ВИРОК

Іменем України

04.01.2023 року Франківський районний суд м.Львова в складі:

головуючої - судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

провівши судове засідання у розгляд кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000085 від 11.02.2021 року про обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Баня-Березів, Косівського району, Івано-Франківської області, українки, громадянка України, одруженої, маючої на утриманні неповнолітніх дітей, раніше не судимої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України

за участю обвинуваченої ОСОБА_5 ,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_5 , 11 лютого 2021 року, приблизно о 06 год. 15 хв., керуючи трамваєм марки «КТ4-СУ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись ним по вулиці Городоцькій навпроти буд. №149, у м. Львові в напрямку центральної частини міста, порушила вимоги Розділу 1 п.п. 1.5; Розділу 2 п.п.2.3 б) і д); Розділу 10 п.п. 10.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, які виразились в тому, що вона, керуючи технічно-справним транспортним засобом, була неуважною до дорожньої обстановки, створила своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху, під час початку руху не урахувала дорожньої обстановки, щоб мати змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати трамваєм, розпочавши рух не переконалася, що по переду керованого нею трамвая знаходиться пішохід ОСОБА_6 , що і призвело до наїзду на пішохода, котра знаходилась попереду трамвая.

У результаті вищевказаного порушення водієм ОСОБА_5 , правил дорожнього руху, пішохід ОСОБА_6 , згідно висновку судово-медичної експертизи №32/21 від 18.02.2021 року, отримала наступні тілесні ушкодження: закриті переломи кісток тазу - крижової кістки, лонної кістки обох лонних кісток, правої сідничної кістки. Вказані ушкодження могли утворитись 11 лютого 2021 року від стискання між двома тупими предметами (вагонними буферами), не характерні для падіння з висоти власного росту і відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості по ознаці довготривалого розладу здоров`я.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнала, щиро розкаялася та надала пояснення аналогічні викладеним в обвинувальному акті. Додатково пояснила суду, що потерпіла також своїми діями порушила вимоги інструкції, що і призвело до настання зазначених в обвинувальному акті наслідків. Просить суворо не карати та не позбавляти права керування транспортними засобами, оскільки обвинувачена працює водієм трамваю і дана робота є єдиним джерелом доходу для її сімії, а також просить суд врахувати, що на її утриманні перебувають неповнолітні діти.

Потерпіла подала на адресу суду клопотання про розгляд справи у її відсутності. Зазначила, що обвинуваченою ОСОБА_5 частково відшкодовано завдану їй матеріальну шкоду в розмірі 6 000 грн. Просить суворо не карати обвинувачену. Крім того, потерпіла звернулась до суду з позовною заявою до цивільного відповідача Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» про стягнення моральної шкоди в розмірі 200 000 грн. Просить цивільний позов задоволити.

На підставі ст.55 КПК України та відповідно до ч.1 ст.325 КПК суд ухвалює рішення про проведення судового розгляду без потерпілої та представника.

На адресу 31.12.2021 року надійшов відзив на позовну заяву про відшкодування моральної шкоди від представника цивільного позивача ЛКП «Львівелектротранс», згідно якого просить відмовити в задоволенні цивільного позову в повному обсязі, виходячи з засад справедливості, добросовісності та розумності враховуючи наступне. Позивач (потерпіла) ОСОБА_6 будучи водієм трамвая № НОМЕР_2 , рухаючись по маршруту № 2 вулицею Городоцька у напрямку до центру міста зупинилася пантографом на переривачі контактної мережі в місці де відсутній струм, що не давало змоги їхати вагоном далі. В той момент позаду вагону позивача (потерпілої) по колії під`їхав вагон № 1096 під керуванням водія ОСОБА_5 . Позивач (потерпіла) підійшла до ОСОБА_5 і попросила її здійснити штовхання заднім вагоном. Під час однієї із спроб штовхнути вагон ОСОБА_6 , знаходилася між вагонами під час руху вагону на зчеплення і розчеплення, чим недотрималася вимог Інструкції водія трамвая, зокрема п. 2.6., який передбачає, що при виконанні операцій із зчеплення-розчеплення вагонів зчепнику категорично забороняється знаходитися між вагонами під час руху. Згідно з п. 4.3. та 4.7. даної інструкції для підготовки зчепних пристроїв до зчеплення зчепник зобов`язаний вийти з міжвагонного простору;. забрати башмак з-під колеса вагона, що буксує і повідомити водію: «Зчіпні пристрої готові на зчеплення». Після повідомлення водія про те, що вагон надійно загальмований зчепник зобов`язаний вийти з міжвагонного простору, забравши башмак з під колеса вагона, що буде буксирувати і повідомити водія про те, що зчепні пристрої готові назчеплення. Отже в даних обставинах позивач (потерпіла) ОСОБА_6 порушила інструкцію водія трамвая, зокрема Додаток 9 Інструкція з буксирування трамвайних вагонів і тролейбусних машин в наслідок чого вона отримала тілесні ушкодження. Відтак представник цивільного позивача вважає, що на потерпілого покладається обов`язок доведення належними та допустимими доказами наявності усіх умов виникнення деліктного зобовязнання, зокрема судом підлягають встановленню факт завдання шкоди за участю відповідача. За встановлених фактичних обставин справи нещасний випадок зумовлений саме діями позивача (потерпілої), які перебувають в прямому причиновому зв`язку з тілесними ушкодженнями. Окрім того, відсутні будь-які протиправні рішення, дії чи бездіяльність відповідача, що мали б своїм наслідком отримання потерпілою тілесних ушкоджень.

Цивільний відповідач належним чином повідомлявся про час та місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомив, враховуючи поданий відзив на позовну заяву, суд приходить до переконання про можливість завершення розгляду справи у відсутності цивільного відповідача.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченою, її вина підтверджується зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні наступними доказами, дійсність та достовірність яких учасниками судового розгляду не оспорюється та наданими в судовому засіданні поясненнями.

Даними, що містяться в постановою про визнання предметів речовими доказами від 11.02.202021 року, 23.02.2021 року.

Протоколом огляду місця події дорожньо-транспортної пригоди від 11.02.2021 року.

Схемою до протоколу огляду місця події дорожньо-транспортної пригоди від 11.02.2021 року за адресою м.Львів, вул.Городоцька, 149.

Ілюстративною таблицею до протоколу огляду місця події дорожньо-транспортної пригоди від 11.02.2021 року за адресою м.Львів, вул.Городоцька, 149.

Висновком експерта №32/21 від 12.02.2021 року.

Протоколом огляду відеозапису від 23.02.2021 року.

Дії обвинуваченої ОСОБА_5 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки така порушила правила безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої важкості тілесні ушкодження.

Відповідно до вимог ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не лише кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд виходить із вимог ст.50, 65 КК України щодо призначення покарання та з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

При визначенні міри покарання обвинуваченій ОСОБА_5 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушенння, характеристику обвинуваченої та те, що останняння на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансері не перебуває та те, що в обвинуваченої на утриманні перебувають діти: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 від 28.07.2015 року), ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 від 15.09.2017 року).

Обставини, які пом`якшують покарання: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відшкодування матеріальної шкоди, завданої потерпілій.

Обставини, які обтяжують покарання: судом не встановлено.

Враховуючи викладені вище обставини та вимоги статтей 65, 68 КК України, дані про особу обвинуваченої, яка вперше притягується до кримінальної відповідальності, обставини вчинення кримінального правопорушення та вжиття обвинуваченою заходів для усунення негативних наслідків її вчинення, відшкодування потерпілій заподіяної матеріальної шкоди, суд вважає за необхідне призначити покарання ОСОБА_5 у межах санкції статті за якою кваліфіковано вчиненений нею злочин у виді виправних робіт та приходить до висновку про можливість звільнення обвинуваченого від покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України з покладенням обов`язків визначених статтею 76 КК України.

Крм того, у відповідності до вимог ч.1 ст. 55 КК України додаткове покарання у виді позбавлення права займатися певною діяльністю може бути призначено на строк від одного до трьох років.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Маліге проти Франції" від 23 вересня 1998 право керувати транспортним засобом є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності".

Вирішуючи питання про призначення додаткового покарання, слід зазначити, що санкція ч.1 ст.286 КК України, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер застосування і не є обов`язковим для суду. Відповідна правова позиція викладена в постанові колегії суддів Другої судової палати ККС ВС від 08.02.2018 у справі №361/2704/16-к, провадження №51-358км18.

В постанові Третьої судової палати ККС ВС від 15.01.2020 у справі 161/537/18, провадження № 51-4055км19 вказав, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання. Також колегія суддів зазначила, що закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є основним джерелом доходу. Існування цієї обставини потребує лише більш виваженого підходу під час обрання заходу примусу, з урахуванням загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації.

У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

У відповідності до вимог ч.2 ст.69 КК України на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відтак суд вважає, що підстав для призначення обвинуваченій ОСОБА_5 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами немає, оскільки під час судового розгляду кримінального провадження встановлено, що обвинувачена працює в ЛКП «Львівелектротранс» на посаді водія трамваю та має на утриманні неповнолітніх дітей, зобов`язана працювати та забезпечувати свою сім`ю всім необхідним. На підставі наведеного, суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченій додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки призначення такого ставить під загрозу гідне людське існування обвинуваченої та її сім`ї.

Підсумовуючи зазначене, суд вважає, що саме дана міра покарання відносно обвинуваченої є необхідною і достатньою для виправлення та попередження скоєння нею нових злочинів, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та особу обвинуваченої.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_5 не обирався.

Долю речових доказів вирішити у відповідності вимог ст.100 КПК України: диск CD-R «patron», що зберігається при матеріалах кримінального провадження - залишити при матеріалах справи; трамвай марки «КТ4-СУ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що зберігається за адресою м.Львів, вул.Городоцька, 185 - залишити власнику.

Що стосується цивільного позову потерпілої ОСОБА_6 , суд зазначає наступне.

Потерпіла звернулась до суду з позовною заявою до цивільного відповідача ЛКП «Львівелектротранс» про стягнення моральної шкоди в розмірі 200 000 грн. та просить стягнути з цивільного позивача судові витрати в розмірі 10 000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає наступне. 11.02.2021 року відбулось ДТП між двома трамваями 1066 та 1096 в результаті якої у ОСОБА_9 , було завдано тілесних ушкоджень. 23.03.2021 року року ОСОБА_6 через свого представника звернулись до ПРАТ «СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА» із заявою про виплату страхового відшкодування у зв`язку із завданням ОСОБА_6 моральної та матеріальної шкоди на загальну суму 10 015,83 гри. Листами від 30.04.2021 року до страхової компанії було долучено ряд документів, у зв`язку з чим загальна сума вимоги зросла до 16983 грн., з яких 849, 15 грн. відшкодування моральної шкоди (відповідно до ст. 261 ЗУ «Про обов`язки страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Моральна шкода, яка підлягає виплаті від страхової компанії, на думку цивільного позивача, не є достатньою. Згідно публічної інформації, що перебуває у відкритому доступі між ПРАТ «СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА» та Львівським комунальним підприємством «Львівелектротранс» укладено Договір добровільного страхування цивільної відповідальності транспортних засобів №-1000294. Відтак внаслідок ДТП позивач отримала тілесні ушкодження, які стали причиною втрати 20% працездатності. Вищезгадані ушкодження понесли за собою тривалий розлад здоров`я та пригнічений емоційний стан у зв`язку із неможливістю вести звичний для позивача оклад життя.

Згідно з положеннями ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого.

У відповідності до ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілий має право на відшкодування страховиком моральної шкоди.

Питання відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, вирішується відповідно до статтями 1166, 1187 ЦК України, за якими шкода, завдана особі підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Виходячи з положень ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.

Згідно ч.3 зазначеної статті моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.1 ст. 1172 ЦК України, юридична особа відшкодує шкоду, завдану її працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 перебуває в трудових відносинах з ЛКП «Львівелектротранс» і таким чином, внаслідок ДТП заподіяла потерпілій шкоду під час виконання своїх трудових обов`язків.

ЛКП «Львівелектротранс» є власником джерела підвищеної небезпеки - трамваю, на якому заподіяно шкоду потерпілій, тому саме цивільний відповідач несе відповідальність за заподіяну шкоду як володар джерела підвищеної небезпеки, відповідно до ст. 1187 ЦК України.

Позовні вимоги потерпілих про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, оскільки відповідно до вимог ст.1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, за наявності його вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

У ході судового розгляду суд прийшов до висновку, що потерпіла довела завдання їй моральної шкоди, що виразилася у спричиненому йому внаслідок отриманих у результаті ДТП тілесних ушкоджень фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я та вважає визначений розмір у 10 000 грн. є справедливим та співмірним розміру, завданої їй моральної шкоди. Клопотання потерпілої про стягнення на його користь судових витрат задоволенню не підлягає, оскільки суду не надано документального підтвердження їх понесення.

Керуючись 100, 368, 370, 373, 374 , ч.15 ст. 615 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити їй покарання у виді 1 (одного) року виправних робіт.

На підставі ч.2 ст.69 КК України не призначати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити засуджену ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Згідно ст. 76 КК України, покласти на засуджену ОСОБА_5 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Цивільний позов задоволити частково.

Стягнути з Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» (, адреса 79013, м.Львів, вул.Сахарова, 2) на користь ОСОБА_6 (ІПН НОМЕР_5 , адреса АДРЕСА_2 ) 10 000 (десять тисяч гривень) грн. моральної шкоди. В решті вимог - відмовити.

Речові докази:

диск CD-R «patron», що зберігається при матеріалах кримінального провадження - залишити при матеріалах справи;

трамвай марки «КТ4-СУ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що зберігається за адресою АДРЕСА_3 - залишити власнику.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з дотриманням вимог статті 392 КПК України.

Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

Суддя: ОСОБА_1