Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

09 березня 2023 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

підозрюваного - ОСОБА_6 ,

захисників - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Рівне в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Зарічненського районного суду Рівненської області від 23 лютого 2023 року про обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000034 від 21.02.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених п.3 ч.2 ст.115, ч.3 ст.146 КК України -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Зарічненського районного суду Рівненської області від 23 лютого 2023 року задоволено клопотання заступника начальника ВП №2 Вараського РВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_9 та обрано підозрюваному ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 23 квітня 2023 року.

Не погодившись з рішенням суду, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати йому запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Вказує, що під час прийняття судового рішення слідчий суддя не керувався принципом верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, а виключно взяв до уваги ті обставини та припущення, які були вказані в клопотанні сторони обвинувачення. Вважає, що заявлені стороною обвинувачення ризики не підтверджені жодними доказами та ґрунтуються виключно на припущеннях. Зазначає, що слідчим та прокурором не доведено неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, зокрема домашнього арешту, та чому він не зможе запобігти наведеним у клопотанні ризикам.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи підозрюваного ОСОБА_6 та його захисників на підтримання поданої апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.131 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм застосуванням більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного і його поведінки.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 на ґрунті особистих неприязних відносин з ОСОБА_10 , з мотиву помсти останньому, після спільного вживання міцних алкогольних напоїв та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ініціював та досяг усної домовленості з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 щодо незаконного викрадення ОСОБА_10 , примусового вивезення його за межі населеного пункту для заподіяння останньому тілесних ушкоджень.

Для здійснення вказаного задуму, вищезазначені особи, шляхом застосування фізичного насильства, здійснили незаконне відкрите викрадення ОСОБА_10 , вивели його з будинку, помістили в багажне відділення автомобіля марки «Opel Vectra» та перевезли за межі населеного пункту, де ОСОБА_6 заподіяв ОСОБА_10 низку ударів руками та ногами в голову, свідомо допускаючи можливість заподіяння смерті останньому.

Також, пізніше перевізши ОСОБА_10 на відкриту ділянку місцевості, яка знаходиться біля церкви, інші учасники злочину, які перебували у змові з ОСОБА_6 , завдали комплекс тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, від яких ОСОБА_10 перебував у безпорадному стані, був позбавлений можливості самостійно пересуватись та помер на місці події.

22 лютого 2023 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.146, п.3 ч.2 ст.115 КК України.

Відповідно до ст.2 КПК України, основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Вимогами ст.177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченимпокладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає, що рішення про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою постановлене слідчим суддею з дотриманням вимог зазначених статей.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні справи до суду.

А щодо питань, пов`язаних з оцінкою доказів для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а так само і кваліфікація дій підозрюваного, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_6 до вчинення злочинів, підозра у яких йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів. З цього приводу колегія суддів, як і слідчий суддя мають у своєму розпорядженні надані до клопотання докази у виді протоколу огляду місця події, протоколів допиту свідків та інших наданих суду матеріалів.

Отже, твердження сторони захисту про необґрунтовану підозру не заслуговують на увагу, оскільки, на переконання колегії суддів, обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованих кримінальних правопорушень доведена доданими до клопотання матеріалами, сукупність яких на даному етапі є достатньою для висновку про вірогідну причетність підозрюваного до даного злочину.

Колегія суддів також погоджується з висновком слідчого судді про доведеність прокурором існування ризику того, що підозрюваний може здійснити спроби переховування від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, оскільки він підозрюється у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, за які, в разі доведення вини, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, без альтернативи призначення іншого покарання. І, хоча тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Також, встановлено, що підозрюваний є студентом, не працює, особи, які б перебували на його утриманні, відсутні, що вкотре підтверджує наявність вказаного ризику.

У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При встановленні наявності ризику впливу на потерпілих, свідків чи інших учасників, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд прийшов до висновку, що він також знайшов своє підтвердження, з урахування того, що ОСОБА_6 обізнаний про адресу проживання свідків, інших підозрюваних в кримінальному провадженні, а тому зможе незаконно впливати на них шляхом вмов, залякування тощо з метою уникнення від покарання за вчинене. Крім того, під час апеляційного розгляду прокурор вказав, що під час допитів інших підозрюваних, всі вони зазначили, що ініціатором скоєння даного злочину був саме ОСОБА_6 , а також саме він наносив основні удари для потерпілого.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги сторони захисту стосовно необґрунтованості певних ризиків, передбачених ст.177 КК України не знайшли свого підтвердження і під час перегляду оскаржуваного рішення апеляційним судом.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про необхідність застосування стосовно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та вважає, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Згідно з положеннями ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Таким чином, слідчим суддею зазначеним обставинам при розгляді клопотання слідчого було надано належної оцінки з точки зору його конкретності та обґрунтованості, відповідності вимогам процесуального закону та практиці Європейського суду з прав людини і вони обґрунтовано покладені в обґрунтування висновку про наявність підстав для обрання підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Застосування більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені КПК України, є недоцільним, так як вони не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного та цього не може бути достатньо для запобігання зазначених ризиків.

Крім того, враховуючи положення ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя при застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтовано не визначив розмір застави, оскільки ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину із застосуванням насильства.

З урахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, тому апеляційна скарга захисника, з викладеними в ній доводами, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Зарічненського районного суду Рівненської області від 23 лютого 2023 року про обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000034 від 21.02.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених п.3 ч.2 ст.115, ч.3 ст.146 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3