Дата документу 02.02.2023 Справа№ 337/1840/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/1840/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/486/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 4 ст. 185 КК України
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 лютого 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_9 на вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 вересня 2022 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Запоріжжя, громадянин України, маючий середню освіту, працюючий різноробочим у ФОП « ОСОБА_10 », не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не маючий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

1) 30 березня 1994 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 140 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 12 лютого 1997 року по відбуттю строку покарання;

2) 28 квітня 1995 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ст.ст. 17, 43, ч. 2 ст. 141 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 12 лютого 1997 року по відбуттю строку покарання;

3) 10 грудня 1997 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 140 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі. Звільнений 5 серпня 2000 року по відбуттю строку покарання;

4) 6 жовтня 2003 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. Звільнений 1 червня 2006 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 3 місяці 4 дні;

5) 29 липня 2008 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ст. 70 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. Звільнений 17 грудня 2010 року по відбуттю покарання;

6) 29 листопада 2011 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки;

7) 17 квітня 2012 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 25 грудня 2014 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 5 місяців 22 дні;

8) 22 квітня 2015 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у вигляді 2 років позбавлення волі;

9) 10 червня 2015 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у вигляді 2 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнений 3 березня 2017 року по відбуттю строку покарання,

10) 12 липня 2018 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік,

11) 11 серпня 2020 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі;

12) 17 грудня 2021 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у вигляді 3 років 3 місяців позбавлення волі. Звільнений 29 березня 2022 року по відбуттю строку покарання,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирався.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за наступних обставин.

20 травня 2022 року, приблизно о 10.30 годині, ОСОБА_7 , знаходячись в приміщенні магазину будівельних матеріалів «Муравей» по вул. Лахтінська, буд. 12-б у м. Запоріжжі, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу взяв з прилавку належне ФОП « ОСОБА_11 » майно бухту дроту ПВС 2*1,5м (КУ) довжиною 100 м, вартістю 1515 гривень, разом з яким покинув приміщення магазину.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_7 та кваліфікацію судом його дій, вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за скоєння тяжких та корисливих злочинів, на шлях виправлення не став, звільнився з місць позбавлення волі лише у березні 2022 року та знову вчинив корисливий умисний злочин, що свідчить про те, що перебуваючи на свободі, він може знову вчинити умисні злочини.

Зазначене свідчить про те, що покарання з випробуванням не досягне своєї мети, визначеної в ст. 50 КК України, у зв`язки з чим, підстави для застосування ст. 75 КК України відсутні.

Разом з тим, враховуючи визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відшкодування потерпілому заподіяної шкоди, можливо призначити ОСОБА_7 покарання у мінімальних межах санкції.

Просить вирок в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 185 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, у тому числі, обвинуваченого ОСОБА_7 у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, і в апеляційній скарзі не оспорюються.

У відповідності до ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням також має бути належним чином мотивоване.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції послався на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення за обставини, що пом`якшують покарання, встановив відсутність обставин, що обтяжують покарання, врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, з 15 червня 2022 року офіційно працевлаштувався, за місцем роботи характеризується позитивно, неодноразово оглядався лікарем наркологом, мав діагноз «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності», у зв`язку з чим, прийшов до висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання без ізоляції від суспільства, зі звільненням від його відбування з випробуванням.

Крім того, суд першої інстанції врахував думку потерпілого, який не мав претензій до обвинуваченого та просив не позбавляти його волі, відсутність значної шкоди суспільним інтересам, об`єм обвинувачення, вартість викраденого майна, яке було повернуто потерпілому, а також факт вчинення злочину у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем.

Проте, суд не в достатній мірі врахував, що ОСОБА_7 раніше 12 разів судимий за вчинення кримінальних правопорушень, у тому числі, умисних тяжких злочинів проти власності, має не зняті та не погашені в установленому законом порядку судимості, раніше неодноразово відбував покарання в місцях позбавлення волі, вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення через менш ніж через 2 місяці після відбуття покарання за попереднім вироком, раніше 2 рази звільнявся від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком та 2 рази умовно-достроково, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості й не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві, що свідчить про те, що належних висновків він для себе не зробив та на шлях виправлення не став, у зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що вирок в частині призначеного покарання та звільнення від його відбування з випробуванням підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, апеляційний суд враховує як вищевказані обставини, що не були належним чином взяті до уваги судом першої інстанції, так і дані про особу обвинуваченого, який не має стійких соціальних зв`язків, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, офіційно працевлаштувався лише після вчинення інкримінованого йому злочину, неодноразово оглядався лікарем наркологом, мав діагноз «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності».

Зазначене свідчить про те, що покарання з випробуванням не досягне своєї мети, визначеної ст. 50 КК України, - виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що підстави для застосування ст. 75 КК України відсутні.

Разом з тим, враховуючи визнання обвинуваченим своєї вини, його щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відшкодування потерпілому заподіяної шкоди, а також відсутність обтяжуючих покарання обставин, колегія суддів вважає за можливе призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України в мінімальних межах санкції.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі, з його реальним відбуванням, буде відповідати меті, визначеній у ст. 50 КК України та у відповідності до ст. 65 КК України буде достатнім для виправлення ОСОБА_7 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 вересня 2022 року у відношенні ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з дня фактичного затримання засудженого.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на вирок може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4