертиз, обґрунтовано звертала увагу на те, що сторона захисту доручила проведення 2 комплексних транспортно-трасологічних та автотехнічних експертиз 06.09.2016 (Хмельницький НДЕКЦ) та 24.10.2016 (ТВ КНДІСЕ), після завершення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, що свідчить про порушення принципу змагальності сторін, оскільки захистом, під час досудового розслідування з метою збирання доказів не використовувалися свої права, передбачені ст. 220, 303 КПК України, а призначення та проведення вказаних експертиз, після завершення досудового розслідування, позбавило сторону обвинувачення на проведення слідчих дій з метою спростування вказаних доказів. Висновки містять розбіжності із матеріалами кримінального провадження. При проведенні експертиз використовувався автомобіль Lexus RX 300 2003 р.в., кузов якого візуально відрізняється від автомобіля ОСОБА_9 , визначення технічної справності вузлів та агрегатів транспортного засобу є предметом автотехнічної експертизи технічного стану транспортного засобу, під час якої експертом особисто оглядається транспортний засіб та зазначаються конкретні пошкоджені вузли та агрегати, крім того не зазначено стан алкогольного сп`яніння водія, що впливає як на уважність, так і на швидкість реакції останнього, обрано невірний спосіб визначення швидкості руху за умови повної зупинки транспортного засобу, оскільки у матеріалах кримінального провадження відсутня інформація про зупинку ОСОБА_9 транспортного засобу, використано інформаційне джерело №9, у якому наявні зображення автомобіля Lexus RX 300 2003 р.в., тому вказані висновки експертиз не відповідають матеріалам кримінального провадження та ґрунтуються на неправдивих даних, з чим погоджується колегія суддів.
Твердження захисників про те, що експерт ОСОБА_27 , виходячи із здобутих досудовим розслідуванням і заданих на вирішення експертизи вихідних даних, не мав підстав технічного характеру стверджувати що дії водія автомобіля LexusRX300 не відповідали вимогам п.п. 1.5, 2.3 (б), 2.9 (а), 2.10 (а, б, в, г, д, е, є), 12.3, 12.4, 13.1, 13.3 ПДР і ці невідповідності стали причиною ДТП частково є слушними, оскільки вимоги п.п. 1., 2.3(б) є загальними для всіх водіїх у всіх дорожніх ситуаціях, тому не могли стати причиною ДТП, порушення п.2.10(а,б,в,г,д,е,є), 12.2 ПДР не ставилось у вину ОСОБА_9 . Порушення обвинуваченим п.12.4 ПДР не підтверджується дослідженими доказами, оскільки, як убачається із висновку автотехнічної експертизи №93-А від 13 квітня 2016 року, у вихідних даних, наданих слідством експерту зазначено, що ОСОБА_9 рухався із заданою швидкістю руху 50,0-60,0 км./год., цим же висновком не підтверджується порушення ним п.13.1ПДР.

Разом з тим, експерт зробив висновок, що водій автомобіля Lexus RX 300 2003 р.в. повинен був діяти відповідно до вимог п.п.12,2,12.3,12.4,13.3 ПДР, а при заданих слідством обставинах події, з технічної точки зору причиною скоєння даної ДТП є дії водія автомобіля Lexus RX 300 2003 р.в. ОСОБА_9 , пов`язані із несвоєчасним прийняттям мір до гальмування керованого ним транспортного засобу, з моменту виникнення йому перешкоди для руху, вказаного у вихідних даних, оскільки при заданих обставинах пригоди вказаний водій з моменту виникнення перешкоди для руху мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_18 шляхом своєчасного застосування гальмування з зупинкою керованого ним транспортного засобу до наїзду (т. 3 а.с. 14-17).
Твердження обвинуваченого та захисників про те, що начальник СВ Волочиського ВП ОСОБА_26 до складу слідчої групи керівником органу досудового розслідування ГУ НП в Хмельницькій області не був включений, тому не був уповноважений проводити у даному кримінальному провадженні досудове розслідування як слідчий, є безпідставними, так як відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 39 КПК України керівник органу досудового розслідування уповноважений здійснювати досудове розслідування, користуючись при цьому повноваженнями слідчого, у кримінальному провадженні, яке перебувало у провадженні органу, який він очолював і на проведення процесуальних дій, зазначених в апеляційній скарзі.
Посилання апелянтів на те, що до аналогічного висновку дійшов Верховний Суд(ВС/ККС, справа №761/20108/15-к у постанові від 19 вересня 2018 року), не заслуговують на увагу, оскільки вказане кримінальне провадження стосувалось вчинення процесуальних дій слідчою, яка не була включена в групу слідчих, а не начальника слідчого відділу, який діє відповідно вимог п. 6 ч. 2 ст. 39 КПК України.
Доводи ОСОБА_48 про те, що його вина у вчиненні інкримінованих правопорушень не доведена, а при ухваленні вироку були допущенні невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповнота судового розгляду, а також істотні порушення кримінального процесуального закону, що є підставою для скасування вироку і закриття щодо нього кримінального провадження позбавленні підстав, з огляду на вищевикладені обставини.

Посилання сторони захисту на те, що стороною обвинувачення не відкривались всі матеріали кримінального провадження, відповідно до вимог КПК України, а тому слід визнати недопустимими докази, зазначені в апеляційних скаргах з цих підстав, колегія суддів відхиляє, так як всі матеріали кримінального провадження були відкритті стороною обвинувачення, та заперечень щодо не відкриття матеріалів кримінального провадження під час досудового та судового слідства від сторони обвинувачення не надходило.
Твердження апеляційних скарг про те, що за відсутності відповідних повноважень у начальника СВ ОСОБА_20 на проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000087 від 26.02.2016 не можна вважати, що ОСОБА_9 був повідомлений про підозру з дотриманням вимог кримінального процесуального закону і, фактично, 06.05.2016 року обвинувачення йому було висунуто з порушенням порядку та встановленої процедури, адже він фактично не набув статусу підозрюваного у вказаному кримінальному провадженні позбавленні підстав, з огляду на вищевикладені обставини, крім того ОСОБА_9 пред`являлась підозра в об`єднаному кримінальному провадженні.

Посилання захисників на те, що проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні№ 0000148 від 29.03.2016 за ч.1 ст.135 КК України було доручене особисто слідчому СВ Волочиського ВП ОСОБА_22 , а не групі слідчих, згідно з п.2 резолютивної частини постанови прокурора досудове розслідування в об`єднаному кримінальному провадженні, тобто після 31 березня 2016 року, було доручено СВ Волочиського ВП, а не групі слідчих, до якої входив би ОСОБА_23 не заслуговують на увагу та спростовуються постановами начальника слідчого управління ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_21 про призначення групи слідчих та про зміну групи слідчих, до яких відповідно були включені: старший слідчий СУ ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_23 та слідчий СВ Волочиського ВП ОСОБА_22 , а у змінену групу старший слідчий СУ ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_55 та слідчий СВ Волочиського ВП ОСОБА_22 .

Такі доводи захисників щодо порушень під час об`єднання кримінальних проваджень є надуманими. Після внесення до ЄРДР 29.03.2016 року кримінального провадження за № 000000148 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України, постановою процесуального прокурора вказане кримінальне провадження об`єднано з кримінальним провадженням № 00000087 і об`єднаному кримінальному провадженню присвоєно № 00000087, в якому, на той час була створена група слідчих, кожен з яких, в тому числі і слідчий ОСОБА_23 , мав право здійснювати слідчі і процесуальні дії у зведеному провадженні.

Твердження апеляційних скарг про те, що на підставі клопотань, поданих неуповноваженими на те особами, слідчим суддею були постановлені ухвали про обрання ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та про накладення арешту на майно останнього, у тому числі на автомобіль Lexus RX 300, який у даному провадженні є речовим доказом, які є незаконними, а відповідно отримані внаслідок такого порушення докази є недопустимими, з огляду на викладені вище обставини є неперконливими.

Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, що він був незаконно неодноразово позбавлений волі, тобто йому обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, де він тривалий час утримувався у слідчому ізоляторі, чим було грубо порушено його право на захист, а також на справедливий та неупереджений судовий розгляд, колегія суддів вважає неслушними, так як міра запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обирається у тому випадку, коли існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Крім того, в судовому засіданні апеляційної інстанції прокурором була відкрита учасникам апеляційного розгляду постанова про призначення групи прокурорів від 29.03.2016 року, яка підтверджувала повноваження прокурора ОСОБА_7 у кримінальному провадженні за № 000000148 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України, на що звертали свою увагу апелянти.

Надана стороною захисту інформація від 03.08.2022 року про те, що слідчий відділ Волочиського ВП Теофіпольського ВП ГУНП України в Хмельницькій області в період лютого-травня 2016 року в структурі ГУНП в Хмельницькій області не існував, не спростовує законність постанов начальника СУ ГУНП в Хмельницькій області про створення і зміну слідчої групи у даному кримінальному провадженні.

В апеляційних скаргах містяться також інші аргументи захисту, які не потребують детального аналізу суду та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні. При цьому колегія суддів виходить з усталеної практики ЄСПЛ. Так, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі RuizTorija v. Spain від 09.12.1994, № 303-A, § 29; рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява № 4909/04, § 58).

На думку колегії суддів, у цьому провадженні надані відповіді на всі вагомі аргументи поданих апеляційних скарг.

Отже, аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить про те, що визнання ОСОБА_9 винуватим у вчиненні вказаних злочинів є правильним.

Разом з тим, твердження сторони захисту про те, що суд, при ухваленні вироку щодо ОСОБА_9 , припустився порушення норм матеріального права, оскільки призначив обвинуваченому покарання за ч.1 ст.135 КК України після спливу строків притягнення до кримінальної відповідальності за цією статтею є обгрунтованими.

Призначаючи ОСОБА_9 покарання, суд врахував вимоги ст. 65 КК України, характер і ступінь тяжкості вчинених злочинів, один з яких, за ч.1ст.135 КК України, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжких та та другий, за ч.2 ст.286 КК України, до тяжких, останній вчинений з необережності.
Як особа, обвинувачений за місцем проживання характеризується позитивно, на утриманні має одну неповнолітню дитину, вперше притягується до кримінальної відповідальності.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Обставиною, що обтяжує його покарання суд визнав вчинення ним кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.
Суд обгрунтовано прийшов до висновку про призначення ОСОБА_9 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 135 та ч. 2 ст. 286 КК України - у виді позбавлення волі на певний строк з призначенням за ч. 2 ст. 286 КК України додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк, визначивши остаточне покарання на підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
З огляду на тяжкі наслідки, що настали внаслідок вчинення ОСОБА_9 злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України-смерті особи, суд підставно не застосував при призначенні йому покарання ст. ст. 69, 75 КК України, зважаючи на відсутність пом`якшуючих обставин та наявність обтяжуючої обставини вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, а також враховуючи позицію потерпілих, яким заподіяну шкоду не відшкодовано.
Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.
Призначене ОСОБА_9 покарання за вчинені ним злочини зазначеним вище вимогам відповідає, воно є пропорційним характеру вчинених дій, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Разом з тим, в ході апеляційного розгляду встановлено, що інкриміноване ОСОБА_9 кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.135 КК України, відповідно до положень ст. 12 КК України, відноситься до нетяжких злочинів, за який передбачено покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на строк до двох років.
Злочин вчинено 25 лютого 2016 року.
Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:
три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.
Фактів ухилення обвинуваченим від досудового розслідування та суду, а відповідно і зупинення чи переривання строків давності, в ході апеляційного розгляду не встановлено.
Таким чином, на момент апеляційного розгляду сплинув трирічний строк, відповідно закінчились і визначені ст.49 КК України строки давності притягнення ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України.
В суді апеляційної інстанції ОСОБА_9 розяснені підстави звільнення від кримінальної відповідальності у звязку із закінченням строків давності на підставі ст.49 КК України, проте своєї згоди на таке звільнення він не дав.
Відповідно до положень ч.5 ст.74 КК України, особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах,передбачених ст.49 КК україни.
З огляду на викладені обставини, ОСОБА_9 підлягає звільненню від призначеного покарання за ч.1 ст.135 КК України, у виді позбавлення волі на строк 1 рік і 6 місяців, на підставі п.2 ч.1 ст.49, ч.5ст.74 КК України, у звязку із закінченням строків давності.
Ураховуючи наведене, відпали підстави для застосовування положень ст.70 КК України при призначенні покарання ОСОБА_9 , які визначають правила призначення покарання за сукупністю злочинів.
Крім того, колегія суддів констатує, що ґрунтується на вимогах закону і рішення місцевого суду щодо вирішення цивільних позовів потерпілих до обвинуваченого ОСОБА_9 та приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином і ніким із учасників апеляційного розгляду не оскаржується.

Отже, апеляційні скарги обвинуваченого та захисників підлягають частковому задоволенню, а оскаржуваний вирок, в частині призначеного покарання ОСОБА_9 та необхідності виключення з мотивувальної частини вироку посилання на перевищення ОСОБА_9 допустимої швидкості руху в населеному пункті та порушення ним п.12.4, 13.1,1.5,2.3 (б)ПДР підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409,413, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:
Апеляційній скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисників ОСОБА_10 і ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Волочиського районного суду Хмельницької області від 15 вересня 2020 року щодо ОСОБА_9 змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання на перевищення ОСОБА_9 допустимої швидкості руху в населеному пункті та порушення ним п.12.4, 13.1,1.5,2.3 (б)ПДР.

Відповідно до положень ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання за ч.1 ст.135 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Виключити з резолютивної частини вироку посилання на положення ч. 1 ст. 70 КК України при призначенні ОСОБА_9 покарання за сукупністю злочинів.

Вважати ОСОБА_9 засудженим за ч.2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом 3-х місяців.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3