Провадження №: 1-кп/755/259/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" січня 2023 р. колегія суддів Дніпровського районного суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження №000486від 20.05.2020 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.255, ч.3 ст.209, ч.3 ст.299, ч.3 ст.305, ч.3 ст.321-1 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.255, ч.3 ст.209, ч.3 ст.299, ч.3 ст.305, ч.3 ст.321-1 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.255, ч.3 ст.209, ч.3 ст.299, ч.3 ст.305, ч.3 ст.321-1 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11

законного представника ОСОБА_12

в с т а н о в и л а:

Дніпровським районним судом м.Києва розглядається кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.255, ч.3 ст.209, ч.3 ст.299, ч.3 ст.305, ч.3 ст.321-1 КК України, ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.255, ч.3 ст.209, ч.3 ст.299, ч.3 ст.305, ч.3 ст.321-1 КК України, ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.255, ч.3 ст.209, ч.3 ст.299, ч.3 ст.305, ч.3 ст.321-1 КК України.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_6 заявила відвід головуючому судді ОСОБА_1 посилається на існування обставин, які викликають сумніви в неупередженості судді ОСОБА_1 , які заявник обґрунтовує тим, що суддя ОСОБА_1 не зможе об`єктивно здійснювати правосуддя в рамках даної справи, оскільки Офіс Генерального прокурора здійснює керівництво в рамках кримінального провадження де ОСОБА_1 є обвинуваченим.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_5 підтримав заяву захисника ОСОБА_10 про відвід судді ОСОБА_1 , при цьому в свою чергу заявив відвід головуючому судді ОСОБА_1 в обґрунтування поклавши доводи захисника ОСОБА_10 .

Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_5 заяви провідвід головуючому судді ОСОБА_1 підтримали та просили задовільнити.

Прокурор та представник потерпілого, в заявленому відводі головуючому судді ОСОБА_1 просили відмовити, оскільки відсутні підстави для відводу головуючого судді ОСОБА_1 .

Захисник ОСОБА_13 - адвокат ОСОБА_7 покладається на рішення суду.

Вивчивши заяви про відвід, вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд приходить до наступного.

Так, відповідно до вимог ч.1 ст.81 КПК України, у разі заявлення відводу одному кільком або всім суддям, які здійснюють судове провадження колегіально, його розглядає цей же склад суду.

Згідно положень ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід. За цими ж підставами йому може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні. Заяви про відвід можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження. Відвід повинен бути вмотивованим.

Реалізація гарантій незалежності здійснення правосуддя є необхідною передумовою належного виконання судом своїх конституційних функцій щодо забезпечення дії принципу верховенства права, захисту прав і свобод людини та громадянина (ст.ст.3, 8, 55 Конституції України).

Законом України «Про судоустрій і статус суддів» визначені умови виконання професійних обов`язків суддів та правові засоби, за допомогою яких забезпечується реалізація конституційних гарантій незалежності суддів.

Відповідно до ч.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст. 75 КПК України, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Відповідно до вимог ст.15 Кодексу суддівської етики неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

Відповідно до вимог п.1.1. Бангалорських принципів поведінки судді, суддя повинен здійснювати свою судову функцію незалежно, виходячи виключно з оцінки фактів, відповідно до свідомого розуміння права, незалежно від будь-якого стороннього впливу, спонукань, тисків, погроз або втручання, прямого чи опосередкованого, здійснюваного з будь-якої сторони та маючого на меті будь-які цілі.

У п. 2.5 «Бангалорських принципів поведінки судді», схвалених резолюцією 2006/23 Економічної та Соціальної Ради ООН від 27.07.2006 року, вказано, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або у тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви у неупередженості судді.

Відповідно до вимог п.12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів при винесенні судових рішень, у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від будь-яких зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що впливають на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки зі сторони сторін в конкретному розгляді, але і зі сторони суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь- якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. Інакше довіру до незалежної судової влади буде підірвано.

Також, згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мироненко і Мартенко проти України" (рішення від 10 грудня 2009 року), наявність безсторонності має визначатися для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria), рішення від 24 лютого 1993 року, серія А, № 255, с. 12, п. 27, 28 і ЗО, та "Веттштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland, заява № 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-ХІІ). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" Pullar V. the United Kingdom), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-ІІІ, с. 794, п. 38). Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна Wettstein), п. 43).

У своєму рішенні по справі "Фельдман проти України" Європейський суд з прав людини порушенням ст. 6 Конвенції визнав незабезпечення суддею достатніх гарантій для виключення будь-якого розумного сумніву з приводу його безсторонності (див. рішення у справі "Фельдман проти України", заяви N 76556/01 та 38779/04, рішення від 8 квітня 2010 року, п. 97).

Тобто, якщо говорити у ракурсі безсторонності суду, то слід ураховувати те, що визначення юридичного змісту оціночної категорії «безсторонній суд» зумовлює необхідність врахування суб`єктивного та об`єктивного критеріїв безсторонності. Перший з них означає, що суддя має бути суб`єктивно вільним від упередженості при розгляді справи; другий - що суддя має забезпечити достатні гарантії для усунення будь-яких обґрунтованих сумнівів щодо його неупередженості.

Конкретизуючи суб`єктивний критерій, Суд підкреслює, що поки не доведено інше, діє презумпція особистої безсторонності судді (рішення ЄСПЛ від 23.06.1981 у справі «Ле Комт (Le Compte), Ван Левен (Van Leuven) и Де Мейер (De Меуеге) проти Бельгії»), як наслідок таку презумпцію спростувати досить складно, адже критерієм суб`єктивної безсторонності є відсутність з боку судді умисних або необережних дій чи висловлювань, які б свідчили про пряму чи опосередковану особисту зацікавленість у вирішенні справи або іншим чином давали б підстави сумніватися в його неупередженості.

Тобто, об`єктивно безстороннім є судовий орган, діяльність якого відповідає таким критеріям: забезпечується не лише здійснення правосуддя, а й зовнішній вияв того, що відбувається; суддею створено достатні гарантії для усунення об`єктивно виправданих підстав (і навіть потенційної можливості) побоюватися, що він, незалежно від особистої поведінки, не є безстороннім.

Відповідно до п. 26 рішення Європейського суду з прав людини., «ДеКуббер проти Бельгії» (Заява № 9186/80) від 26 жовтня 1984 р., «правосуддя повинне не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться», тому будь-який суддя, щодо якого є обґрунтовані підстави побоюватися браку безсторонності, має бути відведений.

Кримінальне процесуальне законодавство гарантує кожному право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

У той час, як сам факт недовіри особи може створити враження необ`єктивності та неупередженості судді в розгляді даної справи, а відтак, в майбутньому, стане причиною недовіри до об`єктивності, справедливості, неупередженості та законності судового рішення у цій справі і сумніву щодо реалізації права на справедливий судовий розгляд.

На необхідність заміни судді з метою усунення у стороннього спостерігача сумнівів у неупередженості судді указує і Верховний суд колегією суддів Касаційного кримінального суду у постанові від 10.01.2018 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/ 71498441), зазначаючи, що це сприятиме зміцненню та підтримці довіри суспільства до судової влади, та Апеляційний суд м. Києва у справах № 760/298/18, № 760/12238/17, № 757/70924/17-к, № 761/12479/17, указуючи, що це дасть змогу забезпечити усунення у стороннього спостерігача сумнівів у неупередженості суддів, а також, сприятиме підтримці до зростання довіри представників юридичної професії і сторін у справі до об`єктивності суддів та судових органів.

Ця думка ураховується судом з огляду на норми Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з метою однакового застосування всіма судами загальної юрисдикції кримінального процесуального законодавства та уникнення його неоднозначного тлумачення.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України» зазначено, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного».

Тобто, наведене вказує на те, що головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

При цьому, безумовно, «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими».

У цій ситуації, із предмета та меж судового розгляду провадження, у якому заявлено відвід, у ракурсі наведених в заяві аргументів простежується доречність відводу вказаного судді.

Як і не встановлено інформацію, яка б указувала на те, що суддя ОСОБА_1 не є безстороннім, адже особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного, як наслідок побоювання заявника що суддя є небезстороннім не можна вважати об`єктивно обґрунтованими.

При цьому, внутрішні емоційно-вольові відчуття заявника з того чи іншого питання без наявності з цього питання певних доказів чи інформації не є достатньою підставою для констатації факту наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді.

Сама ж по собі незгода з діями судді у провадженні, чи постановленими нею процесуальними рішеннями, не є підставою для відводу.

У справі № 826/14033/17 в ухвалі від 03.07.2019 ВС сформував позицію про те, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

В підготовчому судовому засіданні головуючим суддею ОСОБА_14 на підставі п.2 ч.1 ст.75 та п.4 ч.1 ст.75 КПК України з метою уникнення сумнівів у учасників судового провадження щодо неупередженості судді при розгляді даного клопотання та з метою уникнення конфлікту інтересів в подальшому було заявлено самовідвід, в задоволенні якого відмовлено. Крім того прокурором неодноразово заявлено відводи головуючому судді ОСОБА_1 , за результатами розгляду яких також відмовлено в їх задоволенні.

Управлінням спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002001 від 16.08.2018 року за підозрою судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ст. 340, ч. 2 ст. 375 КК України, матеріали за підозрою якого були виділені в окреме провадження із кримінального провадження №0000020 від 05.02.2014 року. У подальшому обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0002001 від 16.08.2018 року за підозрою судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ст.340, ч.2 ст.375 КК України, скеровано до суду, який на теперішній час перебуває на розгляді у Бориспільському міськрайонному суді Київської області.

Стороною обвинувачення у кримінальному провадженні №0002001 від 16.08.2018 року за підозрою судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ст. 340, ч. 2 ст. 375 КК України, виступає Офіс Генерального прокурора України, який є правонаступником Генеральної прокуратури України відповідно до ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», та який підтримує обвинувачення в даному кримінальному провадженні № 000486від 20.05.2020 року по обвинуваченню ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.255, ч.3 ст.209, ч.3 ст.299, ч.3 ст.305, ч.3 ст.321-1 КК України, ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.255, ч.3 ст.209, ч.3 ст.299, ч.3 ст.305, ч.3 ст.321-1 КК України, ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.255, ч.3 ст.209, ч.3 ст.299, ч.3 ст.305, ч.3 ст.321-1 КК України.

Згідно з ч.1 ст.75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільногопозива, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Згідно з положеннями ст.80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

Разом з тим, необхідною передумовою належного виконання судом своїх конституційних функцій при здійсненні правосуддя - є конституційні гарантії самостійності та незалежності судді, утвердження й забезпечення яких є головним обовязком держави ( ст.ст. 3, 8, 55 Конституції України).

Згідно зі ст. 75 КПК України обставини, що виключають участь судді в кримінальному провадженні включають в себе в тому числі й наявність інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді.

Згідно зі ст. 15 Кодексу суддівської етики, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

Згідно з п.3 Європейського статусу судді, прийнятого Європейською асоціацією судів 1993 року, " суддя не тільки повинен бути неупередженим, але й має сприйматись будь-ким як неупереджений".

Згідно з п.12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінюваності суддів при винесенні судових рішень, судді повинні бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але вони повинні бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача.

Суд зазначає, що поведінка судді ОСОБА_1 не дає жодних об`єктивних підстав вважати, що він не є безстороннім або що йому бракує неупередженості під час розгляду справи по обвинуваченню ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.255, ч.3 ст.209, ч.3 ст.299, ч.3 ст.305, ч.3 ст.321-1 КК України, ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.255, ч.3 ст.209, ч.3 ст.299, ч.3 ст.305, ч.3 ст.321-1 КК України, ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.255, ч.3 ст.209, ч.3 ст.299, ч.3 ст.305, ч.3 ст.321-1 КК Україниу вчиненні кримінальних правопорушень, однак, існування заяви про самовідвід та неодноразових заявлених відводів головуючому судді ОСОБА_1 , а також для того, щоби за суб`єктивним критерієм з боку стороннього спостерігача не виникали сумніви щодо неупередженості судді під час вирішення кримінального провадження № 000486від 20.05.2020 року по обвинуваченню ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.255, ч.3 ст.209, ч.3 ст.299, ч.3 ст.305, ч.3 ст.321-1 КК України, ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.255, ч.3 ст.209, ч.3 ст.299, ч.3 ст.305, ч.3 ст.321-1 КК України, ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.255, ч.3 ст.209, ч.3 ст.299, ч.3 ст.305, ч.3 ст.321-1 КК України, суд задовольняє клопотання про відвід судді ОСОБА_1 з метою недопущення недовіри сторін у сприйнятті справедливості судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-29, 75, 76, 80, 81, 369-372, 376 КПК України колегія судів, -

у х в а л и л а:

Заяву захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про відвід судді ОСОБА_1 у рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000486від 20.05.2020 року- задовольнити.

Відвести суддю ОСОБА_1 від розгляду кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.05.2020 рокуза № 000486 по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.255, ч.3 ст.209, ч.3 ст.299, ч.3 ст.305, ч.3 ст.321-1 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.255, ч.3 ст.209, ч.3 ст.299, ч.3 ст.305, ч.3 ст.321-1 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.255, ч.3 ст.209, ч.3 ст.299, ч.3 ст.305, ч.3 ст.321-1 КК України.

Ухвала оскардженню не підлягає.

Головуючий суддя:

Суддя:

Суддя: