ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №639/7222/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/151/23 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.286 КК України
УХВАЛА

Іменем України

13 лютого 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

представника потерпілого - ОСОБА_7 ,

потерпілої - ОСОБА_8 ,

захисника - ОСОБА_9 ,

обвинуваченого - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харків кримінальне провадження заапеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 листопада 2022 року стосовно ОСОБА_10 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, українець, громадянин України, з вищою освітою, офіційно не працевлаштований, інвалідності не має, неодружений, який має на утриманні малолітню дитину, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

засуджений за ч. 1 ст. 286 КК України до обмеження волі на строк 2 (два) роки, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 до ОСОБА_10 про стягнення матеріальної та моральної шкоди - задоволено частково.

Крім того, цим же рішенням суду вирішена доля процесуальних витрат та речових доказів.

Згідно вироку, 25 липня 2020 року приблизно о 12:20 ОСОБА_10 , керуючи технічно справним автомобілем «Mitsubishi Lancer», р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_11 , рухався по вул. Полтавський шлях зі сторони вул. Холодногірської в напрямку вул. Рилєєва в м. Харкові зі швидкістю 80 км/год. Під час руху по вказаній вулиці, в районі буд. 99, ОСОБА_10 , проявляючи злочинну недбалість, діючи необережно, не врахував дорожню обстановку, зокрема, при виникненні перешкоди у вигляді автомобіля «Hyundai i20», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 , який рухався попереду в попутному напрямку, та, наближаючись до останньої, прискорився до 90 км/год, чим грубо порушив вимоги п.п. 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:

- п. 12.3. «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;

- п. 13.1. «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу»;

не обрав безпечну дистанцію, не вжив заходів для зменшення швидкості, аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди та допустив зіткнення із задньою частиною автомобіля «Hyundai i20», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 , який після того відкинуло на праве узбіччя по напрямку його руху та в електроопору.

Внаслідок дорожньо-транспортної події водій ОСОБА_8 , згідно з висновком судово-медичної експертизи № 12-14/905-А/20 від 28.12.2020, отримала ушкодження середнього ступеню тяжкості, за критерієм тривалості розладу здоров`я, у вигляді закритого перелому латерального виростка правої великогомілкової кістки зі зміщенням із саднами на правій гомілці, підвивихом надколінника та скупченням крові у колінному суглобі.

Згідно з висновком судово-автотехнічної експертизи № СЕ-19/121-21/4307-ІТ від 05.04.2021 у даній дорожній обстановці водій автомобіля «Mitsubishi lancer», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_10 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху України. Водій ОСОБА_10 мав технічну можливість запобігти пригоді шляхом виконання вимог п.п. 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху України. У діях водія автомобіля «Mitsubishi lancer», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_10 є невідповідності вимогам п.п. 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної події.

Вищевказаними діями ОСОБА_10 скоїв злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Прокурор, ще до початку апеляційного розгляду справи відмовився від своєї апеляційної скарги в порядку ст. 403 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок змінити через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та призначити покарання у виді штрафу у розмірі три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Рішення суду першої інстанції у частині вирішення цивільного позову скасувати і призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та захисника в підтримку апеляційної скарги, прокурора, потерпілої та її представника, які просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляцію обвинуваченого слід залишити без задоволення виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Оскільки встановлені фактичні обставини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого в апеляційній скарзі не оскаржується, тому в силу ст. 404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.

Що стосується доводів обвинуваченого про суворість призначеного йому покарання, то колегія суддів визнає їх безпідставними.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_10 , суд першої інстанції з урахуванням вимог та обставин, передбачених статтями 50, 65 - 67 КК України, правових позицій, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини та наслідки його вчинення, данні про особу винного, який раніше не судимий; на обліку в психіатричному та наркологічному кабінетах не перебував; на час ухвалення вироку не працював; неодружений; має постійне місце проживання, на його утриманні перебуває малолітня дитина, 2017 року народження; вчинив тяжкий злочин з необережності.

Суд цілком правильно врахував, що обвинувачений ОСОБА_10 вину у вчиненні злочину не визнав, не вибачився перед потерпілою, у вчиненому не розкаявся, спричинену матеріальну та моральну шкоду не відшкодував навіть частково, по справі відсутні обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого на обставини, які пом`якшують покарання, а саме на те, що він має на утриманні малолітню дитину, тяжкі хронічні захворювання, які потребують постійного медичного лікування, а також на фактичні обставини кримінального провадження вже враховані судом першої інстанції при призначенні покарання. Інших обставин, які не були враховані судом першої інстанції, обвинувачений в своїй апеляційній скарзі не навів. Не встановлено таких обставин і при апеляційному розгляді.

Апеляційна скарга обвинуваченого не містить переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність висновків щодо правильності призначеного ОСОБА_10 покарання та справедливості обраного йому заходу примусу.

Посилання сторони захисту на те, що він на користь потерпілій в минулому місяці перерахував 8 000 грн., колегія суддів, вважає, що ця сума не є співрозмірною сумі моральної шкоди.

Щодо доводів обвинуваченого в апеляційній скарзі про скасування вироку у частині вирішення цивільного позову та призначення нового розгляду у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 129, абз. 7 п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, суд ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому, про що у вироку зазначаються відповідні підстави.

Згідно зі ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня винуватості особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, котра її завдала, за наявності її винуватості, крім випадків, установлених ч. 2 цієї статті.

Розглядаючи вимоги цивільного позову у частині стягнення з ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_8 моральної шкоди, місцевий суд правильно урахував, що в результаті дій обвинуваченого потерпіла понесла негативні наслідки, пов`язані з тяжкістю отриманих тілесних ушкоджень (черепно-мозковою травмою), пережила сильний стрес та сильні фізичні та душевні страждання.

З огляду на викладене, суд першої інстанції частково задовольнив заявлені потерпілою вимоги, щодо стягнення з ОСОБА_10 суми моральної шкоди, і відповідно стягнув з нього на користь потерпілої 350 000 грн.

Зважаючи на наведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що потерпілою доведено тяжкість та тривалість душевних страждань, яких вона зазнала у зв`язку з отриманими травмами, факт порушення укладу її життя, вкрай тяжке погіршення стану її здоров`я, необхідність соціальної адаптації та подальшого лікування, стягнутий розмір моральної шкоди, на думку апеляційного суду, відповідатиме засадам розумності, виваженості та справедливості і конкретним обставинам справи, та не вбачає підстав для зміни вироку в цій частині.

Звідси, колегія суддів приходить до висновку, що апеляції не підлягають задоволенню, а оскільки апеляційною інстанцією не встановлені підстави для зміни чи скасування судового рішення то вирок суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 листопада 2022 року стосовно ОСОБА_10 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді