Номер провадження: 11-сс/813/1467/22
Справа № 496/2845/22 1-кс/496/1738/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 03.10.2022 року по кримінальному провадженні №0000430 від 13.07.2022 року, стосовно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Одесі, офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , який проживаює за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

встановив:

оскарженою ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_8 на повідомлення слідчого про підозру ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України в кримінальному провадженні № 0000430 від 13.07.2022 року.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити скаргу та скасувати повідомлення про підозру ОСОБА_9 .

Захисник посилається на допущені органом досудового розслідування порушення вимог ст. 278 КПК України, стверджує про невідповідність факту перебування ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_3 , оскільки такий факт не підтверджується доказами, а тому висновки слідчого судді, відомості в ЄРДР та повідомлення про підозру є необґрунтованими, що підтверджується показами свідків та потерпілої, протоколом огляду місця події, та зазначені обставини на момент повідомлення ОСОБА_9 про підозру були вже відомі слідчому та прокурору.

Крім того, апелянт вказує на те, що потерпілим були порушені конституційні права підозрюваного на недоторканість житла, а також право захищати від нападу своє життя і здоров`я, а також його дружини. На думку сторони захисту, дії підозрюваного були відверненням протиправного насильницького вторгнення до його житла, а тому вказують на необхідну оборону та виключає кримінальну відповідальність, що підтверджується показаннями свідків, які вказали, що саме потерпілий проник на територію домоволодіння підозрюваного. Захисник також вважає, що такі обставини як час доби, а саме початок комендантської години, наявність групи осіб з проникненням на територію домоволодіння прямо впливають на кваліфікацію кримінального правопорушення, однак не знайшли свого відображення у повідомленні про підозру.

Заслухавши суддю-доповідача; ; захисників та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника; обговоривши доводи апеляційної скарги; дослідивши матеріали кримінального провадження та провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі - КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з приписами ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 276 КПК повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому ст. 278 КПК, у випадку наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 КПК, повідомлення про підозру обов`язково здійснюється у таких випадках: затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; обрання до особи одного з передбачених КПК запобіжних заходів; наявність достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення
Стаття 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права встановлює, що кожен, хто притягується до кримінальної відповідальності, має право бути терміново та докладно повідомленим мовою, яку він розуміє, про характер і підставу пред`явленого йому звинувачення.

Письмове повідомлення про підозру в порядку, передбаченому ст.ст. 276-278 КПК, у відповідності до положень п. 14 ч. 1 ст. 3 КПК, є початковим моментом притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Відповідно до вимог п.10 ч.1 ст. 303 КПК на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або два місяці з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду з обвинувальним актом підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Отже, слід констатувати, що положення п.10 ч.1 ст. 303 КПК чітко визначають момент, з початку якого повідомлення слідчого, прокурора про підозру може бути оскаржене підозрюваним, його захисником чи законним представником, зокрема після спливу двох місяців з дня повідомлення особі про підозру, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду з обвинувальним актом.

Приписами ч. 1 ст. 372 КПК України передбачено, що ухвала, що викладається окремим документом, складається з: 1) вступної частини із зазначенням: дати і місця її постановлення; назви та складу суду, секретаря судового засідання; найменування (номера) кримінального провадження; прізвища, ім`я і по батькові підозрюваного, обвинуваченого, року, місяця і дня його народження, місця народження і місця проживання; закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється, обвинувачується особа; сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження; 2) мотивувальної частини із зазначенням: суті питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; 3) резолютивної частини із зазначенням: висновків суду; строку і порядку набрання ухвалою законної сили та її оскарження.

Разом з тим, ухвала слідчого судді не відповідає вимогам вказаної норми процесуального закону, з огляду на наступне.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так, в п. 53 рішення у справі «Білуха проти України» від 09.11.2006 р., заява №33949/02, ЄСПЛ зазначив, що «правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться» (див. рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), від 26.10.1984 р., п. 26). Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (див. рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland) та рішення у справі «Кастілло Альгар проти Іспанії» (Castillo Algar v. Spain), від 28.10.1998 р., п. 45).

Окрім того, ст. 2 КПК України передбачає, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ч. 2 ст. 9 КПК України, яка розкриває одну із найважливіших засад кримінального провадження принцип законності, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Натомість, колегією суддів встановлено, що слідчим суддею не були виконані вимоги процесуального закону щодо обсягу та порядку перевірки законності прийнятого слідчим рішення про повідомлення про підозру.
Так, відповідно до матеріалів судового провадження, 16.09.2022 року, протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду, у провадження слідчого судді ОСОБА_1 надійшла скарга захисника ОСОБА_8 на повідомлення про підозру від 13.07.2022 року ОСОБА_9 в кримінальному провадженні № 0000430 (а.п. 26).
Відповідно до супровідного листа без номеру від 19.09.2022 року до СВ Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області слідчим суддею направлено запит про надання до суду матеріалів кримінального провадження № 0000430 (а.п. 29).
Проте, відповідно до матеріалів судової справи, після направлення запиту до СВ Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області, матеріали кримінального провадження до слідчого судді не надходили (відсутні будь-які відомості про надходження кримінального провадження слідчому судді, або до канцелярії суду першої інстанції на запит).
При цьому, в мотивувальній частині оскарженої ухвали, слідчий суддя пославшись, в тому числі, на ухвали слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 15.07.2022 про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_9 , ухвали Одеського апеляційного суду від 03.08.2022 року та ухвали від 12.09.2022 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в яких була встановлена обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України за стандартом доказування «обґрунтована підозра», в обґрунтування відсутності підстав для задоволення скарги сторони захисту, також послався на дослідження матеріалів кримінального провадження.
Зокрема, слідчий суддя зазначив, що станом на 13.07.2022, доказами причетності ОСОБА_9 до вчинення інкримінованому йому діяння є: протокол проведення невідкладного обшуку за адресою: АДРЕСА_2 від 13.07.2022; протокол огляду місця події а саме огляд трупа за адресою: АДРЕСА_2 від 13.07.2022; протокол додаткового огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 від 13.07.2022; протокол затримання в порядку ст. 208 КПК України, ОСОБА_9 від 13.07.2022 за підозрою у вчиненні вказаного кримінального правопорушення; протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 13.07.2022; протокол допиту свідка ОСОБА_11 від 13.07.2022; протокол допиту свідка ОСОБА_12 від 13.07.2022; протокол допиту свідка ОСОБА_13 від 13.07.2022; протокол допиту свідка ОСОБА_14 від 13.07.2022; протокол допиту свідка ОСОБА_15 від 13.07.2022; протокол допиту свідка ОСОБА_16 від 13.07.2022; протокол допиту свідка ОСОБА_17 від 13.07.2022; протокол допиту свідка ОСОБА_18 від 13.07.2022. Такі докази, як зазначив слідчий суддя, об`єктивно відображають можливий зв`язок ОСОБА_9 з певними подіями, участь в яких йому інкримінується, та є достатніми для подальшого розслідування з метою висунення обвинувачення або спростування такої підозри.
Проте, як встановлено колегією суддів шляхом аналізу змісту матеріалів судової справи, слідчий суддя не мав безпосередньо у своєму розпорядженні матеріали кримінального провадження та не досліджував їх під час судового розгляду, оскільки такий був проведений за відсутністю учасників провадження, зокрема прокурора та сторони захисту.
Наведені обставини дають апеляційному суду підстави дійти висновку про недотримання слідчим суддею вимог КПК України щодо перевірки доводів скарги сторони захисту шляхом безпосереднього дослідження матеріалів кримінального провадження на предмет наявності підстав для повідомлення підозри та дотримання відповідно порядку такого повідомлення.
За наведених підстав оскаржена ухвала слідчого судді є необґрунтованою та підлягає безумовному скасуванню.
Вирішуючи питання щодо обгрунтованості скарги сторони захисту на повідомлення про підозру, судом апеляційної інстанції витребувані та досліджені матеріали кримінального провадження № 0000430 від 13.07.2022 року, та за результатами дослідження сукупності доказів колегія суддів приходить до висновку про безпідставність доводів сторони захисту щодо існування підстав для скасування повідомлення про підозру, з огляду на таке.

Відповідно до положень КПК відсутній конкретний перелік підстав для скасування повідомлення про підозру.

Однак, системний аналіз положень статей 276278 КПК свідчить про те, що можна виділити три види підстав для скасування повідомлення про підозру:

1. Неналежний суб`єкт складення та вручення повідомлення про підозру, а саме:

повідомлення про підозру складено слідчим, однак немає відмітки про погодження прокурором (дане повідомлення про підозру є недійсним з моменту його здійснення);

зміст повідомлення не містить дату його складання, підпис слідчого або прокурора, який здійснив повідомлення про підозру, або в повідомленні не зазначені права підозрюваного;

підозра вручена не уповноваженою особою ( підозру має право вручити тільки прокурор, у порядку, визначеному ст. 481 КПК України);

2. Порушення процесуального порядку вручення повідомлення про підозру, а саме:

підставою для скасування повідомлення про підозру є порушення порядку його вручення (наприклад, якщо на момент вручення підозри закінчився строк досудового розслідування);

порушення процесу (порядку) здійснення повідомлення про підозру (процесуального статусу підозрюваного (крім випадку затримання) особа набуває не після складання тексту, а лише після вручення повідомлення уповноваженою особою).

3. Необґрунтованість підозри, а саме:.

повідомлення про підозру не відповідає вимогам ст. 277 КПК України, не містить правової кваліфікації кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статей (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, що в свою чергу крім порушення вимог КПК України є грубим порушенням права на захист;

аналіз змісту повідомлення про підозру, не містить виклад обставин та обґрунтування, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в можливій причетності особи до вчинення інкримінованого йому злочину кримінального правопорушення;

матеріали кримінального провадження не містять даних, які б вказували на заподіяння шкоди.

Апеляційний суд вважає, що відповідно до зазначеного аналізу норм процесуального закону, органом досудового розслідування не було порушено порядку вручення повідомлення про підозру, а з огляду на відповідність складеної підозри вимогам ст.277 КПК, її не можна визнати незаконною та врученою всупереч вимогам КПК, що могло б слугувати підставою для її скасування.

Водночас апеляційний суд звертає увагу, що сторона захисту не заперечувала про відсутність порушень органом досудового розслідування процесуального порядку при врученні повідомлення про підозру.

При цьому, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а лише з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Аналіз норм Кримінального процесуального законодавства дає підстави дійти до висновку про те, що КПК оперує поняттям доказування, яке у даному випадку втілюється у понятті «обґрунтованість підозри», а також у стандарті «достатніх підстав».

Разом з тим, чинним КПК України не визначено саме поняття «обґрунтованість підозри».

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із ч. 5 ст. 9 КПК, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

За визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин».

Слід зазначити, що у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК, повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Таким чином, при повідомлені особі про підозру при вказаних обставинах, КПК передбачає дотримання стандарту «достатніх підстав».

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування та судового розгляду обвинувачення.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

При цьому, стандарт «достатніх підстав (доказів)» передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням і є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування для висунення обвинувачення або спростування такої підозри (рішення ЄСПЛ у справах «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994 року та «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року).

Аналогічно, в п. 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» наведено поняття «обґрунтована підозра», яке означає, що існують факти й інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Крім того, відповідно до п. 73 рішення «Степуляк проти Молдови» (Stepuleac v. Moldova), 8207/06, 6 листопада 2007 року, ЄСПЛ вказує на те, що інформація, яка перебуває у розпорядженні об`єктивного спостерігача, повинна давати можливість останньому дійти висновку щодо можливості причетності особи до вчинення конкретного правопорушення.

Таким чином, апеляційний суд констатує, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення, відповідно обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Крім того, апеляційний суд наголошує, що на етапі досудового розслідування слідчий суддя неуповноважений вирішувати питання щодо наявності в діях підозрюваної особи всіх елементів складу конкретного кримінального правопорушення, правильність кваліфікації цих дій, а також оцінювати докази у справі з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину.

Враховуючи положення п.14 ч.1 ст.3 КПК, відповідно до якої повідомлення про підозру є лише початковою стадією притягнення до кримінальної відповідальності, оцінка обґрунтованості підозри не повинна пред`являти до наданих доказів у кримінальному провадженні таких же високих вимог, як під час прийняття рішення про висунення обвинувачення чи прийняття рішення судом по суті розгляду обвинувального акту.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 13.07.2022 року, за усною заявою (повідомленням) про кримінальне правопорушення до ЄРДР № 0000430 внесені відомості з попередньою правовою кваліфікацією ч.1 ст.115 КК України, стосовно повідомлення про те, що в АДРЕСА_3 під час конфлікту з компанією молодиків, з мисливської рушниці застрелив молодого чоловіка.

В даному кримінальному провадженні було проведено першочергові слідчі дії, в тому числі допитані свідки, проведено огляд місця події, огляд трупу та встановлено особу, яка за показаннями всіх свідків, здійснила постріл у потерпілого. Особою, яка здійснила постріл встановлено ОСОБА_9 . При цьому, ні сам підозрюваний, ні його захисники не оспорюють того факту, що саме ОСОБА_9 здійснив постріл у ОСОБА_19 , від якого останній помер на місці події.

Провівши першочергові слідчі дії, 13.07.2022 року, за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України був затриманий ОСОБА_9 , якому того ж дня о 15 год 50 хв повідомлено про підозру.

В свою чергу, захисником оспорюється обґрунтованість підозри з огляду на те, що як у відомостях в ЄРДР, так і самому повідомленні містяться недостовірні відомості щодо факту перебування ОСОБА_9 на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , оскільки останній фактично перебував за адресою власного домоволодіння: АДРЕСА_2 , де і було виявлено труп потерпілого.

Натомість, вказані доводи сторони захисту про відсутність обґрунтованої підозри з огляду на вище зазначені обставини, в тому числі з посиланням на відсутність в повідомленні про підозру викладення всіх обставин, які передували цій події та стосуються її перебігу, апеляційний суд визнає безпідставними, оскільки сторона захисту не заперечує факту події спричинення смертельного кульового поранення підозрюваним ОСОБА_9 на території його домоволодіння іншій особі, та ці обставини підтверджуються свідками події.

Той факт, що орган досудового розслідування в повідомлені про підозру помилково зазначив не вірний номер будинку, не спростовує наявності події злочину в результаті якого настала смерть потерпілого та існування підстав у органу досудового розслідування підозрювати у причетності до цієї події злочину ОСОБА_9 , а остаточна кваліфікація дії останнього дійсно може змінитися на завершальній стадії досудового розслідування у визначеному процесуальним законом порядку.

Більш того, із досліджених під час досудового розслідування матеріалів кримінального провадження вбачається, що 24.11.2022 року, слідчим змінено повідомлення про підозру, з викладом всіх фактичних обставин (в тому числі місце вчинення злочину, про що зазначав захисник у своїй скарзі) з огляду на проведені слідчі (розшукові) дії. Відтак, до спрямування обвинувального акту до суду, органом досудового розслідування можуть і були усунуті недоліки, які на переконання апеляційного суду не могли вплинути на констатування відсутності обґрунтованості пред`явленої ОСОБА_9 13.07.2022 року підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Доводи сторони захисту про невірну кваліфікацію органом досудового розслідування дій підозрюваного ОСОБА_9 , із посиланням на те, що останній захищався від нападу на нього, апеляційний суд визнає безпідставними, оскільки на даній стадії кримінального провадження вирішується питання щодо обґрунтованості підозри у причетності підозрюваного до спричинення смерті потерпілому, а вирішення питання щодо остаточної кваліфікації його дій буде вирішено при завершенні досудового розслідування або на стадії розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення у суді.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що в обґрунтування своєї позиції, сторона захисту посилається лише на витяги з протоколів допитів свідків і потерпілої, які не в повній мірі відображають їх повний зміст та спростовують посилання захисника на вчинення злочину групою осіб, насильницьким шляхом та шляхом нападу зі зброєю, оскільки такі відомості в показаннях свідків відсутні.

Водночас як убачається із повідомлення про підозру від 13.07.2022 року, матеріали кримінального провадження, які на вказані дати були у розпорядженні органу досудового розслідування, містили докази, які відповідали мінімальному стандарту «достатніх підстав», передбачених п.3 ч.1 ст.276 КПК, оскільки в них вказані зміст підозри та правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_9 із зазначенням статті (частини статті) Закону України про кримінальну відповідальність.

Апеляційний суд звертає увагу, що обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини відповідно до висунутої підозри, зокрема наявності в його діях суб`єктивної сторони інкримінованого йому злочину, в якому вказаний елемент складу злочину може виявитися вирішальним для висновку про наявність в діях особи складу злочину, не можуть бути оцінені слідчим суддею та судом апеляційної інстанції на стадії розгляду скарги на повідомлення про підозру, оскільки ці обставини потребують ретельної та повної перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами в кримінальному провадженні під час судового розгляду обвинувального акта при прийнятті остаточного рішення по справі.

З огляду на наведене, доводи сторони захисту стосовно наявності в діях підозрюваного необхідної оборони за обставин, що передували спричиненню смерті потерпілому, які на думку захисту вказують на відсутність в діях ОСОБА_9 ознак злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, на даний час є передчасними та мають бути перевірені в ході судового розгляду по суті обвинувачення.

З огляду на вище викладене, апеляційний суд приходить до висновку, щоповідомлення про підозру ОСОБА_9 відповідає вимогам закону, зокрема: воно складено слідчим за погодженням із прокурором; у ньому зазначено прізвище та посада слідчого, який здійснював повідомлення; анкетні відомості (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство) особи, якій повідомлено про підозру; найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; зміст підозри; правова кваліфікація кримінального правопорушення із зазначенням статей закону України про кримінальну відповідальність; стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_9 , у тому числі час, місце його вчинення; а також інші суттєві обставини, які відомі на момент повідомлення про підозру. Крім того, у повідомленні про підозру ОСОБА_9 зазначені права підозрюваного, міститься підпис слідчого, який здійснив повідомлення, підпис прокурора, який його погодив та підпис підозрюваного про отримання та розуміння своїх прав.

Колегія суддів вважає, що на момент повідомлення про підозру, яка оскаржується стороною захисту та на момент розгляду апеляційної скарги, відсутні підстави для скасування повідомлення про підозру з огляду на те, що матеріали кримінального провадження містять докази, які вказують на можливу причетність ОСОБА_9 до інкримінованого йому злочину, оцінка яким на предмет їх допустимості, належності та достатності для висновку про винуватість особи має бути надана судом за результатами досудового розслідування та подальшого судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення.

За наведених обставин, доводи захисника про існування підстав для скасування повідомлення про підозру апеляційний суд визнає безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження.
Оскільки доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 не знайшли свого підтвердження, однак апеляційним судом встановлені обставини, які вплинули на порушення слідчим суддею норм КПК щодо розгляду скарги на повідомлення про підозру, апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню в частині скасування ухвали слідчого судді.

Оскільки слідчим суддею під час розгляду скарги та ухвалені рішення були допущені істотні порушення вимог КПК, які слугують підставою для скасування оскаржуваної ухвали, апеляційний суд, керуючись положеннями ст.ст. 407, 409 КПК, приходить до висновку про необхідність скасування ухвали слідчого судді та постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 про скасування повідомлення про підозру у кримінальному проваджені №0000430 від 13.07.2022 року.

Керуючись ст.ст. 309, 376, 404, 407, 409, 412, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,
постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , подану в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 03.10.2022 року, якою відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на повідомлення слідчого про підозру ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України у кримінальному провадженні № 0000430 від 13.07.2022 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні скарги адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на повідомлення слідчого про підозру ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України у кримінальному провадженні № 0000430 від 13.07.2022 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4