Справа № 159/3780/20 Провадження №11-кп/802/860/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000809 від 12 травня 2020 року, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 на вирок Любешівського районного суду Волинської області від 10 жовтня 2022 року про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Вироком Любешівського районного суду Волинської області від 10.10.2022 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Ківерці Волинської області, українця, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, раніше неодноразово судимого, останній раз: 01.10.2019 року вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді арешту на строк 5 місяців, відбув покарання повністю,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу залишено раніше обраний - у виді тримання під вартою, однак на строк, який не може перевищувати 60 днів з дня ухвалення вироку.

Строк відбування покарання обвинуваченому обчислювати з моменту його затримання - 12.05.2020 року.

Стягнуто з ОСОБА_8 судові витрати за проведення судової дактилоскопічної експертизи від 15.07.2020 року №268 в розмірі 1961 (одна тисяча дев`ятсот шістдесят одна гривня) 40 копійок.

Арешт на майно, накладений на підставі ухвали слідчого судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13.05.2020 року, скасовано.

Вироком суду вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду ОСОБА_8 визнаний винним у тому, що 12.05.2020 року близько 14 години 30 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та знаходячись у будинку АДРЕСА_2 , під час конфлікту з ОСОБА_9 , який раптово виник на грунті особистих неприязних відносин, керуючись метою умисного протиправного позбавлення життя іншої людини, усвідомлюючи значення та суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно наніс останньому один удар ножем в шию, яка виконує життєво важливі функції. В подальшому ОСОБА_8 , усвідомлюючи характер та значення своїх дій, маючи можливість надати першу медичну допомогу, зателефонувати в медичний заклад або покликати на допомогу, цього не зробив. Тобто, виконав всі дії, які він вважав необхідними для доведення злочину до кінця, усвідомлюючи, що від отриманих поранень потерпілий може померти і бажаючи цього, залишив вказану особу та пішов у невідомому напрямку.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_9 було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани верхньої третини шиї зліва із пошкодженням загальної сонної артерії і зовнішньої яремної вени, однак ОСОБА_8 не довів прямого умислу до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки своєчасно надана потерпілому лікарями медична допомога запобігла настанню його смерті (Том 4 а.с.47-53).

В поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого вважає, що висновки суду викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам справи, дані, що заначені в ньому, не підтверджуються дослідженими доказами. Судом першої інстанції не надано належної оцінки доказам, які містяться в матеріалах кримінального провадження, а саме щодо належності та допустимості.

Вважає, що в ході судового розгляду зазначеного кримінального провадження державним обвинувачем поза розумним сумнівом не доведено належними та допустимими доказами, які мають істне значення для справи та отримані з дотриманням норм чинного законодавства України, подію, склад, спосіб та умисел на вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

Вказує на те, що всі докази, які подані стороною обвинувачення, не підтверджують винність обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні закінченого замаху на умисне вбивство. Зокрема під час дослідження цих доказів строна захисту більш детально звертала увагу на недопустимість даних доказів та відсутність прямих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_8 . Такі докази, як внесення відомостей до ЄРДР та заява-повідомлення, протокол огляду місця події від 12.05.2020 року, протоколи огляду речей підтверджують лише реєстрацію кримінального провадження та з них вбачається де потерпілий ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження, але жодним чином не підтверджують винуватості ОСОБА_8 у закінченому замаху на умисне вбивство.

Звертає увагу суду на показання потерпілого ОСОБА_9 в судовому засіданні, який не заперечував, що перебував в стані алкогольного сп`яніння та фактично не бачив предмету від якого йому були заподіяні тілесні ушкодження. Однак потерпілий ствердив, що пляшка наливки розбилась, оскільки вона була у внутрішній кишені його куртки. Від вказаного удару він відхилився назад. Про наявність ножа у ОСОБА_8 потерпілий не вказував.

Фактично лише через рік після події 26.03.2021 року за участю потерпілого ОСОБА_9 був проведений слідчий експеримент за адресою вулиця Центральна, 4, село Глушівка Ковельського району з відеозаписом процесуальної дії, однак моменту нанесення навмисного удару ножем обвинуваченим ОСОБА_8 потерпілий не стверджував. А тому показання потерпілого не можуть бути належним та допустимим доказом обвинувачення ОСОБА_8 у навмисному нанесенні одного удару ножем у шию потерпілого.

Звертає увагу на показання свідків, які були присутніми на місці події, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які вказали що розпивали алкоголь за адресою в АДРЕСА_2 . Свідок ОСОБА_10 підтвердив купівлю алкоголю і обставини, що свідки і потерпілий понапивалися і грали карти. За обставини штовханини- бійки, яка відбулася, повідомив, що моменту отримання тілесних ушкоджень потерпілим він не бачив. Свідок ОСОБА_11 в той час був п`яний і вже спав.

Вважає, що існують реальні сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_8 . Просить вирок скасувати, а кримінальне провадження №0000809, внесене до ЄРДР від 12.05.2020 року, закрити за відсутності в діянні складу кримінального правопорушення (Том 4 а.с.58-60).

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений вважає вирок незаконним, необгрунтованим та невмотивованим, так як він суперечить фактичним обставинам справи та грубо порушує норми процесуального та матеріального права. Доводи суду є надуманими, вибірковими й грунтуються на припущеннях, докази дослідженні судом упереджено, не в повному обсязі та однобічно.

Вказує на те, що не може погодитися із кваліфікацією інкримінованого йому злочину. Вважає, що доводи суду спростовуються фактичними обставинами справи. Адже потерпілий добровільно поїхав з ними відпочивати, вони всі були в стані сильного алкогольного спяніння. Конфлікт між ним та потерпілим виник раптово в процесі гри в карти через словесні образи. Він лише перекинув потерпілого через стіл й більше ніяких ударів йому не завдавав. Потерпілий пляшкою випадково під час падіння порізав шию, що він і підтвердив в залі судового засідання. Чому потерпілий на стадії досудового розслідування давав інші показання йому не відомо. Вказує, що його показання підтверджуються й показаннями інших свідків. Звідки органи досудового розслідування взяли ніж, йому також не відомо.

Вважає, що суд припустився помилки при кваліфікації його дій, оскільки вони містять склад злочину, передбачений ч.1 ст.121 КК України, а не ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

Просить вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції або змінити йому правову кваліфікацію кримінального правопорушення (Том 4 а.с.72-74).

Відповідно до п.4, п.5 ч.1 ст.336 КПК України судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження), у разі необхідності вжиття таких заходів для забезпечення оперативності судового провадження та наявності інших підстав, визначених судом достатніми.

З урахуванням положень ч.2 ст.336 КПК України судом прийнято рішення про здійснення дистанційного судового провадження в умовах воєнного стану, в якому поза межами приміщення суду перебуває обвинувачений, що не є порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Обвинувачений ОСОБА_8 відмовився брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, просив доставити його на розгляд провадження. Про таке клопотання апеляційний суд в судовому засіданні в режимі відеоконференції повідомив працівник Маневицької ВК №42.

Апеляційний суд вважає, що в даному випадку право обвинуваченого ОСОБА_8 на участь у судовому засіданні порушено не було, оскільки його участь в судовому засіданні була забезпечена в режимі відеоконференції, що відповідає вимогам ч.2 ст.336 КПК України (в редакції від 14.04.2022 року).

Колегія суддів, заслухавши думку захисника, який при вирішенні питання про слухання справи у відсутності обвинуваченого поклався на розсуд суду; прокурора, яка не заперечувала щодо продовження розгляду справи у відсутності обвинуваченого, просила врахувати процесуально неналежну поведінку ОСОБА_8 під час розгляду справи судом першої інстанції; враховуючи положення ч.4 ст.405 КПК України, вирішила проводити розгляд кримінального провадження у відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 .

В судове засідання не з`явився потерпілий ОСОБА_9 , хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце розгляду вказаного кримінального провадження. Від нього на адресу апеляційного суду не надходило ні заяв, ні клопотань про відкладення розгляду справи. Учасники кримінального провадження, які з`явилися в судове засідання, не заперечували, щодо продовження розгляду справи у відсутності потерпілого ОСОБА_9 . Його неприбуття не перешкоджає розгляду кримінального провадження відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляційних скарг; захисника обвинуваченого, який свою апеляційну скаргу пітримав та просив її задовольнити, а апеляційну скаргу обвинуваченого підтримав частково, заперечував щодо направлення справи на новий судовий розгляд, оскільки вбачає підстави для закриття даного кримінального провадження; прокурора, який проти задоволення апеляційних скарг заперечив та просив залишити вирок суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

У відповідності з вимогами ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судове рішення відповідно до положень ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За положеннями ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;

6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення;

7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Вказаних вимог закону місцевим судом при ухваленні вироку дотримано повністю.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні ним інкримінованого кримінального правопорушення за обставин, вказаних у вироку, стверджуються зібраними в кримінальному провадженні та належним чином перевіреними в судовому засіданні доказами, яким місцевий суд надав правильну юридичну оцінку, вірно кваліфікувавши його дії за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, як закінчений замах на умисне вбивство потерпілого.

При цьому доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника про недоведеність належними та допустимими доказами вини ОСОБА_8 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовується сукупністю наявних в матеріалах кримінального провадження доказів, які були досліджені судом першої інстанції із дотриманням положень ст.94 КПК України. В основу вироку покладено виключно ті докази, що не викликають сумнівів у їхній достовірності.

Зі змісту вироку вбачається, що суд у його мотивувальній частині виклав формулювання обвинувачення, визнане доведеним, із достатньою конкретизацією встановив і зазначив місце, час, спосіб вчинення злочину, його наслідки.

Вимогами ст.ст.409, 410 - 414 КПК України передбачені підстави для зміни або скасування судового рішення.

Колегією суддів Волинського апеляційного суду не встановлено будь-яких порушень вимог закону України про кримінальну відповідальність або вимог кримінального процесуального законодавства під час здійснення судового провадження відносно ОСОБА_8 , які б могли бути підставою для зміни чи скасування вироку суду, підстав щодо призначення нового розгляду справи в суді першої інстанції у зв`язку із істотним порушенням норм процесуального права відповідно до положень ст.ст.412, 415 КПК України, колегією суддів також не встановлено.

Під час розгляду справи апеляційним судом обвинувачений ОСОБА_8 скористався своїм правом та на підставі ст.63 Конституції України відмовився від дачі пояснень у кримінальному провадженні.

Висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин суд першої інстанції обґрунтував показаннями потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , експерта ОСОБА_13 , а також даними, що містяться у письмових та речових доказах.

Показання потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 , знайшли своє підтвердження безпосередньо під час судового розгляду і повністю відповідають наданим поясненням під час проведення слідчого експерименту за участі вказаних осіб, згідно з протоколами проведення слідчого експерименту від 26.03.2021 року з відеофіксацією вказаної процесуальної дії (Том 3 а.с.143-151), відповідно до яких детально відображено обставини, які відбувались під час подій 12.05.2020 року за участі ОСОБА_8 . Зокрема, підтверджено обставини часу, місця події, обстановки в житловому будинку, де відбулась подія, кількості осіб, їх розташування один відносно одного, механізму нанесення удару обвинуваченим потерпілому. Крім того, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , кожен зокрема, впізнали ОСОБА_8 , як особу на ім`я ОСОБА_14 (прізвисько « ОСОБА_15 ») за загальними рисами обличчя та залисинами, та як особу, яка 12.05.2020 року нанесла удар ріжучим предметом ОСОБА_9 відповідно до протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.05.2020 року (Том 1 а.с.170-175).

З пояснень потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 , встановлено, що поведінка обвинуваченого ОСОБА_8 набула інтенсивно агресивного характеру після того як потерпілий, маючи при собі пляшку алкогольного напою, не погодився її вийняти для спільного споживання, у зв`язку із чим виникла суперечка. Обвинувачений різким рухом лівої руки потягнув до себе потерпілого, при чому останній вдарився об стіл, пляшка розбилась. Обвинувачений не зупинив своїх злочинних дій та правою рукою наніс потерпілому ножове поранення в шию. З медичної документації потерпілого ОСОБА_9 , яка була надана експерту на проведення судово-медичної експертизи, а саме: карти стаціонарного хворого Ковельської ЦРЛ № 4359 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вбачається, що останній перебував на стаціонарному лікуванні з 12.05.2020 року у відділенні анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії та хірургічному відділенні ЦРЛ Ковельського МТМО, внаслідок отриманого ножового поранення із активною кровотечею з показом до оперативного втручання. Потерпілий був прооперований 12.05.2020 року о 17 годині 15 хвилин. Згідно з протоколом операції № 414 Діагноз: різано-колота рана верхньої третини шиї зліва з пошкодженням загальної сонної артерії та зовнішньої яремної вени. При цьому, потерпілий ОСОБА_9 був розміщений лівою передньо-боковою поверхнею тіла до травмуючого предмета відповідно до висновку експерта від 03.07.2020 року №162 (Том 1 а.с.166-169).

Раневий канал, отриманий потерпілим ОСОБА_9 , проходить зліва направо, спереду назад, зверху вниз, що відповідає напрямку нанесення удару, яке утворилося від дії плаского колючо-ріжучого предмета типу клинка ножа з лезом і обушком згідно висновку експерта від 17.07.2020 року №37-Мк (Том 1 а.с.230-238). Відповідно, локалізація поранення відбулася в життєво важливий орган шию. Зазначене відповідає показанням, які були надані в судовому засіданні свідком ОСОБА_10 та потерпілим ОСОБА_9 з приводу розташування останнього та обвинуваченого один відносно іншого в момент заподіяння удару. А також спрямування обвинуваченим ОСОБА_8 удару потерпілому, який в своїх показаннях вказав, що перед тим, як відчув печіння в області шиї, бачив, як обвинувачений замахнувся правою рукою.

Крім того, на ножі з дерев`яною ручкою, оздобленою різьбою, уламках скляної пляшки, уламках рюмки, марлевих тампонах зі змивами речовини бурого кольору, які були вилучені при огляді місця події згідно з протоколом огляду місця події від 12.05.2020 року (Том 1 а.с.120), та штанах підозрюваного ОСОБА_8 , які останній добровільно видав (Том 1 а.с.207, 208) виявлено кров групи «В» з ізогемаглютиніном анти-«А» системи «АВО». Оскільки потерпілий ОСОБА_9 та підозрюваний ОСОБА_8 відповідно висновку експерта від 03.07.2020 року №32 (Том 1 а.с.212-218), володіють однаковою групою крові «В» з ізогемаглютиніном анти-«А» системи «АВО», беручи до уваги висновок експерта від 15.05.2020 року №118 (Том 2 а.с.39-40), відповідно до якого у ОСОБА_8 не було пошкоджень шкірного покриву, окрім саден на тілі, які утворились на передодні події, та не могли утворитись за обставин 12.05.2020 року, колегія суддів першої інстанції дійшла висновку, що виявлена кров належить саме потерпілому ОСОБА_9 , з чим повністю погоджується апеляційний суд.

Разом з тим, підсумками висновку експерта № 37-МК судової медико-криміналістичної експертизи речових доказів визначено, що тілесне ушкодження потерпілому було спричинено ножем № 7 (з дерев`яною ручкою, оздобленою різьбою), підтвердженням чому є дані судово-імунулогічного дослідження за висновком №32, з якого встановлено, що лише на вказаному ножі виявлено сліди крові, які належать людині, та виявлена кров може належати потерпілому (Том 1 а.с.230-238, а.с.212-218).

Також, під час дослідження речових доказів свідок ОСОБА_10 , в помешканні якого відбулась подія злочину, впізнав вказане знаряддя ніж, який був знаряддям злочину, як такий, що йому належить та перебував на момент подій 12.05.2020 року в приміщенні його житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 . При цьому пояснив, що добре знає цей ніж, оскільки придбав його як сувенір під час перебування в Данії.

Колегією суддів суду першої інстанції під час судового розгляду було перевірено можливість нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 іншими особами, які на момент події перебували в будинку за адресою: АДРЕСА_2 , а саме ОСОБА_11 та особою на прізвисько « ОСОБА_16 ». Однак вказане не знайшло свого підтвердження, оскільки з наданих пояснень потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 з`ясовано, що, зокрема, ОСОБА_11 на момент виникнення суперечки відпочивав в сусідній кімнаті, а «Коста» спав в кінці стола, будучи в стані сильного алкогольного сп`яніння, що в поєднанні з іншими доказами виключають можливість нанесення удару вказаними особами.

Враховуючи пояснення потерпілого ОСОБА_9 , які узгоджуються з іншими вищеперерахованими доказами та поясненнями свідків, що є чіткими та послідовними, у їх взаємозв`язку, суд першої інстанції, перевіривши обставини на предмет їх відповідності, дійшов до вірного висновку, що у потерпілого не було підстав обмовляти обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні щодо нього протиправних дій, оскільки будь-яких обставин, які б доводили їх тривалі неприязні відносини, що могли би призвести до цього, під час розгляду судом встановлено не було, так як вказані особи до обставин події не були знайомими між собою.

З врахуванням наведеного, колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується з висновком суду першої інстанції, що мотивом вчинення злочину у обвинуваченого ОСОБА_8 стала неприязнь до потерпілого ОСОБА_9 , яка раптово виникла між ними того дня внаслідок суперечки. Обвинувачений, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та вчиняючи протиправні дії, наносячи удар колючо-ріжучим предметом в ділянку шиї потерпілого, яка є життєво важливим органом, передбачав настання смерті потерпілого і внаслідок таких дій бажав та свідомо припускав настання такого наслідку, тобто діяв з прямим умислом, оскільки в подальшому не надав жодної допомоги потерпілому та залишив місце події. Однак мета - настання смерті потерпілого, не була досягнутою внаслідок своєчасної першої допомоги ОСОБА_10 , а в подальшому - наданої медичної допомоги.

Сукупність наведених у вироку доказів, переконливо свідчить про те, що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

Щодо міри призначеного обвинуваченому покарання апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

В той же час згідно зі ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Тобто, при призначенні покарання суд повинен належним чином врахувати не тільки дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують покарання, сукупність пом`якшуючих покарання обставин, тощо, а й особливості вчинення конкретного злочину, обставини та спосіб його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали.

Вищевказані вимоги матеріального права при призначенні обвинуваченому покарання судом першої інстанції були повністю дотримані.

Так, відповідно до ст.12 КК України, злочин, який вчинив обвинувачений, передбачений ч.1 ст.115 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 згідно з ст.66 КК України судом першої інстанції не встановлено.

Обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_8 згідно з ст.67 КК України, колегія суддів суду першої інстанції, вважає вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння, та рецидив злочинів.

Як убачається із вироку суду призначаючи обвинуваченому покарання суд першої інстанції дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважав на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного. Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 враховано характер та тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, фактичні обставини справи, форму вини, обстановку вчинення злочину, особу обвинуваченого, який не має постійного місця роботи та прибутку, за місцем проживання не обтяжений міцними соціальними зв`язками, не має утриманців, характеризується негативно, раніше неодноразово судимий.

Разом з тим, процесуальна поведінка обвинуваченого ОСОБА_8 , яка протягом всього часу розгляду кримінального провадження супроводжувалась відвертим нехтуванням будь-якими нормами та правилами поведінки, систематичними порушеннями порядку судових засідань, криком, принизливими та образливими висловлюваннями в адресу учасників процесу та присутніх, у тому числі, з використанням нецензурної лексики, руйнацією майна суду, в своїй сукупності вказує на відсутність належної оцінки вчиненого, а також, що ОСОБА_8 на шлях виправлення, перевиховання та поваги до закону не став. Серед іншого, колегія суддів врахувала позицію потерпілого ОСОБА_9 відповідно до заяви останнього від 24.11.2020 року, у якій потерпілий просив суворої міри покарання обвинуваченому (Том 3 а.с.91), та висновки, викладені в досудовій доповіді Луцького міскрайонного відділу філії державної установи «Центр пробації» в Волинській області від 08.10.2020 року, з якої вбачається висока ймовірність вчинення повторного правопорушення та неможливість здійснення впливу на поведінку ОСОБА_8 з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції (Том 3 а.с.71-77).

Врахувавши зазначені обставини у їх сукупності суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що обвинуваченому ОСОБА_8 слід призначити покарання за встановленою межею санкції ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років, яке буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Усі інші доводи обвинуваченого та його захисника, викладені в апеляційних скаргах, і надані захисником під час апеляційного розгляду справи, колегія суддів вважає голослівними та до уваги не приймає, оскільки вони були враховані судом першої інстанції при винесені вироку та при призначенні покарання та, відповідно, не спростовують висновків місцевого суду і не дають жодних підстав для скасування оскаржуваного вироку.

На думку суду апеляційної інстанції у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Будь-яких порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Таким чином апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а вирок Любешівського районного суду Волинської області від 10.10.2022 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційні скаргиобвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Любешівського районного суду Волинської області від 10 жовтня 2022 року про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді