ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 594/698/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/308/22 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч. 2 ст. 286 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2022 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

представника сектору ювінальної превенції РВП ГУНП в Тернопільській області- ОСОБА_6

при секретарі ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження №11-кп/817/308/22 за апеляційною скаргою прокурора Борщівського відділу Чортківської окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Борщівського районного суду Тернопільської області від 05 жовтня 2022 року щодо обвинувачення ОСОБА_9 обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,- ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання за вказаний злочин із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2(два) роки.

Цивільні позови прокурора залишено без розгляду.

Стягнуто з ОСОБА_9 в дохід держави процесуальні витрати на проведення експертиз в сумі 1132,68 грн.

Вирішено долю речових доказів в порядку ст. 100 КПК України.

Згідно з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_9 22 травня 2022 року о 18.00 год, в порушення вимог п. 2.1а, п. 21.11а Правил дорожнього руху України, не маючи посвідчення водія на право керування транспортними засобами, керуючи технічно справним автомобілем Ford Transit Connect, номерний знак НОМЕР_1 , рухався по вулиці в с. Горошова Чортківського району Тернопільської області та на задньому бампері автомобіля перевозив неповнолітніх пасажирів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . В цей час водій ОСОБА_9 не був достатньо уважним та не стежив належно за дорожньою обстановкою, щоб своєчасно реагувати на її зміну та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, чим порушив вимоги п. 2.3(б,д) ПДР України. У продовження такого руху з порушенням правил перевезення пасажирів, водій ОСОБА_9 під час об`їзду вибоїни на дорозі, змістився керованим ним автомобілем ліворуч, у результаті чого пасажир ОСОБА_10 випала із заднього бампера на дорожнє покриття. Остання отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з переломом лівої скроневої кістки, забоєм речовини головного мозку та крововиливами під оболонки головного мозку, саден на голові, руках, лівій нозі та в поперековій ділянці, синця на голові, які згідно висновку судово-медичної експертизи за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння відносяться до тяжких. Порушення водієм ОСОБА_9 вимог ч. 1 п. 1.5, п. 2.1 (а), п. 2.3 (б, д) та п. 21.11 (а) ПДР України перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, та спричиненням тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_10 .

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду щодо ОСОБА_9 змінити в частині призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 2 роки посилаючись на неправильне застосування місевим судом закону України про кримінальну відповідальність.

Мотивує скаргу тим, що обвинувачений ОСОБА_9 не отримував посвідчення водія на право керування транспортними засобами відповідної категорії, а тому суд не вправі був призначати йому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами особі .

Заслухавши суддю-доповідача, в судових дебатах прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, просить її задовольнити, представника сектору ювінальної превенції, який покалась на думку суду при виріщенні апеляційного скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційних скарг.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам справи та не оспорюються в апеляційній скарзі, тому, відповідно до ст. 404 КПК України, колегією суддів не переглядається.

Кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій тяжкі тілесні ушкодження, також є вірною.

Перевіряючи доводи апелянта з приводу невірного призначеного судом додаткового покарання колегія суддів виходить з наступного.

Вироком суду ОСОБА_9 призначено додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у п.21 Постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», призначення особі покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, яка взагалі не мала права керувати транспортними засобами, є неможливим.

Також про це зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду при розгляді справи № 7078/40/18 виключивши з вироку місцевого суду вказівку про призначення особі додаткового покарання у виді позбавлення права керування тарснпортними засобами, з огляду на відсутність у неї права керування транспортними засобами. Вказавши при цьому, що згідно з правозастосовчою практикою, позбавлення права керування транспорними засобами суд не вправі призначати як додаткове покарання особі, яка не має права керувати транспорними засобами.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_9 не отримував посвідчення водія на право керування транспортними засобами відповідної категорії згідно зі ст.16 ЗУ Про дорожній рух та п.2 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою КМУ від 08.05.1993 №340. З фабули обвинувачення, яке визнане судом доведеним, також слідує, що ОСОБА_9 вчинив злочин не маючи посвідчення водія на право керування транспортними засобами.

Отже, призначення ОСОБА_9 судом прешої інстанції додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 2 роки є помилкоим та підлягає виключенню з судового рішення.

Враховуючи викладене, вирок суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність (п.4 ч.1 ст.409 КПК України), а саме призначено додаткове покарання, яке у даному випадку суд не вправі був призначати (п.2 ч.1 ст.413 КПК України).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.408 КПК України, апеляційний суд вправі змінити вирок, якщо така зміна не погіршує правового становища обвинуваченого.

Тому колегія суддів вважає за необхідне змінити оскаржуваний вирок та виключити з його резолютивної частини вказівку про призначення ОСОБА_9 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на 2 роки.

З огляду на наведене, апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Борщівського відділу Чортківської окружної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Борщівського районного суду Тернопільської області від 05 жовтня 2022 року щодо обвинувачення ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 286 КК України в частині призначення додаткового покарання змінити, виключити з нього вказівку про застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 2 роки .

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців.

Головуючий

Судді