ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/75/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/13/23 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2023 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 001501 від 26 вересня 2022 року, за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 січня 2023 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 січня 2023 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Тернопільської окружної прокуратури прокуратури ОСОБА_10 , та застосовано до підозрюваного

ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернопіль, українця, громадянина України, одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , раніше не судимого на підставі ст. 89 КК України,

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Визначено ОСОБА_8 заставу в розмірі 40 (сорока) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 107 360 (сто сім тисяч триста шістдесятгрн.

Встановлено строк дії ухвали до 23 год. 59 хв 24 лютого 2023 року.

Як слідує з матеріалів провадження, слідчим відділом Тернопільського РУП Головного управління Національної поліції України в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 001501 від 26 вересня 2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, ч.2 ст.194 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 26.09.2022 року близько 03:15 год. у ОСОБА_8 , який перебував в дворі будинку АДРЕСА_3 , маючи при собі заздалегідь підготовленні знаряддя вчинення злочину, а саме легкозаймисту суміш, виник злочиний умисел, спрямований на умисне пошкодження чужого майна шляхом підпалу, а ссаме автомобіля марки Mercedes-Benz, моделі Е 220 D,типу купе, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу (VIN) НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_11 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне пошкодження чужого майна шляхом підпалу, 26.09.2022 близько 03:15 ОСОБА_12 , який перебував в дворі будинку АДРЕСА_3 , скориставшись відсутністю власника та сторонніх осіб, діючи таємно, маючи при собі заздалегідь підготовленні знаряддя вчинення злочину, а саме невстановлену досудовим розслідуванням ємність, в якій зберігав легкозаймисту суміш, вилив її на поверхню кузова автомобіля марки Mercedes-Benz, моделі Е 220D, типу купе, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу (VIN) WDD НОМЕР_3 , який на праві власності належить ОСОБА_11 ..

Далі шляхом вкидання на поверхню кузова вказаного автомобіля джерела відкритого вогню здійснив підпал автомобіля марки Mersedes-Benz, моделі Е 220 D, типу купе, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу (VIN) НОМЕР_2 , внаслідок чого потерпілому ОСОБА_11 спричинено матеріальну шкоду на суму 2 500 000 гривень.

Окрім цього, продовжуючи свою злочинну діяльність, у невстановленому досудовим розслідуванням місці та часі, у ОСОБА_8 , виник злочинний умисел, спрямований на незаконне придбання та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Реалізуючи свій злочинний умисел, точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, у невстановленому місці ОСОБА_8 , без передбаченого законом дозволу придбав дві бойові протипіхотні, уламкові, ручні гранати дистанційної роботи, наступального типу РГД-5 (надалі-гранати РГД-5), та два бойові запали до них, які в сукупності є бойовими гранатами РГД-5 та відносяться до боєприпасів, після чого зберігав їх за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Надалі, 31.12.2022 року, в ході проведення санкціонованого обшуку по АДРЕСА_2 , працівниками Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, було виявлено та вилучено зазначені дві бойові гранати РГД-5, та два бойові запали до них, які в сукупності є бойовими гранатами РГД-5.

ОСОБА_12 , не маючи будь-якого дозволу на такі дії, придбав та зберігав бойовий припас, чим порушив вимоги Постанови Верховної Ради України № 2471 ХІІ від 17.06.1992 року Про право власності на окремі види майна, Положення про дозвільну систему, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 року, Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, хододної і охолодженої зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми метальними снарядами не смертельної дії , та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністра внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 року № 622 з наступними змінами та доповненнями.

31.12.2022 року ОСОБА_8 затримано в порядку ст. 208 КПК України, як підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_13 вважає ухвалу слідчого судді необґрунтованою та незаконною.

Вказує, що слідчим суддею не було обґрунтовано в чому саме полягають ризики, передбачені ст.177 КПК України, а лише формально їх описано з посиланням на припущення.

На думку апелянта, слідчим суддею належним чином не враховано, що підозрюваний є особою похилого віку, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, має на утриманні неповнолітню дитину.

Стверджує, що слідчий суддя необґрунтовано врахував суворість покарання передбаченого за вчинення інкримінованого ОСОБА_8 злочину, як одну з підстав тримання його під вартою, що суперечить практиці Європейського суду з прав людини.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 січня 2023 року та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а також задовольнити скаргу на незаконне затримання.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу і, з наведених у ній мотивів, просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді місцевого суду та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 ; міркування прокурора, який вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою і тому просить залишити її без зміни та відмовити в задоволенні апеляційної скарги; дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що у її задоволенні слід відмовити, виходячи з наступного.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється чи обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та або суду; знищити або сховати будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

Виходячи з положень ч.1 ст.199 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Також, суд повинен враховувати, що відповідно до ч.3 ст.176, ч.1 ст.183 КПК України найбільш суворим запобіжним заходом є тримання під вартою, який є винятковим та застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Виходячи з аналізу матеріалів кримінального провадження та клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що обрання підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на даний час відповідає його особі, характеру та тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а обрання більш м`якого запобіжного заходу не зможе попередити ризики його неналежної процесуальної поведінки.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що наведені у клопотанні слідчого обставини, які підтверджуються доданими до нього документами, що були предметом дослідження суду, з достатньою повнотою свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263 ч.2 ст.194 КК України

Апеляційний суд звертає увагу, що Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Окрім того, згідно рішення ЄСПЛ у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення.

Аналіз матеріалів кримінального провадження та безпосередньо оскаржуваного апелянтом рішення місцевого суду, дає підстави колегії суддів для висновку, що на даній стадії кримінального провадження при вирішенні питання про обрання підозрюваному запобіжного заходу, стандарт доказування «обґрунтована підозра» дотримано як слідчим, який звернувся до суду з відповідним клопотання, так і слідчим суддею, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 .

Також місцевий суд дійшов правильного висновку, що застосування на даній стадії більш м`яких запобіжних заходів не є можливим, так як вони не зможуть запобігти ризикам передбаченим ст.177 КПК України, зокрема ризику переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні.

Кожен з цих ризиків слідчим суддею належним чином досліджено та відповідно аргументовано у судовому рішенні.

На думку колегії суддів, обираючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, судом першої інстанції у повній мірі та у визначеному законом порядку враховано особу підозрюваного, його соціальні зв`язки, а також всі обставини справи, з якими закон пов`язує вирішення такого питання.

Доводи сторони захисту про те, що слідчим суддею не було обґрунтовано в чому саме полягають ризики, передбачені ст.177 КПК України, а лише формально їх описано з посиланням на припущення, є безпідставними і спростовуються змістом судового рішення, в якому наведено детальний аналіз кожного ризику, врахованого слідчим судде, а також мотиви, з яких він прийнятий до уваги при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Непереконливими є твердження апелянта стосовно того, що зрілий вік підозрюваного, наявність постійного місця проживання, міцні соціальні зв`язки давали підстави обрати ОСОБА_8 менш суворий запобіжний захід, оскільки вказані обставини жодним чином не зменшують встановлені судом ризики його неналежної процесуальної поведінки.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді не заслуговують на увагу, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою належним чином дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування даного виду запобіжного заходу.

Порушень вимог КПК України, які б могли стати підставою для зміни ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_7 про незаконне затримання ОСОБА_8 , то це питання вирішено слідчим суддею місцевого суду шляхом скерування копії ухвали суду про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 до Тернопільської обласної прокуратури для вирішення питань щодо дослідження обставин затримання ОСОБА_8 , про що зазначав адвокат в судовому засіданні.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 січня 2023 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 законною та обґрунтованою і підстав для її скасування, про що ставлять питання в апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 422 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 січня 2023 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 без змін.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді