Справа № 346/6446/21
Провадження № 1-кп/346/263/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі-головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора про закриття кримінального провадження №0001176, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 грудня 2018 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 190 КК України, у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності,

в якому сторонами та іншими учасниками кримінального провадження є: з боку обвинувачення - прокурорка: ОСОБА_3 , з боку захисту - потерпілий ОСОБА_4 і його представник: ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

До суду, із вказаним клопотанням звернувся прокурор, до якого додав матеріали досудового розслідування даного кримінального провадження.

Аргументи прокурора. З 14 грудня 2018 року були внесені відомості до ЄРДР щодо кримінального правопорушення №001176, передбаченого частиною 1 статті 190 КК України та здійснювалось досудове розслідування. Зокрема, через те, що 11 грудня 2018 року приблизно о 10 годині, невідома особа діючи умисно, зловживаючи довірою, шляхом обману, заволоділа грошовими коштами ОСОБА_4 у розмірі 24400 гривень, які останній залишив за придбання дизельного палива на АЗС "Стеле", що по вулиці Мазепи у місті Коломия, однак дизельне паливо чи грошові кошти йому повернуто не було, чим завдано матеріальні збитки. Всі необхідні слідчі (розшукові) дії для всебічного, повного та неупередженого встановлення і дослідження всіх обставин даного правопорушення, у тому числі особи, яка могла вчинити дане правопорушення були проведені, але встановити особу, яка вчинила дане правопорушення не вдалось. Крім того, закінчились строки давності притягнення будь-якої людини для кримінальної відповідальності за вчинення вказаного кримінального правопорушення. Що є підставою для закриття судом даного кримінального провадження.

Аргументи потерпілого та його адвоката. Заперечили проти закриття кримінального провадження. Всіх слідчих дій проведено не було, зокрема: не проводився одночасний допит потерпілого і працівників АЗС та потерпілого і водія-кур`єра, що забрав гроші; не вилучався відеозапис з камер відеоспостереження на АЗС; не встановлено кому належать телефонні номери, з яких здійснювались дзвінки потерпілому і касирам; жодного разу не опитано свідка, по імені ОСОБА_6 , якому телефонував шахрай вперше; не перевірено обов`язки касирів; не було виконано ухвал слідчого судді, який надав тимчасовий дозвіл до інформації оператора мобільного зв`язку; не встановлено взагалі на чиї рахунки водій-кур`єр перерахував грошові кошти. Також вказували, що кваліфікація правопорушення повинна була бути змінена з частини 1 статті 190 на частину 2 статті 190 КК України, оскільки воно здійснювалось групою осіб, а тому і строки давності не могли бути закінченими.

Оцінка суду.

Положеннями пункту 2 частини 3 статті 314 КПК України передбачено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених частиною 2 статті 284 цього Кодексу. А пунктом11 частини 2 статті 284 КПК України (з урахуванням пункту 31 частини 1 цієї статті) передбачено, що суд закриває кримінальне провадження в разі, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

І суд одразу відзначає, що вказана норма процесуального права (яка викладена у двох різних статтях) прямо і недвозначно передбачає право, а не обов`язок суду закрити провадження за наявності таких умов, на що вказувала прокурор. Оскільки, по-перше, буквальний текст самої норми вказує на це. А по-друге, вказана норма процесуального права, як і будь-яка інша норма КПК України не може застосовуватись повністю автономно від загальних засад кримінального провадження, що передбачені частиною 1 статті 7 КПК України, позаяк в силу її положень зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких серед іншого, відносяться: законність (стаття 9 КПК України) та публічність (стаття 25 КПК України).

А ці засади прямо вказують на те, що: прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий (відповідно, й дізнавач) зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, ..., надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень (частина 2 статті 9 КПК України); прокурор, слідчий (відповідно, й дізнавач) зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування ... в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Отже, суд погоджується із позицією потерпілого та його представника у тому, що закриття кримінального провадження за пунктом 31 частини 1 статті 284 КПК України можливо, але не в імперативному порядку, як вказував прокурор (тобто тільки за наявності, вказаних у цьому пункті умов), а якщо дотримано і виконано вказані вище засади кримінального провадження. Тобто, як мінімум всебічно, повно і неупереджено досліджено обставини кримінального провадження та надано їм належну правову оцінку, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Протилежний правовий висновок, вочевидь призводив би до того, що суди закривали би кримінальні провадження тільки за наявності двох умов, передбачених пунктом 31 частини 1 статті 284 КПК України, тобто навіть у тих випадках, коли органи досудового розслідування та прокурор взагалі не вчиняли би жодних процесуальних дій, що прямо суперечить завданню кримінального провадження, передбаченому статтею 3 КПК України.

Тож, розглядаючи клопотання прокурора про закриття даного кримінального провадження, суд дійсно повинен перевірити те, чи всебічно, повно і неупереджено було досліджено обставини кримінального провадження та надано їм належну правову оцінку, а також чи було вжито всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

З огляду на витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 14 грудня 2018 року до нього були внсесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 190 КК України. Зокрема у зв`язку із тим, що 11 грудня 2018 року приблизно о 10 годині, невідома особа діючи умисно, зловживаючи довірою, шляхом обману, заволоділа грошовими коштами ОСОБА_4 у розмірі 24400 гривень, які останній залишив за придбання дизельного палива на АЗС "Стеле", що по вулиці Мазепи у місті Коломия, однак дизельне паливо чи грошові кошти йому повернуто не було, чим завдано матеріальні збитки (а.с.1,2 матеріалів кримінального провадження).

При цьому суд враховує, що в силу положень частини 1 статті 190 КК України, заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою вважається шахрайством.

Суд також враховує і відзначає, що відомості про вказане кримінальне правопорушення, були внесені на підставі письмової заяви ОСОБА_4 (а.с.10) та його двох письмових пояснень (а.с.11,12), в яких він прямо вказав, що 11 грудня 2018 року до знайомого його батька: ОСОБА_7 , подзвонив якийсь ОСОБА_8 , з номера НОМЕР_1 , але жодні інші матеріали кримінального провадження (а.с.1-95) не містять відомостей про те, що ий чи прокурор допитали його батька та того знайомого, на ім`я: ОСОБА_6 , якому дзвонив якийсь ОСОБА_8 , хоча допит таких осіб у якості свідків є очевидною і необхідною процесуальною дією, яку слід було здійснити або хоча би спробувати встановити їх місце проживання і спробувати їх допитати.

Матеріали кримінального провадження містять відомості з бази поліції "Армор" про людину на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо якої є і її адреса місця проживання (а.с.13) і її ідентифікаційний код (а.с.13), і оскільки прокурор повідомила суду про те, що то міг бути підозрюваний, суд не розуміє чому в матеріалах провадженя не має будь-яких відомостей про те, яким чином це було встановлено, і тоді - чому, якщо це так, із ним не було проведено жодної процесуальної дії, зокрема хоча би його допит (а.с.1-95).

Суд відзначає, що матеріали кримінального провадження містять протокол допиту потерпілого від 17 грудня 2018 року, під час якого, серед іншого, ОСОБА_4 знову повторив, що все почалось від дзвінка якогось ОСОБА_8 , знайомому його батька на ім`я: ОСОБА_6 , номер телефону: НОМЕР_2 , з номера: НОМЕР_1 , і саме цей ОСОБА_8 пропонував придбати дизельне пальне по заниженій ціні (а.с.18-20). Але матеріали кримінального провадження не містять відомостей щодо здійснення будь-яких их дій, які були би спрямовані на допит того ОСОБА_10 , доступ до інформації з його телефона, а також до інформації оператора мобільного зв`язку з деталізацією щодо обох телефонів (контакти, зміст розмов чи переписки, і т.п. - а.с.1-95).

Суд не отримав жодного розумного пояснення того, чому (і констатує, що матеріали кримінального провадження не містять) не були вчинені жодні процесуальні дії, спрямовані на отримання аудіовізуальної інформації з камер відеоспостереження з АЗС (а.с.1-95), хоча потерпілий надав їх копію і стверджував щодо їх наявності (а.с.26). Не вчинено взагалі жодних процесуальних дій, з яких суд міг би встановити, що слідчий чи дізнавач, що було би варто очікувати, дослідив наданий йому потерпілим доказ та на його основі почав процесуальний рух далі (а.с.1-95).

Матеріали кримінального провадження містять протокол допиту свідка: ОСОБА_11 , на яку вказував ОСОБА_4 , як на касира, якій він залишив гроші (а.с.27-28), і яка зазначила, що 11 грудня 2018 року вона приймала зміну у ОСОБА_12 (її номер телефону: НОМЕР_3 ), якій дзвонив чоловік на ім`я ОСОБА_8 з номеру телефону: НОМЕР_1 (а.с.27-28). Проте, ОСОБА_13 навіть не була допитана слідчим чи дізнавачем (а.с.1-95), що було би логічною та необхідною процесуальною дією, яка чомусь не була проведена, як не було перевірено і її контакти з чоловіком, на ім`я: ОСОБА_8 (а.с.1-95).

Суд вважає правильним здійснення допиту свідка: ОСОБА_14 , який був тією людиною, яка, як він сам вказав, на прохання якогось ОСОБА_8 (номер телефону: НОМЕР_1 ) забрав грошові кошти ОСОБА_4 на АЗС та через термінал у центральному вході автостанції вніс грошові кошти на банківські картки Приватбанку (а.с.29-30). Але суд знову відзначає, що він не отримав ніякого адекватного пояснення того, чому слідчий чи дізнавач не вчинив жодних дій аби встановити номери банківських карток та їх власника чи власників, на які ОСОБА_14 переказав гроші та не допитав їх, якщо можна було встановити і власника банкомату, і його місце розташування, і здійснені операції у відповідний час (а.с.1-95).

Суд бачить, що матеріали кримінального провадження містять ухвали слідчого судді, якими слідчому було надано дозвіл на тимчасовий доступ до інформації, якою володіє оператор мобільного зв`язку щодо телефонів: НОМЕР_2 (номер знайомого батька потерпілого: ОСОБА_10 ), НОМЕР_2 (номер телефона невідомо чий), НОМЕР_4 (номер телефона на АЗС), НОМЕР_1 (номер телефона імовірного підозрюваного), НОМЕР_5 (номер телефону ОСОБА_14 ), НОМЕР_6 (номер телефону ОСОБА_11 ). Але суду не надано будь-яких відомостей і вони у матеріалах провадження відсутні, які б пояснювали об`єктивну неможливість протягом такого тривалого часу не виконувати 4 (чотири) ухвали слідчих суддів (а.с.38-40,45-47,83-85,86-88). Що було дійсно необхідним виконати. Разом з цим, суд не може зрозуміти чому слідчий чи дізнавач не звернувся до слідчого судді за дозволом на отримання такого самого доступу щодо телефону ОСОБА_12 та 2-го телефону АЗС, на наявність яких вказувала ОСОБА_11 , хоча вчинення такої процесуальної дії було би цілком логічним (а.с.27-28).

Отже, враховуючи викладене, суд вважає, що слідчий та дізнавач не всебічно і не повно досліджували обставини даного кримінального провадження та не надавали їм належної правової оцінки, а також, і тут суд погоджується із потерпілим та його представником, не вжили всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

А за таких обставин, суд переконаний у тому, що прийняття судом рішення про закриття кримінального провадження на підставі пункту 31 частини 1 та пункту 11 частини 2 статті 284 КПК України, у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, як просить прокурор - буде передчасним. При цьому, незважаючи на те, чи вказана підстава застосовується за наявності однієї чи одразу обох умов, вказаній в ній. Позаяк свій обов`язок, передбачений частиною 2 статті 9 та статтею 25 (з урахуванням частини 1 статті 40-1) КПК України щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження та надання їм належної правової оцінки, а також щодо вжиття всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила, особа, яка здійснювала досудове розслідування, повною мірою не виконала. Тож, з юридичної точки зору, саме у даній ситуації, неважливо чи є у наявності обидві умови, вказані у цьому пункті, чи тільки одна з них, оскільки було порушено дві засади кримінального провадження, які є визначальними для застосування обох умов пункту 31 частини 1 та пункту 11 частини 2 статті 284 КПК України.

Отже, у задоволенні клопотання прокурора, з підстав і мотивів викладених вище, слід відмовити повністю.

Таким чином, на підставі викладеного та керуючись статтями 1-29,32,36,40,40-1,60,110,214,215,284,314,358,359,369-372,376,392-395,532 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Відмовити у задоволенні клопотання прокурора про закриття кримінального провадження №0001176, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 грудня 2018 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 190 КК України, на підставі пункту 31 частини 1 та пункту 11 частини 2 статті 284 КПК України, у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала набрала законної сили з моменту її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1