Дата документу 05.10.2022 Справа № 317/1438/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 317/1438/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1223/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 жовтня 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»),

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 12 вересня 2022 року, якою у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Токмак, Запорізької області, громадянина України, маючого середню освіту, не працюючого, не одруженого, не маючого на утриманні малолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 10 листопада 2022 року включно,-

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Запорізького районного суду Запорізької області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 12 вересня 2022 року було продовжено застосування у відношенні ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 10 листопада 2022 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що підстави для обрання запобіжного заходу, визначені слідчим суддею та у подальшому судом дотепер не відпали, врахував особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, офіційно не працевлаштований та немає постійного джерела доходу, одружений, для запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме запобігання спробам переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення вважав недостатнім застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу та необхідним продовжити обвинуваченому дію раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувану ухвалу.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що на даний час виникли нові обставини, які не існували та не розглядались судом під час постановлення оскаржуваної ухвали, а тому запобіжний захід повинен бути змінений на інший більш м`який запобіжний захід.

Звертає увагу на те, що більшість посилань прокурора в обґрунтування необхідності застосування щодо нього такого заходу як тримання під вартою зводилися до тяжкості скоєного злочину та суворість покарання, проте судом не можуть прийматись побідні обґрунтування прокурора до уваги згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини.

Вказує, що він характеризується, як порядна людина.

Зазначає, що стороною обвинувачення не доведено неможливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Крім того зауважує, що він є одруженим, має хвору матір, яка є пенсіонеркою та їй потрібен догляд після хвороби.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 просить скасувати оскаржувану ухвалу та обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою та визначити мінімальний розмір застави.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що обвинувачений ОСОБА_6 не має на меті уникати кримінальної відповідальності, так як свою вину у вчиненні злочину визнає частково та дає покази з приводу його вчинення, має орендоване житло у м. Запоріжжя, його мати перебуває на окупованій території та страждає тяжкими захворюваннями, потребує його допомоги, а тому немає підстав вважати, що він продовжуватиме злочинну діяльність, злочинів вчиняти не буде.

Зауважує, що судом не визначено розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обов`язків обвинуваченого у відповідності до його матеріального стану.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник підтримали апеляційні скарги.

Повідомлений належним чином прокурор до судового засідання апеляційного суду не з`явився, заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги не подавав.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, його захисника, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність певних ризиків, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_6 злочину, яке відноситься до категорії тяжких умисних корисливих злочинів проти власності, а також суворість можливого покарання у виді позбавлення волі до 6 років, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, факт неодноразового відбування ним покарання в місцях позбавлення волі в минулому, а також відсутність стійких соціальних зв`язків, дружини та неповнолітніх дітей на утриманні, продовжує й надалі існувати ризик переховування від суду.

Крім того, ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, раніше неодноразово звільнявся від відбування покарання з місць позбавлення волі, а маючи не зняту та не погашену судимість, вчинив знову обвинувачується у вчинені умисного корисливого тяжкого злочину, не працює, суспільно-корисною працею не займається, не має постійного джерела доходу, що вказує на те, що він заробляє на життя шляхом вчинення корисливих злочинів, та у свою чергу, в сукупності свідчить про наявність вкрай високого ризику можливості вчинення інших аналогічних корисливих злочинів.

Встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчить про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід не здатний забезпечити виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватися від суду та вчиняти інше кримінальне правопорушення.

Даних про такий стан здоров`я особи, щоб унеможливлювало продовжити застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою апеляційному суду не надано.

Доводи обвинуваченого та його захисника, наведені в апеляційних скаргах про те, що ОСОБА_6 є порядною людиною, є одруженим, має хвору матір, яка є пенсіонеркою та потребує догляду та визнає частково свою провину, на даний час не можливо віднести до тих стримуючих чинників, які могли у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантували б запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Посилання на те, що судом при продовженні запобіжного заходу було взято до уваги тільки тяжкість покарання скоєного злочину є безпідставними, про що свідчить зміст оскаржуваної ухвали.

З урахуванням викладеного, колегії суддів вважає, що рішення суду першої інстанції щодо продовження застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин.

Разом з тим, як випливає із абз. 2 ч. 3 ст. 183 КПК України, в ухвалі суду зазначаються, які обов`язки з передбачених ст. 194 КПК України будуть покладені на обвинуваченого, у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому ч. 4 цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого ст. 255-255-3 КК України.

Як вбачається із оскаржуваної ухвали, судом всупереч вимогам ст. 183 КПК України не було визначено розмір застави у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, яке не відноситься до злочинів вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування та до злочинів, які спричинили загибель людини.

Таким чином, враховуючи вказане, відсутні обставини, які б давали підстави відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України не визначати розмір застави у даному кримінальному провадженні під час продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відтак, доводи апеляційної скарги захисника щодо не визначення судом першої інстанції розміру застави у даному кримінальному провадженні є обґрунтованими та вмотивованими.

Так, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого ОСОБА_6 та встановлених ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що розмір застави у вигляді 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб буде достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків та не буде завідомо непомірним для нього.

З урахуванням викладеного, колегії суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - зміні.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 199, 407, 422 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 12 вересня 2022 року, якою у відношенні ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 10 листопада 2022 року включно, змінити.

Визначити заставу, достатню для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_6 обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 104000 (сто чотири тисячі) гривні.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками у даному кримінальному провадженні.

Роз`яснити ОСОБА_6 , що в разі невиконання ним покладених обов`язків, застава буде звернена на користь держави та до нього може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Ухвала суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4