КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/3751/2022 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А
02 листопада 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
представника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 ,
в с т а н о в и л а:
Заборонити будь-яким державним реєстраторам органів державної реєстрації, приватним та державним нотаріусам, а також іншим особам, що наділені таким правом, вчиняти будь-які дії, пов`язані із проведенням державної реєстрації (перереєстрації, поділу, виділу, тощо) права власності на корпоративні права
вносити зміни, пов`язані зі зміною засновників (учасників, кінцевих бенефіціарів),
зміною директора, місця знаходження юридичної особи, внесення будь-яких інших
змін в статутні документи товариства, а також вчинення реєстраційних дій
направлених на відчуження.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що вказана ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Апелянт вказує на те, що підставою відмови у арешті майна стали висновки слідчого судді про те, що зі змісту клопотання про арешт майна, а ні з інших матеріалів кримінального провадження, які долучені до клопотання, не вбачається яким саме критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, відповідає майно, яке є предметом доказування. ДТЕК ОСОБА_10 (DTEK ОСОБА_11 ) не є юридичною особою, відносно якої здійснюється кримінальне провадження, службовим особам даної юридичної особи про підозру не повідомлялось, а також не доведено, що дана юридична особа в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного.
Однак сторона обвинувачення не погоджується з таким висновком слідчого судді та звертає увагу на те, що 19.08.2022 слідчим за погодженням з прокурором ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України.
Зі змісту повідомленої підозри, ОСОБА_7 , підозрюється у тому, що будучи генеральним директором ТОВ «ДТЕК ДОБРОПІЛЛЯВУГІЛЛЯ», шляхом документального оформлення господарських відносин з підприємством із ознаками фіктивності ПП «СПЕЦБУДПРОЕКТ-Н» без реального здійснення господарських операцій, що не викликали змін в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі очолюваного ним ТОВ «ДТЕК ДОБРОПІЛЛЯВУГІЛЛЯ», умисно та безпідставно завищив розмір податкового кредиту з податку на додану вартість від господарських операцій ПП «СПЕЦБУДПРОЕКТ-Н» за договором № 1939-ДУ від 01.02 2016, що призвело до ненадходження до Державного бюджету України податків у сумі 14 442 100, 62 грн., яка в сім тисяч і більше разів перевищує установлений законодавством неоподатковуваний мінімум доходів громадян, що є особливо великим розміром.
Також апелянт зазначає, що санкція ч. 3 ст. 212 КК України, передбачає покарання у вигляді штрафу від п`ятнадцяти тисяч до двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна. Грошові кошти у сумі 14 442 100, 62 грн., за версією сторони обвинувачення набуті ТОВ «ДТЕК ДОБРОПІЛЛЯВУГІЛЛЯ» внаслідок вчинення вказаного злочину, а відповідно до ст. ст. 96-1, 96-2 КК України підлягаю спеціальній конфіскації, а тому відповідно п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України, підлягають арешту.
Додатково апелянт відмічає, що відповідно до розділу XIV-1 КК України заходи кримінально-правового характеру щодо юридичної особи ДТЕК ОСОБА_10 (DTEK ОСОБА_11 ) не можливо застосувати у зв`язку із відсутністю правової підстави.
Під час звернення до слідчого судді стороною обвинувачення проаналізовано конституційний принцип права власності, який також зафіксований у відповідних нормативних актах національного та міжнародного права у розрізі балансу між правами конкретної юридичної особи і інтересами суспільства та держави.
Ураховуючи суспільну небезпеку скоєного тяжкого злочину, підрив суспільної довіри до сплати податків, цілеспрямований характер поведінки підозрюваного, що створює враження зухвалості та безкарності у інших осіб з приводу сплати визначених Конституцією та Законом України обов`язкових платежів - податків, сторона обвинувачення дійшла висновку, що застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна, а саме корпоративних прав ТОВ «ДТЕК ДОБРОПІЛЛЯВУГІЛЛЯ» вартість яких становить 1 000 000 грн, є співмірним у даному кримінальному провадженні.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_6 , в підтримку поданої апеляційної скарги, з доповненнями яку останній підтримав та просив задовольнити з наведених в ній підстав, пояснення представника ОСОБА_7 , - адвоката ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення вказаної апеляційної скарги, з доповненнями прокурора та вважав оскаржувану ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, з доповненнями, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга, з доповненнями прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
На обґрунтування вимог даного клопотання сторона обвинувачення послалась на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що директор ТОВ «ДТЕК ДОБРОПІЛЛЯВУГІЛЛЯ» ОСОБА_7 , за попередньою змовою з невстановленою групою осіб особами, на підставі первинних документів, які містили завідомо неправдиві відомості щодо отриманих товарно-матеріальних цінностей, фактично отримавши товарно-матеріальні цінності за невстановлених обставин від невстановлених слідством осіб без відображення цих операцій у податковій звітності, у період з 29.04.2016 по 17.06.2016, діючи в порушення вимог діючого законодавства та відомчих нормативних актів, умисно та безпідставно завищив розмір податкового кредиту з податку на додану вартість від господарських операцій з ПП «СПЕЦБУДПРОЕКТ-Н» за договором № 1939-ДУ від 01.02.2016, що призвело до ненадходження до Державного бюджету України податків у сумі 14 442 100, 62 грн. (чотирнадцять мільйонів чотириста сорок дві тисячі сто гривень шістдесят дві копійки), яка в сім тисяч і більше разів перевищує установлений законодавством неоподатковуваний мінімум доходів громадян, що є особливо великим розміром.
Крім того, ОСОБА_7 будучи службовою особою - генеральним директором ТОВ «ДТЕК ДОБРОПІЛЛЯВУГІЛЛЯ», реалізувавши свій злочинний умисел, у період з 19.05.2016 по 17.06.2016 організував внесення до офіційних документів - Податкової декларації з податку на додану вартість за квітень 2016 року від 19.05.2016, Додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість «Розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» за квітень 2016 року від 19.05.2016, Податкової декларації з податку на додану вартість за травень 2016 року від 17.06.2016, Додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість «Розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» за травень 2016 року від 17.06.2016 завідомо неправдивих відомостей, та видав такі документи, шляхом їх подачі до Cпеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьк Міжрегіонального Головного управління ДФС.
На переконання сторони обвинувачення, існує достатньо підстав вважати, що корпоративні права ТОВ «ДТЕК «ДОБРОПІЛЛЯВУГІЛЛЯ» мають суттєве значення для кримінального провадження, оскільки зміна права власності корпоративних прав на вищезазначені підприємства може призвести до знищення речових доказів, документів та ухилення службових осіб ТОВ «ДТЕК «ДОБРОПІЛЛЯВУГІЛЛЯ» від кримінальної відповідальності, у зв`язку із чим постановою слідчого таке майно визнано речовими доказами, а тому детектив, з метою забезпечення їх збереження, а також з метою подальшого відшкодування спричинених державі збитків, забезпечення можливих у майбутньому цивільних позовів та конфіскації майна, просила накласти арешт на дане майно.
19.08.2022 ОСОБА_7 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України.
08.09.2022 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва відмовлено у задоволенні вказаного клопотання прокурора про арешт майна.
Постановляючи ухвалу, слідчий суддя виходив з того, що а ні зі змісту клопотання про арешт майна, а ні з інших матеріалів кримінального провадження, які долучені до клопотання, не вбачається яким саме критеріям, визначеним у статті 98 КПК України, відповідає майно, яке є предметом клопотання. Також зазначив, що ДТЕК ОСОБА_10 (DTEK ОСОБА_11 ) не є юридичною особою, відносно якої здійснюється кримінальне провадження, службовим особами даною юридичної особи про підозру не повідомлялось, також детективом і не доведено що дана юридична особа в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного.
З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК Українита судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК Україниарештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним уст. 98 КПК України.
Відповідно до ст. 98 КПК Україниречовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
А тому колегія суддів не погоджується з висновком слідчого судді в оскаржуваній ухвалі про те, що клопотання прокурора та постанова про визнання майна речовими доказами не містять посилання на конкретні критерії, визначені ст. 98 КПК України.
Як убачається зі змісту постанови детектива від 29.08.2022, вона містить відповідні мотиви та підстави на обґрунтування висновку про відповідність корпоративних правознакам речових доказів, визначеним ст. 98 КПК України.
З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Колегією суддів не встановлено невідповідності клопотання прокурора про арешт майна вимогам ст.ст. 170, 171 КПК України.
Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна.
Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.
З урахуванням наведеного, на переконання колегії суддів, слідчий суддя дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для відмови у накладенні арешту на майно.
На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про однобічність і необ`єктивність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, а апеляційна скарга, з доповненнями прокурора - задоволенню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про задоволення клопотання прокурора, оскільки останнім в повній мірі доведено необхідність накладення арешту на вищевказане майно з метою забезпечення його збереження як речових доказів у кримінальному провадженні.
Колегія суддів також звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК Україниарешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу, з доповненнями прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення посягань на функціонування економіки держави управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням посягань на функціонування економіки держави Департаменту організації та процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, що посягають на функціонування економіки та кібербезпеки держави, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , - задовольнити.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4