Справа № 478/169/23 Провадження № 1-кп/478/39/2023
В и р о к
І м е н е м У к р а ї н и
20 лютого 2023 року . Казанківський районний суд Миколаївської області
в складі: головуючого судді: ОСОБА_1 ,
за участю секретаря : ОСОБА_2 ,
прокурора : ОСОБА_3 ,
обвинуваченого : ОСОБА_4 ,
захисника : ОСОБА_5 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , уродженця с. Астраханка Мелітопольського району Запорізької області, громадянина України, українця, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,військовослужбовця військової служби за мобілізацією, який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу на посаді старшого стрільця 3 аеромобільного взводу 12 аеромобільної роти 4 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ), у військовому званні «солдат», в силу ст. 89 КК України не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,
Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину за таких обставин.
20.09.2022 року о 08 год. 00 хв., ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, проходячи військову службу на посаді старшого стрільця 3 аеромобільного взводу 12 аеромобільної роти 4 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ), діючи умисно, в порушення вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п.п. 1, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, самовільно залишив місце несення військової служби у районі зосередження підрозділів військової частини НОМЕР_2 , який був визначений у АДРЕСА_3 , та незаконно перебував поза його межами, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам як про військовослужбовця, який самовільно залишив місце несення військової служби, до 15 год. 00 хв.18.01.2023року.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 органом досудового слідства кваліфіковано за ч.5 ст.407 КК України як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчиненому в умовах воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).
Виходячи із змісту даної угоди, обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.
Згідно угоди, сторони погодилися на призначення ОСОБА_4 покарання за ч.5 ст.407 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років. Згідно положень ст.75 КК України, вважають за можливе звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням. Відповідно до ч.3 ст.75 КК України тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.
Згідно до ч.2, ч.4, ч.5 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів. Укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.
У судовому засіданні з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно визнав свою вину та підтвердив обставини вчинення злочинних дій, викладені в обвинувальному акті. Цілком розуміє свої права, визначені в п.п.1-4 ч.5 ст.474 КПК України, характер обвинувачення, вид узгодженого покарання та усвідомлює наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч.2 ст. 473 КПК України.
На підставі пояснень обвинуваченого суд переконався у добровільності укладення сторонами угоди і що угода не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок, дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Під час перевірки угоди встановлена її відповідність вимогам КПК України та відсутність підстав для відмови в затвердженні укладеної угоди, викладених в ч.7 ст.474 КПК України.
При призначенні покарання, суд згідно до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно із ст.12 КК України обвинуваченим ОСОБА_4 вчинено тяжкий злочин.
Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає з`явлення із зізнанням, його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Із врахуванням всіх обставин справи та особи обвинуваченого суд вважає, що узгоджене сторонами покарання цілком відповідає ступеню тяжкості та обставинам вчиненого злочину.
Враховуючи особу ОСОБА_4 , який в силу ст. 89 КК України не судимий, наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, правову позицію прокурора щодо призначення покарання із звільненням засудженого від його відбування з випробуванням, суд вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства. Отже, в порядку передбаченому ст.75 КК України ОСОБА_4 доцільно звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням із встановленням іспитового строку та покладенням на нього відповідних обов`язків передбачених ст.76 КК України, необхідних і достатніх для його виправлення з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують покарання.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості та визнання обвинуваченого ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, з призначенням обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.
Процесуальні витрати,речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ст. ст. 370, 374, 474, 475 КПК України, суд
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
На підставі положень ст.75 КК України засудженого ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 ( один ) рік не вчинить нового злочину і виконає обов`язки, передбачені п.1 і п.2 ч.1 ст.76 КК України, що на нього покладаються, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Міра запобіжного заходу у даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 не обиралася.
Вирок може бути оскаржений обвинуваченим, його захисником, прокурором виключно з підстав, передбаченихст. 394 КПК України, до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя : ОСОБА_1