Справа № 305/380/19
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

30.11.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
та інших учасників судового провадження: прокурорки ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 11-кп/4806/1/22, за апеляційною скаргою, яку подав обвинувачений ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

Вироком Рахівського районного суду Закарпатської області від 17 листопада 2021 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , українець, гр. України, з середньою освітою, непрацюючий, розлучений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, невійськовозобов`язаний, раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

Початок строку відбування обвинуваченим ОСОБА_6 покарання визначено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Відповідно до вироку ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_6 , будучи за рішенням Рахівського районного суду від 16 грудня 2014 року № 305/2318/14, зобов`язаний сплачувати на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання двох дітей, а саме дочки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дочки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі по 400 гривень на кожну дитину, починаючи з 11 листопада 2014 року до досягнення дітьми повноліття, у період з листопада 2014 року по жовтень 2015 року частково сплачував аліменти, а у період з листопада 2015 року до жовтня 2021 року, діючи умисно, злісно ухилився від сплати встановлених вищевказаним рішенням суду коштів (аліментів), хоча мав можливість їх сплачувати, внаслідок чого допустив заборгованість за вказаний весь період на загальну суму 120432 гривень.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 вказує на те, що вирок у частині призначеного покарання є незаконним, що йому призначено занадто суворе покарання. Посилається на те, що як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду повністю визнав вину, щиро розкаявся, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, за яким проживає у важких матеріально-побутових умовах, доглядає за перестарілою матір`ю та братом-інвалідом. При цьому, зазначає, що намагався переконати суд у тому, що у подальшому буде сплачувати аліменти, погасить допущену заборгованість по сплаті аліментів одразу як влаштується на постійну роботу. Разом із тим, вказує на те, що суд першої інстанції лише частково взяв до уваги пом`якшуючі його покарання обставини та не врахував те, що потерпіла не просила призначати йому покарання, пов`язане з ув`язненням. Просить вирок у частині призначення покарання змінити, призначивши йому покарання у виді громадських робіт, або звільнити його від призначеного покарання у виді обмеження волі з іспитовим строком.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення прокурорки ОСОБА_10 , яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника адвоката ОСОБА_11 , та потерпілої ОСОБА_12 , неявка яких, з огляду на приписи ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності обвинуваченого, захисника та потерпілої береться те, що: повідомлення про час та місце розгляду апеляційної скарги обвинуваченому, захиснику та потерпілому направлено відповідно до вимог закону, у тому числі їм направлено і смс-повідомлення, що свідчить про те, що апеляційним судом здійснено всіх можливих заходів щодо повідомлення сторони захисту та потерпілої сторони про час та місце апеляційного розгляду; захисник також повідомлений за допомогою смс-повідомлення; заяв (клопотань) про відкладення розгляду справи на інший термін від обвинуваченого, захисника та потерпілого не надходило; в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого і апеляційним судом не приймалось рішення про обов`язковість розгляду справи за участі обвинуваченого; відповідно до ст. 28 КПК України кримінальне провадження повинно бути розглянуте і процесуальні рішення повинні бути прийняті у розумні строки.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у злісному ухиленні від сплати встановленим рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), сторонами кримінального провадження не оспорюється, а тому апеляційним судом, з огляду на положення ст. 404 КПК України, не перевіряється і визнається таким, що відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на вимогах кримінального та кримінального процесуального законів, а також наявних у матеріалах справи доказах.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 164 КК України кваліфіковані правильно.

Дослідивши матеріали кримінального провадження колегія суддів також враховує те, що розгляд справи за згодою сторін кримінального провадження, відповідно до ст. ст. 381, 382 КПК України, відбувся у порядку спрощеного провадження.

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинуваченому ОСОБА_6 призначено занадто суворе покарання, колегія суддів відхиляє з таких підстав.

Так, згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними статтею 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно п. 2 вказаної Постанови, усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку.

Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання вимоги вказаних вище статтей кримінального кодексу були дотримані, оскільки при призначенні покарання судом першої інстанції у достатній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі йому покарання обставини.

Так, з вироку вбачається, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання судом першої інстанції взято до уваги, що передбачене ч. 1 ст. 164 КК України кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до кримінальних проступків; дані про особу обвинуваченого раніше не судимий, на спеціальних обліках у лікарів нарколога, психіатра чи фтизіатра не перебуває, має на утриманні двох неповнолітніх дітей; обставини, що пом`якшують покарання визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; відсутність обставин, що обтяжують покарання; те, що аліменти ОСОБА_6 не сплачував тривалий період, допустивши заборгованість по сплаті аліментів на загальну суму 120432 грн.

Тому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 обґрунтовано призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

Призначене ОСОБА_6 покарання колегія суддів вважає таким, що відповідає як характеру та ступеню вчиненого ОСОБА_6 кримінально-караного діяння, так і особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень, у тому числі й аналогічних як обвинуваченим, так і іншими особами, сприятиме досягненню основної мети виховання обвинуваченого у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

При цьому, апеляційний суд вважає, що таке покарання не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», а отже і відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав особи.

Тому, враховуючи вищенаведені обставини, у тому числі і фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , апеляційний суд вважає справедливим призначене йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, у тому числі й для застосування до нього положень ст. ст. 69, 75, 76 КК України.

Доводи апеляційної скарги про суворість призначеного ОСОБА_6 покарання, а також про те, що суд першої інстанції лише частково взяв до уваги пом`якшуючі покарання обставини, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знаходять свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.

Посилання сторони захисту на те, що обвинувачений ОСОБА_6 визнав свою вину, щиро розкаявся, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, за яким проживає у важких матеріально-побутових умовах, доглядає за перестарілою матір`ю та братом-інвалідом, намагався переконати суд у тому, що у подальшому буде сплачувати аліменти, погасить допущену заборгованість по сплаті аліментів одразу як влаштується на постійну роботу, - апеляційний суд із урахуванням наведеного вище, визнає такими, що жодним чином не впливають на вид та розмір призначеного ОСОБА_6 покарання та, відповідно, не спростовують висновків суду першої інстанції про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, а також не слугують підставами для призначення ОСОБА_6 покарання у виді громадських робіт чи застосування щодо нього положень ст. 75 КК України та звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням. При цьому апеляційний суд бере до уваги і те, що матеріали кримінального провадження не містять будь-яких доказів у підтвердження того, що обвинувачений ОСОБА_6 доглядає за братом-інвалідом,що у підтвердження цих доводів апелянтненадав які небудь відомості (документи).

Із цих підстав, як безпідставні і такі, що не заслуговують на увагу, апеляційний суд не бере до уваги і доводи апеляційної скарги про те, що потерпіла не просила призначати йому покарання, пов`язане з ув`язненням. Відхиляючи доводи апеляційної скарги у цій частині, апеляційний суду бере до уваги і те, що позиція потерпілої сторони щодо призначення засудженому виду та розміру покарання, не є визначальною та не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень. Тому доводи обвинуваченого про неврахування судом першої інстанції думки потерпілої сторони щодо призначення йому покарання є безпідставними.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд бере до уваги і те, що сторона захисту, будучи належним чином повідомленою про час та місце апеляційного розгляду кримінального провадження, без поважних причин не з`явилася у судове засідання та, відповідно, не надала жодних доказів у підтвердження доводів апеляційної скарги та спростування висновків суду першої інстанції.

При цьому, в апеляційній скарзі не вказується й апеляційним судом не встановлено обставин чи підстав, які давали б можливість для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 більш м`якого покарання, ніж призначене йому судом першої інстанції.

Вищенаведені обставини, у тому числі і характер та ступінь тяжкості кримінального правопорушення, обставини його вчинення, на переконання колегії суддів, не призводять до висновку про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без відбування ним покарання у виді обмеження волі.

Разом із тим, істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість ухваленого у кримінальному провадженні судового рішення (вироку), та які б слугували безумовною підставою для його зміни чи скасування, у тому числі й із призначенням нового судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції як законний та обґрунтований підлягає залишенню без зміни, а подана обвинуваченим ОСОБА_6 апеляційна скарга як безпідставна, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав обвинувачений ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Вирок Рахівського районного суду Закарпатської області від 17 листопада 2021 року щодо обвинуваченого за ч. 1 ст. 164 КК України ОСОБА_6 , -залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: