Справа № 344/3633/23
Провадження № 1-кп/344/756/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Івано-Франківську кримінальне провадження з обвинувальним актом про обвинувачення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Луцьк Волинської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, працюючого не офіційно, неодруженого, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_7 вчинив домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо своєї матері, що призвело до психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи.

Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 в період часу з 29.12.2021 по 31.12.2022 року, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , в порушення вимог ст. 28 Конституції України та Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», усвідомлюючи характер своїх противоправних дій, маючи прямий умисел, спрямований на вчинення домашнього насильства, систематично вчиняв фізичне та психологічне насильство щодо своєї матері ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що призвело до її психологічних страждань і погіршення якості життя потерпілої, що виразилось у негативних переживаннях та емоційній напруженості. Зокрема, 29 грудня 2021 року близько 08 години 45 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи по місцю проживання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї матері ОСОБА_5 , яке виразилось у словесних образах нецензурними словами. За даним фактом, постановою Івано-Франківського міського суду від 20.01.2022 ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 (десяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) гривень.

Також, 24 серпня 2022 року близько 02 години 45 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи по місцю проживання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно своєї матері ОСОБА_5 , яке виразилось у словесних образах нецензурними словами та застосуванні фізичної сили відносно останньої. За даним фактом, постановою Івано-Франківського міського суду від 24.10.2022 ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні адміністративного З правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 (десяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) гривень.

Після цього, 07 жовтня 2022 року близько 02 години 20 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи по місцю проживання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї матері ОСОБА_5 , яке виразилось у словесних образах нецензурними словами, погрозах фізичною розправою. За даним фактом, постановою Івано-Франківського міського суду від 16.11.2022 ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 (двадцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень.

Після вжиття вказаних заходів реагування щодо недопущення вчинення домашнього насильства, ОСОБА_7 правильних висновків для себе не зробив, будучи неодноразово притягненим до адміністративної відповідальності за вчинення насильства у сім`ї - на шлях виправлення не став.

Зокрема, 31 грудня 2022 року близько 07 години 00 хвилин, перебуваючи по місцю проживання за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 , в порушення вимог ст. 28 Конституції України та Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», діючи умисно та з мотивів явної неповаги до існуючих норм співжиття в сім`ї, на ґрунті неприязних відносин, вчинив щодо своєї матері ОСОБА_5 фізичне та психологічне насильство, що виразилось в словесних образах нецензурною лайкою, погрозах фізичною розправою, шарпанні за одяг. Дані дії викликали у ОСОБА_5 побоювання за свою безпеку, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе, завдали шкоди її психічному здоров`ю та погіршили якість життя потерпілої загалом, що виразились у втраті повноцінного сну, відпочинку та негативних переживаннях.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України визнав повністю та беззастережно. Щиро розкаюється у вчиненому, просить суд суворо не карати. На даний час він проживає окремо від матері та більше подібного вчиняти не буде.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження судом встановлено порядок дослідження доказів в даному кримінальному провадженні та визнано недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються. Суд обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням письмових доказів, які характеризують його особу, дають можливість вирішити долю речових доказів та питання процесуальних витрат. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позиції немає, а також їм зрозуміло, що вони у такому разі будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відтак, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження та кваліфікує його дії за ст. 126-1 КК України як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо своєї матері, що призвело до психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи.

Потерпіла ОСОБА_5 у судовому засіданні просить суворо не карати обвинуваченого.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд відповідно до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином, дані про особу винного, зокрема те, що обвинувачений раніше не судимий, офіційно не працює, неодружений, знаходиться в Івано-Франківському РУП ГУНП в Івано-Франківській області на профілактичному обліку як «кривдник» з 25.08.2022, знаходився на лікування в КНП «ПОКЦПЗ ІФ ОР» в 2022 році, на обліку в КНП «Прикарпатський наркологічний центр ІФ ОР» не перебуває та за допомогою не звертався; згідно Висновку судово-психіатричного експерта №38/2023 від 01.02.2023 року ОСОБА_7 на період часу, що відноситься до інкримінованого йому злочину перебував в стані та перебуває на даний час, при якому здатний в повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними, щире каяття та відсутність негативних наслідків, що підтверджено також прокурором у судовому засіданні як обставини, що пом`якшують покарання.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття ОСОБА_7 .

Обставиною, яка обтяжує покарання, відповідно до ст.67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів як засудженим так і іншими особами. Для досягнення мети покарання суд керується принципами індивідуалізації та справедливості покарання. Цілі покарання запобігання і попередження вважаються характеристиками кримінально-правових санкцій (рішення ЄСПЛ "Езех і Коннорс проти Сполученого Королівства").

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у ст. 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Беручи до уваги викладене, враховуючи всі пом`якшувальні обставини та відсутність обставин, що обтяжують покарання, приймаючи до уваги положення ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів і що більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєний злочин призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення ним нових злочинів, суд вважає, що з метою виправлення обвинуваченого, попередження з його боку вчинення нових злочинів і досягнення інших цілей покарання, та враховуючи ступінь тяжкості кримінального правопорушення, слід призначити основне покарання в межах санкції статті 126-1 КК України.

З огляду на зазначене, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, враховуючи відсутність у обвинуваченого сталого матеріального доходу, суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання, передбаченого ст. 126-1 КК України, а саме у виді громадських робіт, яке в даному випадку є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігатиме вчиненню обвинуваченим та іншими особами нових кримінальних правопорушень.

Крім того, суд звертає додатково увагу на те, що оскільки обвинувачений офіційно не працевлаштований, то буде мати можливість у вільний час виконувати безоплатно суспільно-корисні роботи. Одночасно, такий вид покарання застосується через органи пробації, якими передбачено проходження пробаційних програм, які передбачені для осіб, які засуджені до покарань не пов`язаних з позбавленням волі, що надасть можливість ОСОБА_7 змінити прокримінальне мислення.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому на час судового розгляду не обирався, підстав для його обрання на даний час не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 129, 370, 373, 374 КПК України, суд-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.126-1 КК України та призначити покарання у виді громадських робіт на строк 150 (сто п`ятдесят ) годин.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його оголошення з підстав, передбачених ч.3 ст.394 КПК України.

Суддя ОСОБА_8