Справа № 352/2441/14-к
Провадження № 1-кп/352/76/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2022 р. м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої - судді ОСОБА_1

з участю прокурора ОСОБА_2

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000353 від 20.03.2013, про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого і жителя АДРЕСА_1 , з повною вищою освітою, одруженого, пенсіонера, раніше не судимого, громадянина України,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України,

у с т а н о в и в :

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України, зокрема, у зловживанні службовою особою своїм службовим становищем, тобто в умисному, з корисливих мотивів та в інтересах третіх осіб, використанні службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки, та в службовому підробленні, тобто, у внесенні службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей і видачі завідомо неправдивого документа, що спричинило тяжкі наслідки.

Згідно висунутого обвинувачення 18 червня 2004 року між Державним комітетом лісового господарства України та ОСОБА_3 укладено контракт, згідно якого останній найнятий на посаду директора Івано-Франківського державного лісогосподарського підприємства (перейменоване пізніше у ДП «Івано-Франківське лісове господарство» - у подальшому підприємство) на термін до 22 квітня 2009 року (у подальшому контракт).

За цим контрактом ОСОБА_3 зобов`язувався безпосередньо і через адміністрацію здійснювати поточне керівництво підприємством, забезпечувати його високоприбуткову діяльність, ефективне використання і збереження закріпленого за підприємством державного майна. У відповідності до п.3 контракту керівник є повноважним представником підприємства під час реалізації повноважень, функцій, обов`язків, передбачених актами законодавства, Статутом підприємства, іншими нормативними документами.

Також п. 6, 12, 13 укладеного контракту передбачали наступні права та обов`язки ОСОБА_3 : здійснення поточного (оперативного) керівництва підприємством, організація виробничо-господарської, соціально-побутової та іншої діяльності, забезпечення виконання підприємством завдань, передбачених законодавством, Статутом та контрактом; керівнику належать закріплені за ним повноваження і права, які поширюються на підприємство; керівник має право діяти від імені підприємства, представляти його на всіх підприємствах, в установах та організаціях, давати вказівки, обов`язкові для всіх підрозділів та працівників підприємства.

Положенням п. 5.4 Статуту підприємства передбачено, що відчуження засобів виробництва, що є державною власністю і закріплені за підприємством, здійснюється за погодженням з органом управління майном. Відповідно до положень п. 5.6 цього Статуту підприємство здійснює володіння, користування землею та іншими природними ресурсами відповідно до мети своєї діяльності та чинного законодавства. Пункт 6.2.2. Статуту встановлював необхідність дотримуватись науково обґрунтованих норм і порядку спеціального використання деревних та інших ресурсів лісу і користування земельними ділянками лісового фонду.

Окрім того, п. 7.4. Статуту передбачав відповідальність директора підприємства за стан діяльності підприємства, розпорядження коштами та майном відповідно до чинного законодавства.

Таким чином, ОСОБА_3 у період з 18 червня 2004 року до 22 квітня 2009 року, працюючи на посаді директора ДП «Івано-Франківське лісове господарство», був службовою особою, наділеною організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування, розроблені в 1995 році Львівською державною лісовпорядною експедицією, проект формування території та встановлення меж Рибненської сільської ради народних депутатів і села Рибне Тисменицького району 1997 року, технічна документація 2004 року із землеустрою щодо внесення змін в межу населеного пункту с. Рибне Рибненської сільської ради Тисменицького району визначили межі користування землями Рибненського лісництва Івано-Франківського держлісгоспу (ДП «Івано-Франківське лісове господарство»).

Так, 19 липня 2007 року на підставі заяв, поданих до Рибненської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області громадянами ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , Рибненська сільська рада прийняла рішення відповідно №№ 184-7/2007, 185-7/2007, 186-7/2007 та 183-7/2007 про надання дозволу зазначеним громадянам на складання проектів відведення земельних ділянок у власність площею по 0,125 га кожному в урочищі «За рікою» в селі Рибне для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

31 серпня 2007 року ОСОБА_8 , 03 вересня 2007 року ОСОБА_7 та ОСОБА_9 та 04 вересня 2007 року ОСОБА_6 подали заяви до ДП «Івано-Франківський інститут землеустрою» про виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок згідно рішення Рибненської сільської ради від 19 липня 2007 року, на підставі яких у січні 2008 року сторони уклали відповідні договори на розроблення проектів землеустрою. У подальшому проектна організація підготувала вихідну проектно-кадастрову документацію та провела проектно-вишукувальні роботи щодо встановлення меж землекористування.

ОСОБА_6 , отримавши від працівників ДП «Івано-Франківський інститут землеустрою» виготовлений план земельної ділянки площею 0,125 га, на початку 2008 року, діючи у відповідності до ст.151 Земельного кодексу України, для узгодження меж передав вказаний план своєму батькові ОСОБА_3 , як директору ДП «Івано-Франківське лісове господарство».

Однак, ОСОБА_3 , скориставшись тим, що заступник начальника управління Держкомзему в Тисменицькому районі Івано-Франківської області та водночас член комісії по вибору земельних ділянок ОСОБА_10 , неналежно виконуючи свої службові обов`язки, не провів огляд та обстеження зазначених земельних ділянок на місцевості та не визначив їх приналежності до земель лісогосподарського призначення, будучи добре обізнаним із наявними планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування очолюваного підприємства та достеменно знаючи, що земельна ділянка, яка відводиться у приватну власність його синові ОСОБА_6 , знаходиться на території 21 виділу 15-го кварталу Рибненського лісництва ДП «Івано-Франківське лісове господарство», діючи умисно, з метою укриття своєї злочинної діяльності, вирішив особисто розглянути вищевказані документи.

Зокрема, ОСОБА_3 , зловживаючи своїм службовим становищем, діючи умисно, з корисливою метою, тобто з метою збагачення свого сина ОСОБА_6 , всупереч встановленому на підприємстві порядку погодження відведення земельних ділянок, не надав для розгляду та вивчення поданий план земельної ділянки працівникам відділу лісового господарства очолюваного ним підприємства. Натомість, у порушення п. 5.4, 5.6, 6.2.2, 7.4 Статуту ДП «Івано-Франківське лісове господарство», п. 1, 3, 6, 12, 13 контракту від 18.06.2004, не дотримавшись установленого ст. 20, 56, 84, 149, 151 Земельного кодексу України, ст. 8, 22 Лісового кодексу України порядку вилучення земельних ділянок, які перебували у постійному користуванні підприємства, ОСОБА_3 неправомірно особисто підписав та завірив відтиском печатки підприємства план земельної ділянки, яка виділялась ОСОБА_6 , підтвердивши таким чином, що земельна ділянка площею 0,125 га не відноситься до земель лісового фонду, переданих у користування ДП «Івано-Франківське лісове господарство», в той час, як вказана земельна ділянка згідно планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування знаходилась в кв. 15 вид. 21 та перебувала в постійному користуванні Рибненського лісництва ДП «Івано-Франківське лісове господарство».

Водночас на початку 2008 року до директора ДП «Івано-Франківське лісове господарство» ОСОБА_3 з метою узгодження меж земельних ділянок, які фактично є сусідніми до земельної ділянки, що виділялась його синові ОСОБА_6 , звернулись ОСОБА_11 від імені ОСОБА_8 , а також ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , надавши виготовлені проектною організацією плани земельних ділянок.

Тоді ж ОСОБА_3 , зловживаючи своїм службовим становищем, діючи умисно, в інтересах третіх осіб, будучи добре обізнаним із положеннями законодавчих актів та наявними планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування, достеменно знаючи, що земельні ділянки, які відводились у приватну власність ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , як і земельна ділянка, яка виділялась його синові, входять до 20, 21 виділу 15-го кварталу Рибненського лісництва ДП «Івано-Франківське лісове господарство» згідно таксаційного опису, як ліси у межах населених пунктів, відкриті простори без дерев, не бажаючи бути викритим, порушуючи встановлений порядок погодження меж земельних ділянок, не надав для розгляду та вивчення подані плани земельних ділянок працівникам відділу лісового господарства підприємства.

Грубо порушуючи умови п. 5.4, 5.6, 6.2.2, 7.4 Статуту ДП «Івано-Франківське лісове господарство», п. 1, 3, 6, 12, 13 контракту від 18.06.2004, не дотримавшись установленого ст. 56, 84, 149, 151 Земельного кодексу України, ст. 8, 22 Лісового кодексу України порядку вилучення земельних ділянок лісового фонду з постійного користування очолюваного підприємства, ОСОБА_3 незаконно особисто підписав та завірив печаткою підприємства плани земельних ділянок ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , підтвердивши таким чином, що земельні ділянки площею по 0,125 га кожна не відносяться до земель лісового фонду, переданих у користування ДП «Івано-Франківське лісове господарство». При цьому фактично земельні ділянки згідно планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування знаходились в межах 20 та 21 виділів 15 кварталу Рибненського лісництва ДП «Івано-Франківське лісове господарство».

Директор ДП «Івано-Франківське лісове господарство» ОСОБА_3 під час встановлення існуючих меж земельних ділянок в натурі, які відводились ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , на початку 2008 року незаконно погодив, поставивши свій підпис та затвердивши відтиском печатки ДП «Івано-Франківське лісове господарство», акти встановлення існуючих меж ділянок в натурі як представник суміжного землекористувача ДП «Івано-Франківське лісове господарство». При цьому ОСОБА_3 , користуючись неналежним виконанням заступником начальника управління Держкомзему у Тисменицькому районі ОСОБА_10 своїх службових обов`язків щодо перевірки об`єктивності та достовірності земельно-кадастрових даних, які містились у проектах землеустрою, не вніс жодних зауважень до вказаних актів при перенесенні в натуру меж земельних ділянок, хоча фактично всією площею кожна земельна ділянка відносилась до земель Рибненського лісництва ДП «Івано-Франківське ЛГ», зокрема, до виділів 20, 21 кварталу 15 цього лісництва.

У подальшому на підставі погоджених директором ДП «Івано-Франківське лісове господарство» ОСОБА_3 планів земельних ділянок та актів встановлення існуючих меж ділянок в натурі працівники ДП «Івано-Франківський інститут землеустрою» виготовили, а Рибненська сільська рада рішеннями відповідно №№ 263-11/2008, 261-11/2008, 262-11/2008, 260-11/2008 від 13 травня 2008 року затвердила проекти землеустрою щодо відведення чотирьох земельних ділянок площею по 0,125 га кожна ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 нібито за рахунок земель запасу Рибненської сільської ради.

Виготовлені та затверджені проекти землеустрою стали підставою для видачі 01 серпня 2008 року державних актів, а саме: ОСОБА_6 - державного акта серії ЯЖ № 165926, ОСОБА_7 - державного акта серії ЯЖ № 165928, ОСОБА_9 - державного акта серії ЯЖ № 165929, ОСОБА_8 - державного акта серії ЯЖ № 165927, на право власності на земельну ділянку площею 0,125 га кожному з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованих в урочищі «За рікою» Рибненської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, які фактично відносились до земель лісового фонду та перебували у постійному користуванні ДП «Івано-Франківське лісове господарство».

Таким чином, внаслідок злочинних дій ОСОБА_3 із земель лісового фонду Рибненського лісництва ДП «Івано-Франківське лісове господарство» у порушення вимог ст. 20, 56, 84, 149, 151 Земельного кодексу України та ст. 8, 22 Лісового кодексу України неправомірно вилучено чотири земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею 0,50 га, які передано у приватну власність ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , без попереднього обґрунтованого відповідно до встановленого законом порядку вилучення цих земельних ділянок з постійного користування ДП «Івано-Франківське лісове господарство», чим заподіяно шкоду в сумі 347500,00 грн, що спричинило тяжкі наслідки інтересам держави.

Окрім цього, ОСОБА_3 , будучи директором ДП «Івано-Франківське лісове господарство», діючи умисно, з корисливою метою - в інтересах свого сина та в інтересах третіх осіб, будучи добре обізнаним із положеннями законодавчих актів та наявними планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування, достеменно знаючи, що чотири земельні ділянки площами по 0,125 га кожна, які відводились у приватну власність відповідно ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , відносяться до 20 та 21 виділів 15 кварталу Рибненського лісництва ДП «Івано-Франківське лісове господарство» згідно таксаційного опису, як ліси у межах населених пунктів, відкриті простори без дерев, незаконно особисто підписав та завірив відтиском гербової печатки підприємства, надавши таким чином статусу офіційних документів, плани земельних ділянок та акти встановлення існуючих меж вказаних ділянок в натурі із внесеними неправдивими відомостями про те, що земельні ділянки відводяться за рахунок земель запасу Рибненської сільської ради, сільськогосподарські угіддя - рілля.

Також ОСОБА_3 , як представник суміжного землекористувача ДП «Івано-Франківське лісове господарство», погодив межі земельних ділянок незважаючи на те, що фактично вказані земельні ділянки згідно планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування всією площею знаходились у кв. 15 вид. 20, 21 та перебували у постійному користуванні Рибненського лісництва ДП «Івано-Франківське лісове господарство».

Зазначені плани земельних ділянок та акти встановлення існуючих меж ділянок в натурі, які є невід`ємною частиною проекту землеустрою, стали підставою для виготовлення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 0,125 га кожному для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд в урочищі «За рікою» Рибненської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області та видачі вказаним громадянам державних актів на право власності на земельні ділянки.

Таким чином, на підставі підписаних та завірених ОСОБА_3 завідомо фіктивних документів із земель лісового фонду Рибненського лісництва ДП «Івано-Франківське лісове господарство» неправомірно вилучено чотири земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею 0,50 га, чим заподіяно шкоду в сумі 347500,00 грн, що спричинило тяжкі наслідки інтересам держави.

Обвинувачений ОСОБА_3 на стадії закінчення дослідження доказів 26.12.2022 подав клопотання про закриття кримінального провадження щодо нього у зв`язку із закінченням строків давності, яке він та захисник підтримали у судовому засіданні. Просили звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження щодо нього закрити. Обвинувачений підтвердив, що наслідки закриття кримінального провадження йому зрозумілі.

Заслухавши думку прокурора, який погодився з обґрунтованістю заявленого клопотання та не заперечував щодо його задоволення, суд приходить до висновку про закриття даного кримінального провадження, виходячи з таких підстав.

У відповідності з вимогами ч.4 ст.286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Звільнення від кримінальної відповідальності - це врегульована законом відмова держави від засудження особи, яка вчинила злочин, і від застосування щодо неї примусу у формі покарання.

У відповідності з вимогами ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п'ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; 4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п'ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

За змістом ст. 49 КК України звільнення від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності є обов'язковим і застосовується за таких умов: 1) вчинення особою кримінального правопорушення; 2) з дня вчинення кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили минули визначені ч.1 ст.49 КК України строки давності; 3) особа не ухилялася від досудового слідства або суду; 4) особа до закінчення зазначених у ч.1 ст.49 цього Кодексу строків не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Суд установив, що обвинувачений ОСОБА_3 у 2008 році вчинив тяжкий та нетяжкий злочини. На даний час минув встановлений п.3 ч.1 ст.49 КК України п`ятирічний та встановлений п.4 ч.1 ст.49 КК України десятирічний строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності. Протягом вказаних строків обвинувачений не вчинив нового злочину та не ухилявся від досудового слідства і суду.

Тому наявні підстави для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності відповідно до вимог ст.49 КК України.

Згідно п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв'язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно вимог ч.3 ст.288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

З огляду на викладене суд закриває дане кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Питання щодо речових доказів суд вирішує згідно вимог ст.100 КПК України.

При цьому суд не вбачає підстав для стягнення з обвинуваченого процесуальних витрат за проведення експертиз у розмірі 13529,72 грн, ураховуючи відповідно до вимог ч.6 ст.368 КПК України правовий висновок, що міститься у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12 вересня 2022 року в справі № 203/241/17. Згідно вказаного висновку, якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

З огляду на припинення дії запобіжного заходу у вигляді застави щодо ОСОБА_3 , враховуючи відсутність підстав для звернення застави в дохід держави, суд приходить до висновку про повернення заставодавцю ОСОБА_12 внесеної ним застави у розмірі 24360 грн.

На підставі наведеного, відповідно до п. 3, 4 ч.1 ст.49 КК України, керуючись ст. 284 ч.2 п.1, 285, 286, 288, 372 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Закрити кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України, та звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Речові докази, які зберігаються в кримінальному провадженні, залишити на зберіганні в матеріалах кримінального провадження.

Процесуальні витрати за проведення експертиз у розмірі 13529,72 грн віднести на рахунок держави.

Повернути ОСОБА_12 внесену ним заставу у розмірі 24360 (двадцять чотири тисячі триста шістдесят) грн згідно з квитанцією № 15893.37.1 від 09.10.2014.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на ухвалу суду до Івано-Франківського апеляційного суду подається протягом семи днів з дня її оголошення через Тисменицький районний суд.

Суддя ОСОБА_1

Повна ухвала складена 27.12.2022.