Справа № 953/6705/22
Провадження № 1-кс/953/963/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2023 року м. Харків

Слідчий суддя Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1

за участю прокурора - ОСОБА_2

підозрюваного - ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_4

секретар судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Харківській області майора поліції ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000736 від 24 листопада 2022 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, одруженого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, який проходить військову службу, зі слів, на посаді стрільця військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», не маючого зареєстрованого місця проживання, фактично проживаючого за місцем дислокації військової частини НОМЕР_1 , та у АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України,

у с т а н о в и в:

До Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання, погоджене прокурором відділу Дніпропетррвської обласної прокуратури ОСОБА_2 , у якому старший слідчий в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Харківській області майор поліції ОСОБА_6 просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, на строк досудового розслідування, але не більше ніж на два місяці.

I. Зміст поданого клопотання

Клопотання обґрунтовано тим, що у провадженні відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Харківській області знаходиться кримінальне провадження № 0000736 від 24 листопада 2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

Будучи військовослужбовцем Збройних сил України солдат ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі Правила дорожнього руху), та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Відповідно до п. 16.11 Правил дорожнього руху, на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Розділом 33 «Дорожні знаки» Правил дорожнього руху передбачено дорожній знак пріоритету 2.1 «Дати дорогу», згідно якого водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі.

Проте, солдат ОСОБА_3 , достовірно знаючи вимоги вказаного вище законодавства, яке регламентує правила дорожнього руху, та маючи можливість належно їх виконувати, діючи із кримінально-протиправною недбалістю, тобто не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, допустив їх порушення та вчинив злочин проти безпеки руху та експлуатації транспорту.

Так, солдат ОСОБА_3 о 16 годині 43 хвилини 24.11.2022, керуючи технічно справним транспортним засобом автомобілем «OPEL Zafira» з реєстраційним номером НОМЕР_2 , рухаючись по вулиці Дудинської зі сторони Полтавського шляху, в напрямку пр. Любові Малої, зі швидкістю приблизно 61 км/год., знаходячись на перехресті нерівнозначних доріг вул. Дудинської та пр. Любові Малої м. Харкова, рухаючись по другорядній дорозі, проявив неуважність, діючи необережно, не переконався в безпеці своїх дій, своєчасно не зменшив швидкість руху, не зупинив керований ним автомобіль та не дав дорогу і допустив зіткнення з іншим транспортним засобом автомобілем «Уаз 374195-300» з реєстраційним номером НОМЕР_3 (автомобіль невідкладної медичної допомоги) під керуванням військовослужбовця Національної гвардії України ОСОБА_7 , який рухався по головній дорозі по пр. Любові Малої від вул. Семінарська в напрямку вул. Курахівська м. Харкова, чим порушив вимоги п. 16.11 та дорожнього знаку 2.1 розділу 33 (Дорожні знаки) п. 2 «Знаки пріоритету» Правил дорожнього руху України.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної події, пасажир автомобіля «Уаз 374195-300» з реєстраційним номером НОМЕР_3 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав несумісні з життям тілесні ушкодження у вигляді травматичного шоку обумовленого тупою поєднаною травмою грудної клітини і живота тулуба з численними переломами ребер та кісток тазу з розривами внутрішніх органів і крововиливами у плевральні і черевну порожнину, від яких загинув на місці пригоди.

Крім того, внаслідок вказаної дорожньо-транспортної події, пасажир автомобіля «Уаз 374195-300» з реєстраційним номером НОМЕР_3 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримав несумісні з життям тілесні ушкодження у вигляді набряк-дислокація головного мозку, внутрішньочерепні крововиливи, забій головного мозку, переломи кісток черепа, важка черепно-мозкова травма, від яких загинув в медичному закладі безпосередньо після дорожньо-транспортної події під час надання йому невідкладної медичної допомоги.

Окрім того, внаслідок вказаної дорожньо-транспортної події, пасажир автомобіля «Уаз 374195-300» з реєстраційним номером НОМЕР_3 ОСОБА_10 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, а саме: закриту неускладнену травму шийного відділу хребта та закритий перелом тіла грудини.

Допущені ОСОБА_3 порушення вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху України та дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної події та суспільно небезпечними наслідками у вигляді смерті ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також заподіянням тілесних ушкоджень середньої тяжкості ОСОБА_10 .

Таким чином, ОСОБА_3 підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також заподіяло тілесні ушкодження середньої тяжкості ОСОБА_10 .

27.01.2023 ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_3 інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується зібраними доказами, а саме: протоколом огляду місця ДТП та схемою до нього, протоколом огляду трупа ОСОБА_8 , висновками судово медичних експертиз, протоколами допитів свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , та потерпілих ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_10 , висновками проведених судових експертиз та іншими доказами у їх сукупності.

Таким чином, має місце наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5-ти до 10-ти років, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Прокурор вказує, що відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризику, передбаченого у п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу, щодо ОСОБА_3 покладається необхідність запобігання спробі переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Так, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк до трьох років, а вказаний злочин віднесений відповідно, ст. 12 КК України, до категорії тяжких злочинів.

Той факт, що у разі засудження за вчинення даного кримінального правопорушення, ОСОБА_3 , як основне покарання, судом може бути застосоване лише покарання у виді позбавленні волі строком від п`яти до десяти років з позбавленням права керування транспортними засобами до трьох років, сам по собі є одним з ризиків, який може свідчити про неналежну процесуальну поведінку підозрюваного у майбутньому та у зв`язку з чим підозрюваний може впливати на свідків у даному кримінальному провадженні.

Прокурор вказує, що у ході досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ст. 177 КПК України.

Так, ОСОБА_3 через тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, в тому числі і на тимчасово окупованій території України, і тим самим вчинити інший злочин - дезертирство, оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 286 КК України є тяжким, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк до трьох років.

Також, ОСОБА_3 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином - враховуючи свій військовий досвід, останній може чинити тиск на слідство та суд.

Серед іншого, ОСОБА_3 , проходячи військову службу у військової частині НОМЕР_1 , використовуючи службове становище, має змогу перетнути державний кордон України поза межами пункту пропуску та таким чином переховуватись від органу досудового розслідування, в тому числі і на тимчасово окупованій території України і тим самим вчинить інше кримінальне правопорушення, передбачене ст. 408 КК України.

Також, ОСОБА_3 , у зв`язку із проходженням військової служби володіє бойовою вогнепальною зброєю. Таким чином, останній, у тому числі із застосуванням зброї чи шляхом використання грошових активів та соціальних зв`язків, може незаконно впливати на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні.

Відтак, у слідства є достатні дані вважати, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ст. 177 КПК України, об`єктивно наявні, що свідчить про неможливість їх запобігання шляхом застосування до підозрюваного ОСОБА_3 інших, більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою. З метою забезпечення дієвості вказаного кримінального провадження доцільно застосувати до підозрюваного ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Прокурор наголошує, що неможливість застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_3 у вигляді особистого зобов`язання пов`язана з тим, що він є військовослужбовцем та несе службу в районі, де тривають бойові дії та місце дислокації військової частини в якій він несе військову службу постійно змінюється. Згідно п. 2 ст. 179 КПК України - однією з ознак виконання особистого зобов`язання є те, що підозрюваний зобов`язується не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду. У зв`язку з тим, що ОСОБА_3 є військовослужбовцем, це унеможливлює виконання ним особистого зобов`язання.

Неможливість застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_3 у вигляді особистої поруки пов`язана з тим, що до органу досудового розслідування не було звернення із письмовим зобов`язанням про те, що особа поручається за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, відповідно до ст. 194 КПК України, і зобов`язується за необхідністю доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу.

Неможливість застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_3 у вигляді застави, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, пов`язана з тим, що вказаний злочин спричинив загибель людини, тому слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, має право не визначити розмір застави у даному кримінальному провадженні.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_3 у вигляді домашнього арешту пов`язана з тим, що він ніде не зареєстрований, та мешкає за розташуванням підрозділу військової частини НОМЕР_1 , дислокація якого постійно змінюється, що може призвести до невиправданого затягування досудового розслідування у зв`язку із веденням бойових дій на території України.

II. Позиція учасників у судовому засіданні

У судовому засіданні прокурор вимоги клопотання підтримав, яке просив задовольнити, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підозрюваний у судовому засіданні зазначив, що не визнає себе винуватим у вчиненні інкримінованого злочину та просив відмовити у задоволенні клопотання слідчого. Також ОСОБА_3 пояснив, що не має зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання, фактично проживає за місцем дислокації військової частини НОМЕР_1 , місце розташування якої не надав, та у АДРЕСА_1 .

Захисник у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні клопотання слідчого, пояснивши, що підзахисний не має наміру переховуватись від органів досудового слідства та суду, впливати на потерпілих та свідків, перешкоджати кримінальному провадженю іншим шляхом та вчинити інше кримінальне правопорушення. Отже, вказане клопотання є необґрунтованим, а ризики вчинення ОСОБА_3 дій не наведені належними та достатніми доказами. Крім того, захисник вказала, що підзахисний є військовослужбовцем ЗСУ, на утриманні якого перебувають батьки.

III. Мотиви та оцінка слідчого судді

1. Підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

Розділ ІІ КПК України визначає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення. До них, згідно з п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, віднесені також запобіжні заходи.

Порядок застосування до особи запобіжних заходів визначений главою 18 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою.

Частина третя ст. 176 КПК України встановлює, що слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: (1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; (2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; (3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; (4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; (5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності інші обставини, перелік яких визначено ч. 1 ст. 178 КПК України.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

При цьому, ч. 3 ст. 183 КПК України визначає, що слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити альтернативний запобіжний захід у виді застави, у розмірі достатньому для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, крім випадків, передбачених ч. 4 вказаної статті. В ухвалі слідчого судді зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому ч. 4 вказаної статті.

Згідно з положеннями ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать (1) про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, (2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, (3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

З аналізу зазначених вище норм законодавства можна підсумувати, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу слідчому судді необхідно перевірити: (1) чи набула особа статусу підозрюваної; (2) чи наявна обґрунтована підозра у вчиненні такою особою кримінального правопорушення; (3) чи наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України; (4) чи наявні інші обставини, які враховуються при застосуванні запобіжного заходу, передбачені ст. 178 КПК України; (5) чи наявні відомості на переконання того, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам кримінального провадження; (6) який розмір застави необхідно визначити як альтернативний триманню під вартою запобіжний захід та які обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України, необхідно покласти на підозрюваного, у випадку внесення застави.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, слідчий суддя приходить до таких висновків.

1.1. Набуття статусу підозрюваного

Запобіжні заходи на стадії досудового розслідування можуть застосовуватися лише до підозрюваного.

За змістом ч. 1 ст. 42 КПК України, статус підозрюваного має, зокрема, особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру.

Частиною 1 статті 276 КПК України визначено, що повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: (1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; (2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; (3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень (ч. 1 ст. 278 КПК України).

Як встановлено слідчим суддею, письмове повідомлення про підозру ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, складено і підписано 27 січня 2023 року та вручено останньому 27 січня 2023 року о 14:54 годині.

Отже, у відповідності до вимог ст. 42 КПК України, ОСОБА_3 набув статус підозрюваного у цьому кримінальному провадженні і щодо нього може вирішуватися питання про застосування запобіжного заходу.

1.2. Наявність обґрунтованої підозри

Відповідно до положень ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є, зокрема, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення.

Разом з тим, кримінальне процесуальне законодавство України не містить визначення поняття «обґрунтована підозра», а тому, керуючись приписами ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя при встановленні змісту вказаного поняття враховує практику Європейського суду з прав людини.

Так, з усталеної практики ЄСПЛ вбачається, що існування обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які змогли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. При цьому, факти, які дають підставу для підозри, не мають бути такого ж рівня, як і ті, що обґрунтовують засудження особи, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення ЄСПЛ у справах «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», «Лабіта проти Італії», «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Ільгар Маммадов проти Азейбарджану», «Нечипорук і Йонкало проти України»).

Отже, обґрунтована підозра не передбачає наявності переконання «поза розумним сумнівом» щодо вчинення особою кримінального правопорушення. Однак, вона повинна ґрунтуватись на об`єктивних фактах, встановлених на підставі наданих стороною обвинувачення доказів.

Таким чином, слідчому судді необхідно з`ясувати, чи є підстави обґрунтовано вважати, що ОСОБА_3 міг вчинити інкримінований йому злочин. При цьому, важливо, що остаточна оцінка та кваліфікація конкретних діянь здійснюється судом під час розгляду справи по суті.

Як вбачається з клопотання та доданих до нього матеріалів, відділом розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000736 від 24 листопада 2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

Згідно з доводами, викладеними у клопотанні, та документами, наданими на підтвердження цих доводів, обґрунтованість підозри щодо вчинення ОСОБА_3 інкримінованого йому злочину підтверджується сукупністю зібраних доказів, зокрема, копіями наступних документів: протоколу огляду місця ДТП та схемою до нього, протоколу огляду трупа ОСОБА_8 , висновків судово-медичних експертиз, протоколів допитів свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , та потерпілих ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_10 , висновків проведених судових експертиз.

Оцінивши вказані докази в їх сукупності з доводами клопотання та учасників судового засідання, не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточної кваліфікації дій ОСОБА_3 , виходячи з наданих матеріалів клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення підозрюваним злочину за викладених у клопотанні обставин.

Слідчий суддя також враховує, що на цьому етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, зокрема, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинуватою у вчиненні злочину. Слідчий суддя на підставі оцінки сукупності встановлених фактів та обставин визначає лише ймовірну причетність ОСОБА_3 до інкримінованого йому кримінального правопорушення.

1.3. Наявність ризиків

Ризики вчинення підозрюваним дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, вважаються наявними за умови встановлення слідчим суддею обґрунтованої ймовірності реалізації ним таких дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він схильний і має реальну можливість їх здійснити у цьому кримінальному провадженні в майбутньому.

У клопотанні слідчий вказує на ризики того, що підозрюваний ОСОБА_3 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

1.3.1. Ризик переховування від органів досудового розслідування та суду

Ризик переховування від органу досудового розслідування/суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання. Тяжкість ймовірного покарання особливо сильно підвищують ризик переховування від органу досудового розслідування та/або суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Співставлення можливих негативних наслідків для підозрюваного у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому з можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим безвідносно стадії кримінального провадження та характеру слідчих та процесуальних дій, які належить провести органу досудового розслідування.

Водночас, окрім врахування ступеня тяжкості кримінального правопорушення, яке інкриміноване ОСОБА_3 , не залишається поза увагою слідчого судді те, що Указом Президента України № 64/2022 на території України з 24.02.2022 введено воєнний стан. Також вимоги ст. 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та роз`яснення, надані Верховним Судом у листі від 03.03.2022 р. N 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», де у п. 8 зазначено, що як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію в Україні.

Враховуючи встановлені обставини у сукупності з іншими матеріалами кримінального провадження дають слідчому судді підстави дійти висновку про існування ризику переховування від органу досудового розслідування та/або суду.

1.3.2. Ризик незаконного впливу на учасників у цьому кримінальному провадженні

На думку слідчого судді, при встановленні наявності ризику впливу на потерпілих та свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (частина 4 статті 95 КПК України).

В свою чергу, частиною 11 ст. 615 КПК України визначено, що показання, отримані під час допиту свідка, потерпілого, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо хід і результати такого допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації. Показання, отримані під час допиту підозрюваного, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо у такому допиті брав участь захисник, а хід і результати проведення допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації.

За таких обставин ризик впливу на потерпілих та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом, крім випадків неможливості отримання безпосередньо судом таких показань внаслідок обставин, пов`язаних із введенням воєнного стану на території України.

Покази потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження та можуть суттєво вплинути на становище ОСОБА_3 , як підозрюваного, а тому наявні обґрунтовані підстави вважати, що останній наділений потенційною можливістю, в тому числі і дистанційно, через інших осіб, впливати на потерпілих і свідків у кримінальному провадженні, з метою схилити їх не давати правдиві, послідовні показання у ході досудового розслідування та/або змінити свої показання у подальшому в суді, для уникнення або мінімізації кримінальної відповідальності.

Наведені обставини формують у слідчого судді переконання щодо наявності ризику впливу на учасників цього кримінального провадження.

1.3.3. Ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином

Слідчий суддя не погоджується із доводами сторони обвинувачення про те, що підозрюваний ОСОБА_3 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки вказаний ризик не знайшов свого підтвердження у ході судового розгляду клопотання.

1.3.4. Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення

Слідчий суддя не погоджується із доводами сторони обвинувачення про те, що підозрюваний ОСОБА_3 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки вказаний ризик не доведено ані слідчим у клопотанні, ані прокурором під час судового розгляду. Навпаки, зі змісту клопотання слідує, що підозрюваний раніше не судимий.

1.4. Наявність інших обставин, передбачених ст. 178 КПК України

При вирішенні питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу, крім встановлених ризиків кримінального провадження, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами матеріалів, оцінює в сукупності існування інших обставин, передбачених ст. 178 КПК України, а саме:

- вагомість наданих стороною обвинувачення доказів про ймовірне вчинення підозрюваним злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, у разі визнання винуватим у вчиненні якого йому може загрожувати покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років. При цьому, таке покарання може бути призначено без можливості застосування пільгових інститутів кримінального права.

1.5. Можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або більш м`якого запобіжного заходу

На переконання слідчого судді, досліджені під час судового засідання та описані у цій ухвалі ризики свідчать, що менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з тимчасовою ізоляцією підозрюваного, може негативно відобразитися на здійсненні швидкого та ефективного досудового розслідування, якого можливо досягнути лише за умов нівелювання ризиків кримінального провадження. За встановлених слідчим суддею обставин, необхідним є саме тримання під вартою, оскільки, з урахуванням особи підозрюваного, застосування більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнім стримуючим фактором від реалізації встановлених ризиків і створить можливості для вчинення ним позапроцесуальних дій з метою перешкоджання кримінальному провадженню. При цьому, слідчим суддею не встановлено законодавчих обмежень щодо застосування до підозрюваного вказаного запобіжного заходу, оскільки п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Вирішуючи питання про строк дії такого запобіжного заходу, слідчий суддя враховує інтенсивність встановлених ризиків, обсяг обставин, що підлягають доказуванню, з огляду на правову кваліфікацію, а також введений на всій території України воєнний стан, який поза залежністю від волі сторони обвинувачення може ускладнити проведення слідчих та процесуальних дій, а тому вважає за доцільне визначити строк тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, а саме - по 27 березня 2023 року (включно).

1.6. Альтернативний запобіжний захід

Згідно із ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Так, пунктом 2 ч. 4 ст. 183 КПК Укпаїни визначено, що слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

За наведених вище обставин, слідчий суддя не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні, оскільки підозрюваний ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, який спричинив загибель людей.

III. Висновки за результатами розгляду клопотання

З урахуванням встановлених вище обставин кримінального правопорушення та наданих стороною обвинувачення доказів на підтвердження викладених у клопотанні доводів, що свідчать про набуття ОСОБА_3 статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення останнім інкримінованого злочину, про наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики вчинення ним дій, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення клопотання слідчого та обрання відносно підозрюваного ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Слід зазначити, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідуваннявиправдовують таке втручання у права та інтереси підозрюваного з метою забезпечення кримінального провадження.

При цьому, слідчий суддя вважає за необхідне відзначити, що відповідно до положень статті 198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді, за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінальних проваджень.

Керуючись ст. 177, 178, 183, 197 КПК України, слідчий суддя -

п о с т а н о в и в:

Клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Харківській області майора поліції ОСОБА_6 - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» у межах строку досудового розслідування на п`ятдесят три дні, тобто по 27 березня 2023 року (включно), без визначення розміру застави.

Зобов`язати старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Харківській області майора поліції ОСОБА_6 негайно повідомити близького родича підозрюваного ОСОБА_3 про застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Встановити строк дії ухвали по 27 березня 2023 року (включно).

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали складений і підписаний без проголошення 06 лютого 2023 року.

Слідчий суддя - ОСОБА_1