ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1306/23 Справа № 205/8703/22 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2023 року у кримінальному провадженні 0000930 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, неодружений, офіційно не працевлаштований, на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 21.02.2018 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнений від призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік;

- 26.04.2019 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано покарання за попереднім вироком від 21.02.2018 року у вигляді 1 місяця позбавлення волі. Остаточне покарання у вигляді 2 років та 1 місяця позбавлення волі, покарання відбув;

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 289, ч. 4 ст. 185 КК України, у кримінальному провадженні № 0000930,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

За ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2023 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 на строк до двох місяців, а саме до 14 квітня 2023 року включно.

В обґрунтування прийнятого рішення, суд прийшов до висновку про обґрунтованість та доведеність зазначених у клопотанні прокурора ризиків, а саме ризику переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків, ризику вчинення інших кримінальних правопорушень, що унеможливлює застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Інші, більш м`які запобіжні заходи, не спроможні забезпечити належне виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків обвинуваченого у кримінальному провадженні.

В апеляції:

- захисник ОСОБА_4 просить ухвалу суду скасувати та змінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

В обґрунтування вказує, що прокурор не навів жодних доказів того, що він ухилявся чи перешкоджав кримінальному провадженню, а тому числі і шляхом незаконного впливу на потерпілих та свідків. Окрім того вказує, що обвинувачений ОСОБА_6 має матір, перебуває в цивільному шлюбі.

Вислухавши захисника та обвинуваченого, які кожен окремо та разом просили задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти апеляційних вимог, перевіривши матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.

Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді судом першої інстанції клопотання прокурора дотримані.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції в достатній мірі дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.

Суд першої інстанції врахував наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, а також існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду, оскільки, в тому числі, останній вже порушував запобіжний захід у виді застави, не має постійного офіційного місця роботи, не одружений, не має на утриманні дітей; можливість обвинуваченого незаконно впливати на потерпілих та свідків, оскільки останні не допитані у судовому засіданні та обвинуваченому відомо їх місце проживання у цьому кримінальному провадженні, а також існує ризик вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень, оскільки судом першої інстанції було встановлено, що обвинувачений є раніше засудженим за вчинення корисливого злочину, судимість за яке не знята та не погашена у встановленому законом порядку, а також він не має законного джерела доходів.

З таким висновком погоджується й колегія суддів, оскільки враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, дає підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.

Колегія суддів також зважає, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 185 КК України, які відноситься до категорії тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років з конфіскацією майна або без такої, а отже, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованих йому злочинів та покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, існує реальний ризик того, що він може здійснити спроби переховування від суду, чим перешкоджатиме кримінальному провадженню. Крім того, наразі потерпілі, свідки у цьому кримінальному провадженні в суді першої інстанції ще не допитані, а докази, зібрані сторонами кримінального провадження, мають бути досліджені на більш пізніх етапах судового розгляду справи, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що визначені судом ризики є обґрунтованими.

Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діянь, які інкримінуються останньому, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказує захисник в апеляційній скарзі, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 , а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Посилання захисника на наявність у обвинуваченого соціальних важелів впливу, які можуть утримати обвинуваченого за місцем мешкання, оскільки він має матір та перебуває у цивільному шлюбі не спростовує висновків суду першої інстанції про наявність достатніх підстав для тримання ОСОБА_6 під вартою, вказані обставини не можуть бути достатнім важелем для зменшення встановлених ст. 177 КПК України ризиків. Крім того, ці обставини існували й на момент вчинення кримінальних правопорушень, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором в поведінці обвинуваченого.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою, вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, тому апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2023 року у кримінальному провадженні 0000930 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 185 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3