ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/130/23 Справа № 712/195/23 Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ст.171 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючогоОСОБА_1
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря за участю прокурора захисникаОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції захисника апеляційну скаргу ОСОБА_6 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 січня 2023 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000110, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 18.11.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року прокурор відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_5 звернулась до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000110, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 18.11.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 січня 2023 задоволено клопотання прокурора відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, про накладення арешту на майно.

Накладено арешт на об`єкти рухомого та нерухомого майна, що належить ОСОБА_7 : квартира, реєстраційній номер об`єкта нерухомого майна: 22176150, адреса: АДРЕСА_1 , загальна площа (кв.м.): 97,8 (спільна часткова власність, 1/2); автомобіль марки «RENAULT» модель «CAPTUR», 2016 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 ; автомобіль марки «TOYOTA» модель «RAV4», 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , VIN: НОМЕР_4 , шляхом заборони розпоряджатися (в тому числі, але не виключно) продавати і дарувати, міняти, іншим способом відчужувати, передавати його під заставу або управління.

Задовольняючи вказане клопотання слідчий суддя виходив з того, що встановленні у даному кримінальному провадженні фактичні обставини кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, за якими здійснюється досудове розслідування, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що майно зазначене в клопотанні, може бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що згідно ч. 2 ст. 173 КПК України дає підстави для їх арешту, як речового доказу з метою збереження.

Крім того, постановою старшого слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкасах) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_8 від 06.01.2023 року вказані об`єкти, які підлягають арешту, визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Слідчий суддя Соснівського районного суду м. Черкаси розглянув клопотання про накладення арешту без повідомлення власника майна щодо якого порушується питання про накладення арешту, оскільки існує ризик того, що ОСОБА_7 та тісно пов`язані з ним низка компаній та особи, дізнавшись про внесення та розгляд цього клопотання, почнуть здійснювати перешкоди шляхом переведення грошових коштів на інші рахунки або переведення їх у готівку, здійснення продажу або переоформлення майна, що унеможливить накладення подальшого арешту, що не суперечить чинному законодавству.

Не погодившись з ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді від 13.01.2023 року про арешт майна скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що слідчим суддею продубльовано зміст клопотання про накладення арешту та встановлено вину зазначених у клопотанні фізичних осіб у вчиненні злочину, який розслідується, що не припустимо на даній стадії кримінального провадження. Зазначає, що слідчим суддею не було встановлено, що фізичні та юридичні особи, зазначені у клопотанні прокурора, здійснювали відвантаження чи приймання продукції на або з території АР Крим. Починаючи з 2014 року на територію АР Крим фізичними особами вказані дії не здійснювалися.

Крім того, скаржник вказує, що єдиною підставою для накладення арешту послугувало визнання майна речовим доказом, яке цим критеріям не відповідає. Необхідність накладення арешту органом досудового розслідування не доведена, спростовується наданими доказами, а накладення арешту на майно ОСОБА_7 не виправдовується потребами досудового розслідування.

Посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, апелянт зазначає, що досліджені слідчим суддею документи, які були долучені до клопотання прокурора, не вказують на наявність в діях осіб кримінальних правопорушень, та не дають підстави для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження з метою збереження речових доказів шляхом їх арешту.

Заслухавши доповідь судді, пояснення адвоката, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положенням Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді, зокрема, про арешт майна або відмову у ньому.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні кримінальних правопорушень, зокрема арешт майна.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

ЄСПЛ нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98) (справа «East/West Alliance Limited» проти України). Крім того, згідно п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язані звернутися з клопотанням до слідчого судді для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Так, згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.

Вказана норма також узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Задовольняючи клопотання слідчого про арешт майна слідчий суддя зазначив, що клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України та містить достатньо правових підстав для його задоволення.

Також слідчий суддя встановивши обставини справи, врахувавши завдання арешту майна, як виду заходу забезпечення кримінального провадження, наслідки, які матиме накладення арешту на майно, з метою його схоронності, як речових доказів, призначення та проведення відповідних експертиз, та для з`ясування всіх обставин кримінального правопорушення, встановлення істини у кримінальному провадженні, прийшов до висновку про накладення арешту на майно, яке перелічене в клопотанні прокурора.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді, виходячи з наступного.

Згідно з матеріалами судового провадження, Черкаською обласною прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000110 від 18.11.2022 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, що перебуває у проваджені слідчих Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкасах) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на території України здійснює господарську діяльність низка юридичних осіб, кінцевими бенефіціарами яких прямо або опосередковано є Російська Федерація та/або громадяни Російської Федерації, а також особи, які не є громадянами Російської Федерації, але мають найбільш тісний зв`язок з Російською Федерацією, являються громадянами України, які вчиняються умисні дії, спрямовані на допомогу державі-агресору (пособництво), збройним формуванням та окупаційній адміністрації держави-агресора, з метою завдання шкоди Україні шляхом: реалізації та підтримки рішень та дій держави-агресора, збройних формувань та окупаційної адміністрації держави-агресора; добровільного збору, підготовки та передачі матеріальних ресурсів, та інших активів представникам держави-агресора, її збройним формуванням та окупаційній адміністрації держави-агресора.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що на території Черкаської області здійснює господарську діяльність ТОВ «Кліщинський консервний завод». Засновником ТОВ «Кліщинський консервний завод» є громадянин України ОСОБА_9 (уродженець м. Сімферополь, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ), який також є засновником ряду підприємств, зареєстрованих в Україні. Він є організатором пособництва державі-агресору та координує господарську діяльність сільськогосподарських підприємств як на підконтрольній Україні території, так і на території тимчасово окупованої Автономної Республіки Крим. Встановлено, що ОСОБА_9 отримав громадянство Росії, не вийшовши з громадянства України, та зареєструвався як «индивидуальный предприниматель» в податкових органах «Республики Крым» (ИНН: 00), в реєстраційних даних якого підтверджується наявність громадянства РФ у ОСОБА_9 .

Встановлено, що ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 особисто або через підконтрольних їм осіб здійснюють керівництво рядом підприємств (резидентами та нерезидентами). ОСОБА_9 та ОСОБА_11 володіють частками в статутному капіталі ТОВ «Шторм-Сервіс» по 95% та 5% відповідно.

Також встановлено, що до протиправної діяльності причетний громадянин України ОСОБА_10 (уродженець м. Сімферополь, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ), який до вересня 2019 року обіймав посаду директора ТОВ «Кліщинський консервний завод» (, Черкаська область, Золотоніський (Чорнобаївський) район, с. Кліщинці, вул. Благовісна, 26). ОСОБА_10 є співзасновником ООО «Осавиахим», ИНН , ОГРН 961, яке здійснювало постачання товарів незаконно утвореним державним підприємствам РФ на території окупованого півострову. Наявність індивідуального податкового номеру у ОСОБА_10 та відсутністю будь-яких уточнень про участь в ООО «Осавиахим» іноземних громадян свідчить про те, що ОСОБА_10 отримав громадянство РФ.

Спільно із ОСОБА_9 до протиправної діяльності також причетний його син ОСОБА_11 (уродженець м. Сімферополь, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) та батько ОСОБА_10 ОСОБА_7 (уродженець с. Укромне Сімферопольського р-ну, АР Крим, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ). ОСОБА_11 та ОСОБА_7 є директорами ряду підприємств, зареєстрованих як на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, так і на підконтрольній Україні території.

Вищевказані особи, у своїй протиправній діяльності використовують ТОВ «Кліщинський консервний завод», який здійснює експорт сільськогосподарської продукції до Республіки Польща підприємствам, підконтрольним ОСОБА_12 для прикриття незаконних поставок продукції з окупованої АР Крим в обхід українських та міжнародних санкцій. Виробничі потужності та приміщення, де зберігається документація ТОВ «Кліщинський консервний завод» знаходяться за адресою: Черкаська область, Золотоніський (Чорнобаївський) р-н, с. Кліщинці, вул. Благовісна (Кірова), 26.

Встановлено, що після окупації Автономної Республіки Крим Російською Федерацією в 2014 році, вищевказаними особами в 2014-2015 роках здійснено перереєстрацію підконтрольних їм підприємств в Автономній Республіці Крим відповідно до чинного законодавства РФ, а також засновано на території Черкаської та Чернігівської областей підприємства сільськогосподарської спрямованості.

За результатом аналізу отриманих відомостей про керівників та власників підприємств-резидентів України та нерезидентів (суб`єктів господарювання, зареєстрованих в Російській Федерації), встановлено причетність вищевказаних осіб до підприємств, що зареєстровані після 2014 року в «Республике Крым» за російським законодавством під тими ж назвами, які вони мали при реєстрації в Україні. Також, встановлено широку розгалуженість суб`єктів господарювання на території України, відсутність географічної прив`язки до конкретного регіону.

Встановлено, що ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 особисто або через підконтрольних їм осіб здійснюють керівництво низкою підприємствами (резидентами та нерезидентами) (назви підприємств зазначені в клопотанні слідчого, та підтверджується матеріалами справи).

Зареєстровані в «Республике Крым» підприємства проводять господарську діяльність на території окупованого півострову, що підтверджується даними про сплату ними податків та зборів до бюджетів різних рівнів Російської Федерації. При цьому, кошти від податків, сплачених до місцевого бюджету так званої «Республики Крым», використовуються представниками окупаційної влади РФ для забезпечення функціонування незаконних органів влади на території півострову, підтримки агресії та інших дій, спрямованих на насильницьку зміну меж території та державного кордону України.

Враховуючи вищевикладене, в діях вказаних осіб вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Водночас існують обґрунтовані підстави вважати, що невідкладне припинення та документування протиправної діяльності осіб, пов`язаних із представниками Російської Федерації, дозволить врятувати життя людей та їх майно від протиправних посягань в умовах воєнного стану.

В ході досудового розслідування встановлено, що у власності ОСОБА_7 наявне рухоме та нерухоме майно: квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ; автомобіль марки «RENAULT» модель «CAPTUR», 2016 року випуску; автомобіль марки «TOYOTA» модель «RAV4», 2010 року випуску.

Прокурор в судовому засіданні пояснив, що вказане майно може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час даного кримінального провадження, було об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом, тобто є речовими доказами.

У зв`язку з чим, постановою слідчого від 06.01.2023 року вказані об`єкти, які підлягають арешту, визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Частиною 10 ст. 170 КПК України визначено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, у тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен був діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного і обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен був врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду дотримався зазначених вимог закону.

Так, задовольняючи дане клопотання, внесене в межах даного кримінального провадження слідчий суддя дійшов висновку, що матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують втручання у права та інтереси власника майна.

Таким чином, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, вказане в клопотанні майно підлягає арешту з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами у межах кримінального провадження № 0000110 та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України. При цьому перевірено наявність ризиків та доведеність обставин, передбачених ст.ст. 132, 170 КПК України.

Слідчий суддя обґрунтовано встановив, що накладення арешту на згадане майно є необхідним, з метою забезпечення збереження речових доказів врахувавши наявні матеріали провадження, у тому числі постанову слідчого від 06 січня 2023 року про визнання майна речовими доказами у кримінальному провадженні.

Крім того, надані матеріали свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів. Слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

На переконання колегії суддів клопотання прокурора про арешт майна цілком відповідає вимогам ст. 171 КПК України, зокрема, містить підстави і мету відповідно до положень ст. 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Посилання в апеляційній скарзі, зокрема, на те, що фізичні та юридичні особи, зазначені у клопотанні прокурора, не здійснювали відвантаження чи приймання продукції на або з території АР Крим починаючи з 2014 року й підприємство не здійснювало банківських платежів на адресу підприємств країни-агресора не приймаються до уваги, оскільки арешт на майно накладено з правових підстав, передбачених ст. 170 КПК України, саме як на майно яке відповідає критеріям ст. 98 КПК України та визнано речовими доказами по справі, а незастосування такого обмеження може призвести до наслідків, які можуть перешкодити досудовому розслідуванню.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено, відповідно, доводи представника власника майна про те, що арешт на вищевказане майно накладено безпідставно, без наявності правових підстав, не можуть прийматися до уваги, оскільки арешт слідчим суддею накладено правомірно, відповідно до вимог ст.ст. 170-173 КПК України.

Суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно зазначене у клопотанні слідчого, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, застосував захід забезпечення кримінального провадження на засадах розумності та співмірності.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, у провадженні не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 171, 392, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 січня 2023 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000110, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 18.11.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3