Справа № 532/308/15-к
Номер рядка звіту 11
У Х В А Л А

08 лютого 2023 року м.Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

судді ОСОБА_2 ,

присяжних: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

захисників обвинуваченого ОСОБА_11 адвокатів ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_14 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_15 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_12 про негайне звільнення з-під варти, клопотання захисника обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_16 про негайне звільнення з-під варти, у кримінальному провадженні за обвинувальним актом від 28.07.2022 відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.27 ч.2 ст.377, ч.3 ст.27 п.п.6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27 ч.2 ст.377, ч.3 ст.27 п.п.6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, п. 6, 11, 12, 13 ч.2 ст.115 КК України,

в с т а н о в и в:

Прокурор подав клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, в обґрунтування якого вказав наступне. Ризики вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 дій, передбачених п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати та не зменшились. За результатами дослідження доказів зі сторони обвинувачення, а саме: показань свідків та частини письмових доказів, підстав для зміни обвинувачення в бік пом`якшення не вбачається, а тому суворість покарання, до якого може бути засуджений ОСОБА_8 у разі доведення його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 27 п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, може спонукати обвинуваченого ОСОБА_8 до переховування від суду. Також продовжує існувати ризик того, що ОСОБА_8 може незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні. Наразі судом закінчено дослідження показань свідків зі сторони обвинувачення. Водночас, з урахуванням положень ч.2 ст.358 КПК України, не виключається додатковий виклик вже допитаних свідків після дослідження письмових доказів зі сторони обвинувачення. Так, судом повторно допитано свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 . Так само може бути додатково допитаний як свідок ОСОБА_19 . Крім того, про тиск на себе з боку сторони захисту заявили у своїх заявах потерпілі ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 . Родина ОСОБА_8 володіє бізнесом, засобами масової інформації, є заможною. ОСОБА_8 має тісні зв`язки корупційного характеру з особами з числа працівників центральних органів виконавчої влади, що підтверджується змістом протоколу №6/2-2138т за результатами проведення аудіоконтролю особи відносно нього. Зазначені обставини в сукупності дають фінансові та статусні можливості вчинити обвинуваченому ОСОБА_8 дії, передбачені п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України. Причинами неможливості завершення судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою є як об`єктивні обставини, так і дії сторони захисту. До об`єктивних обставин прокурор відносить складність кримінального провадження, а також військову агресію проти України. Під час судового розгляду протягом двох останніх місяців, окрім проведення додаткового допиту двох свідків, досліджено 20 письмових доказів зі сторони обвинувачення по епізоду вбивства ОСОБА_25 . При цьому судом розглянуто 35 клопотань сторони захисту. Крім цього, розглянуто заяви про відвід професійним суддям та одному з присяжних, прокурору та секретарю судового засідання. З урахуванням наявності ризиків вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 дій, передбачених п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, досягнення завдань кримінального провадження можливе лише у випадку продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. У даному кримінальному провадженні має місце підвищений суспільний інтерес з огляду на високий ступінь та характер суспільної небезпечності кримінальних правопорушень, вчинених відносно ОСОБА_26 та ОСОБА_25 . Більш м`які запобіжні заходи (домашній арешт, застава, особиста порука чи особисте зобов`язання) не здатні запобігти вказаним ризикам, оскільки вони за своєю суттю в значній мірі залежать від правосвідомості особи, до якої вони застосовуються, та не можуть бути ефективно контрольовані державою. Таким чином, обставини, які б свідчили про можливість змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 з тримання під вартою на інший менш суворий запобіжний захід, наразі відсутні.

Захисник ОСОБА_13 подав заперечення на клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , в яких виклав свої філософські роздуми з посиланням на приклад із кінофільму. Також в своїх запереченнях захисник посилається на резонансну «справу Тлявова», де один з обвинувачених тримався під вартою 3,5 роки, та після ухвалення ЄСПЛ рішення за його скаргою щодо порушення ст.5 Конвенції, прокурор у даній справі подав до суду клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, яке було задоволено судом. Крім цього захисник в своєму запереченні посилається на те, що сторона захисту надавала докази незаконного створення ТСК Верховної Ради України за ініціативою зацікавлених в результатах розгляду цієї кримінальної справи осіб. Сторона захисту скаржилась до Ради суддів України, до Голови Верховного Суду, до Голови Верховної Ради, де звертала увагу на неприпустимість створення корупційно - вмотивованої ТСК ВР щодо розгляду справи в суді. Факти порушення законодавства судами під час розгляду судових справ не можуть бути підставами для створення ТСК. 01.02.2023 завершився термін діяльності вказаної ТСК. Фактично термін діяльності вказаної ТСК співпав з терміном розгляду цієї кримінальної справи Пирятинським районним судом Полтавської області.

Обвинувачений ОСОБА_8 просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просив негайно звільнити його з-під варті під особисте зобов`язання. Вважає, що клопотання прокурора є нелогічним та абсурдним. Доказів, що вони можуть впливати на потерпілих та свідка ОСОБА_27 , прокурор не надав. Доводи прокурора про те, що до нього неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, безпідставні, оскільки до нього раніше застосовувався запобіжний захід у виді домашннього арешту і він його не порушував.

Захисник ОСОБА_12 підтримав заперечення захисника ОСОБА_13 , вважає клопотання прокурора таким, що не ґрунтується на вимогах законів та Конституції України і не може бути задоволене. Зазначив, що прокурор не може ставити питання про продовження строку тримання під вартою за відсутністю достовірних доказів, що можуть свідчити про наявність ризиків перешкоджання кримінальному провадженню.

Крім того, прокурор подав клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ризики того, що обвинувачений вчинить дії, передбачені п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, не зменшились та лише такий вид запобіжного заходу може гарантувати виконання обвинуваченим ОСОБА_9 його процесуальних обов`язків та запобігти існуючим ризикам. Упродовж усього часу здійснення судового розгляду у даному кримінальному провадженні обвинуваченим ОСОБА_9 безпосередньо та через своїх захисників вживаються заходи, спрямовані на перешкоджання кримінальному провадженню, на забезпечення звільнення з-під варти до ухвалення судового рішення у справі. Така процесуальна поведінка є системною та спостерігається упродовж усього часу судового розгляду, що вказує на те, що такі дії вчиняються з метою перешкоджання здійсненню правосуддя. Наразі ризики вчинення обвинуваченим ОСОБА_9 дій, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати та не зменшились з огляду на наступне. За результатами дослідження доказів зі сторони обвинувачення, а саме: показань свідків та частини письмових доказів, підстав для зміни обвинувачення в бік пом`якшення не вбачається, а тому суворість покарання, до якого може бути засуджений ОСОБА_9 , у разі доведення його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27 п. 6, 11, 12 ч. 2 ст.115 КК України, у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, може спонукати обвинуваченого ОСОБА_9 до переховування від суду. Також продовжує існувати ризик того, що ОСОБА_9 може незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні. Про тиск на себе з боку сторони захисту заявили у своїх заявах потерпілі ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 . Наразі судом закінчено дослідження показань свідків зі сторони обвинувачення, водночас, з урахуванням положень ч.2 ст.358 КПК України, не виключається додатковий виклик вже допитаних свідків після дослідження письмових доказів зі сторони обвинувачення. Так, судом повторно допитані свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 . Так само може бути додатково допитаний як свідок ОСОБА_19 . Також прокурор зазначив, що ОСОБА_19 є чоловіком небоги ОСОБА_9 , а тому, перебуваючи на волі, навіть під домашнім арештом, обвинувачений ОСОБА_9 буде мати можливість, використовуючи родинні зв`язки, впливати на ОСОБА_28 з метою зміни останнім показань, наданих в суді. Обвинувачений ОСОБА_9 упродовж 11 років проходив службу за контрактом за межами України, з 1992 року проходив службу в органах внутрішніх справ. Наявність у ОСОБА_9 навичок оперативної роботи, набутих під час проходження служби в органах внутрішніх справ, можливість використання соціальних зв`язків, що виникли під час тривалого проходження служби за контрактом за межами України, підвищують ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_9 дій, передбачених п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України. Причинами неможливості завершення судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, є як об`єктивні обставини, так і дії сторонни захисту. До об`єктивних обставин прокурор відносить складність кримінального провадження, а також військову агресію проти України. З часу попереднього вирішення питання доцільності подальшого тримання обвинувачених під вартою, окрім проведення додаткового допиту двох свідків, досліджено 20 письмових доказів зі сторони обвинувачення по епізоду вбивства ОСОБА_25 . При цьому судом розглянуто 35 клопотань сторони захисту та розглянуто заяви про відвід професійним суддям та одному з присяжних, прокурору та секретарю судового засідання, у задоволенні яких відмовлено. З урахуванням наявності ризиків вчинення обвинуваченим ОСОБА_9 дій, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, досягнення вказаних завдань кримінального провадження можливе лише у випадку продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. У даному кримінальному провадженні має місце підвищений суспільний інтерес з огляду на високий ступінь та характер суспільної небезпечності кримінальних правопорушень, вчинених відносно ОСОБА_26 та ОСОБА_25 . Більш м`які запобіжні заходи (домашній арешт, застава, особиста порука чи особисте зобов`язання) не здатні запобігти вказаним ризикам, оскільки вони за своєю суттю в значній мірі залежать від правосвідомості особи, до якої вони застосовуються, та не можуть бути ефективно контрольовані державою. Відомості щодо стану здоров`я ОСОБА_9 не свідчать про неможливість застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_16 подав заперечення на клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 , згідно яких просить відмовити прокурору в задоволенні його необґрунтованого клопотання з огляду на наступне. Станом на зараз ОСОБА_29 знаходиться під вартою вже більше 8 років та 5 місяців як невинувата особа. Подальше тримання ОСОБА_9 під вартою фактично обґрунтовується прокурором необхідністю завадити законним діям захисту щодо подання обґрунтованих клопотань стосовно суттєвих та численних вад доказів, які були надані стороною обвинувачення. Також захисник зазначає, що так звані ризики мають об`єктивно існувати на час відповідного звернення до суду, а не на час 2014, 2015 років, в інших судах тощо. Захисник наголошує на тому, що прокурору необхідно довести наявність об`єктивно існуючих фактичних обставин, які мають бути переконливо підтверджені певними наявними доказами на користь того чи іншого запобіжного заходу, а також відсутність підстав застосування іншого (більш м`якого) запобіжного заходу порівняно з триманням під вартою. Натомість, клопотання прокурора містить посилання виключно на припущення, тобто на обставини, доказів існування яких не наведено у розумінні об`єктивності процесуальних ризиків. На думку захисника твердження прокурора про існування ризиків, передбачених п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України є виключно абстрактними, адже прокурором не зазначено, які саме соціальні зв`язки внаслідок своєї служби за контрактом 30 років тому назад та які такі «оперативні навички» ОСОБА_9 нібито підвищують ризик переховування обвинуваченого від суду. Ризик незаконного впливу ОСОБА_9 на потерпілих ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 також існує лише у формі припущення. Заяви потерпілих від 2021 року судом не перевірялися, пояснень з цього приводу вони не надавали, заходів безпеки застосовувати до себе не просили. Отже зазначеного прокурором ризику не існує. Ризики впливу обвинуваченого на свідків також відсутні. Всі свідки, допитані в судовому засіданні, зазначали, що тиску на себе з боку обвинувачених не піддавалися. Свідок обвинувачення ОСОБА_19 не надавав суду відомостей про те, що на нього незаконно тиснуть обвинувачені, зокрема ОСОБА_9 . Попередні заяви ОСОБА_19 щодо уявної небезпеки з боку обвинувачених об`єктивних підтверджень не знайшли, заходів безпеки до нього не застосовувалось та з подібними проханнями він до суду не звертався. Порівняно новими обставинами, на які, за думкою прокурора, має зважати суд - це об`єктивні обставини: складність кримінального провадження, військова агресія РФ та відключення світла та мережі Інтернет через обстріли. Серед іншого, прокурор зазначає, що навіть домашній арешт не може гарантувати виконання ОСОБА_9 своїх процесуальних обов`язків через те, що він начебто безперешкодно може користуватися засобами мобільного зв`язку з необмеженим колом осіб, а це «не виключає можливості готування до вчинення дій, передбачених п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України». В той же час прокурор не наводить фактичних даних про те, що можливості застосування електронних засобів контролю суттєво обмежені у органів національної поліції. Більш того, домашній арешт може бути застосований до особи і без електронних засобів контролю над ним.

Захисник ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_14 підтримав письмові заперечення захисника ОСОБА_16 . Вважає, що в даному випадку грубо порушені конституційні права обвинуваченого ОСОБА_9 . Останній згідно закону відбув максимальний строк покарання за санкцією статті КК, що йому інкримінується, і повинен бути негайно звільнений з-під варти.

Обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_10 захисники ОСОБА_15 та ОСОБА_12 заперечували щодо задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке, на їх думку, є завідомо незаконним та невмотивованим.

Захисник ОСОБА_13 доповнив, що стороною обвинувачення і судом вкотре не виконуються рішення ЄСПЛ у цій справі щодо законності тримання обвинувачених під вартою. Рішення суду не містить логічного обґрунтування з посиланням на доказову базу, що давало би можливість зрозуміти підстави і вагомість встановлення судом ризиків недобросовісної поведінки обвинувачених.

Прокурор також подав клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ризики того, що обвинувачений вчинить дії, передбачені п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати. Під час попереднього вирішення питання щодо доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_10 під вартою до відома суду доводились обставини, які мали місце у ході судового розгляду даного кримінального провадження та свідчать про те, що ОСОБА_10 притаманні такі негативні риси характеру як нестриманість та агресивність, він постійно демонструє своє зневажливе ставлення до вимог закону, що вказує на підвищений ризик вчинення дій, спрямованих на перешкоджання здійсненню правосуддя. За результатами дослідження показань свідків та частини письмових доказів зі сторони обвинувачення підстав для зміни обвинувачення в бік пом`якшення не вбачається, а тому суворість покарання, до якого може бути засуджений ОСОБА_10 у разі доведення його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 6, 11, 12, 13 ч. 2 ст.115 КК України, у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, може спонукати обвинуваченого ОСОБА_10 до переховування від суду. Також продовжує існувати ризик того, що ОСОБА_10 може незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні. Наразі судом закінчено дослідження показань свідків зі сторони обвинувачення. Водночас, з урахуванням положень ч. 2 ст. 358 КПК України, не виключається додатковий виклик вже допитаних свідків після дослідження письмових доказів зі сторони обвинувачення. Так, судом повторно допитані свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 . Так само, може бути додатково допитаний як свідок ОСОБА_19 . Також прокурор зазначив, що ОСОБА_19 є хрещеним батьком доньки ОСОБА_10 та довгий час мав з ним спільний бізнес до затримання, а тому, перебуваючи на волі, навіть під домашнім арештом, обвинувачений ОСОБА_10 буде мати можливість, використовуючи родинні зв`язки та спільні з ОСОБА_19 знайомства, впливати на ОСОБА_19 з метою зміни останнім показань, наданих в суді. Крім того, про тиск на себе з боку сторони захисту заявили у своїх заявах потерпілі ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 . Окрім цього, під час попереднього вирішення питання щодо доцільності продовження тримання під вартою ОСОБА_10 до відома суду доводились обставини, які вказували на можливість останнього перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, тобто на існування ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК (обставини, що стосуються звернення ОСОБА_10 до Президента України із заявою про відмову від громадянства України). Причинами неможливості завершення судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, є як об`єктивні обставини, так і дії сторони захисту. До об`єктивних обставин прокурор відносить складність кримінального провадження, а також військову агресію проти України. З часу попереднього вирішення питання доцільності подальшого тримання обвинувачених під вартою судом було розглянуто 35 клопотань сторони захисту та заяви про відвід професійним суддям та одному з присяжних, прокурору та секретарю судового засідання. З урахуванням наявності ризиків вчинення обвинуваченим ОСОБА_10 дій, передбачених п. 1, 3, 4 ч. 1 ст.177 КПК України, досягнення вказаних завдань кримінального провадження можливе лише у випадку продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_10 найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. У даному кримінальному провадженні має місце підвищений суспільний інтерес з огляду на високий ступінь та характер суспільної небезпечності кримінальних правопорушень, вчинених відносно ОСОБА_26 та ОСОБА_25 . Більш м`які запобіжні заходи (домашній арешт, застава, особиста порука чи особисте зобов`язання) не здатні запобігти вказаним ризикам, оскільки вони за своєю суттю в значній мірі залежать від правосвідомості особи, до якої вони застосовуються, та не можуть бути ефективно контрольовані державою.

Захисник ОСОБА_16 подав заперечення на клопотання прокурора про продовження ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зазначивши, що станом на час розгляду цього клопотання обвинувачений ОСОБА_10 незаконно перебуває під вартою вже більше 8 років та 5 місяців як невинувата особа. Подальше тримання ОСОБА_10 під вартою фактично обґрунтовується прокурором як необхідність завадити законним діям захисту щодо подання обґрунтованих клопотань стосовно суттєвих та численних вад доказів, які були надані стороною обвинувачення. Ризики, на які посилається прокурор у клопотанні, мають об`єктивно існувати на час відповідного звернення до суду, а не на час 2014, 2015 років, в інших судах тощо. Прокурору необхідно довести наявність об`єктивно існуючих фактичних обставин, які мають бути переконливо підтверджені певними наявними доказами на користь того чи іншого запобіжного заходу, а також відсутність підстав застосування іншого (більш м`якого) запобіжного заходу порівняно з триманням під вартою. Натомість, клопотання прокурора містить посилання виключно на припущення. Яскравим прикладом особистої упередженості прокурора ОСОБА_7 щодо ОСОБА_10 є його твердження про «негативні риси характеру як нестриманість та агресивність». Інші доводи прокурора щодо судимостей ОСОБА_10 , як прояв агресії, що впливає на його поведінку, явно не узгоджуються із законом і також є проявом особистої упередженості. ОСОБА_10 є особою, що не має судимості. Ризик незаконного впливу ОСОБА_10 на потерпілих ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , на думку захисника, існує лише у формі припущення, оскільки заяви потерпілих від 2021 року судом не перевірялися, пояснень з цього приводу вони не надавали, заходів безпеки застосовувати до себе не просили. Ризики впливу на свідків відсутні, оскільки всі свідки, допитані в судовому засіданні зазначали, що тиску на себе з боку обвинувачених не піддавалися. Свідок обвинувачення ОСОБА_19 не надавав суду відомостей про те, що на нього незаконно тиснуть обвинувачені, зокрема ОСОБА_10 . Попередні заяви ОСОБА_19 щодо уявної небезпеки з боку обвинувачених об`єктивних підтверджень не знайшли, заходів безпеки до нього не застосовувалось та з подібними проханнями він до суду не звертався. Порівняно новими обставинами, на які, за думкою прокурора, має зважати суд - це об`єктивні обставини: складність кримінального провадження, військова агресія РФ та відключення світла та мережі Інтернет через обстріли. Серед іншого, прокурор зазначає, що навіть домашній арешт не може гарантувати виконання ОСОБА_10 своїх процесуальних обов`язків через те, що він начебто безперешкодно може користуватися засобами мобільного зв`язку з необмеженим колом осіб, а це «не виключає можливості готування до вчинення дій, передбачених п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України». В той же час прокурор не наводить фактичних даних про те, що можливості застосування електронних засобів контролю суттєво обмежені у органів національної поліції. Більш того, домашній арешт може бути застосований до особи і без електронних засобів контролю над ним.

Обвинувачений ОСОБА_10 просив відмовити у задоволенні необґрунтованого клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу щодо нього у виді тримання під вартою. Зазначив, що не розуміє доводів прокурора щодо його попередніх судимостей. Вважає, що прокурор виявляє особисту зацікавленість у тривалому утриманні його під вартою. Підтримав заперечення, яке подав його захисник ОСОБА_16 .

Захисник ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_15 заперечував щодо задоволення клопотання прокурора про продовження ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зазначивши, що суд має врахувати всі доводи захисника ОСОБА_10 - ОСОБА_16 , наведені в його запереченнях.

Обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , захисники ОСОБА_13 , ОСОБА_14 заперечували щодо задоволення необґрунтованого клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_12 доповнив, що ОСОБА_10 взагалі не набув статусу підозрюваного у цьому кримінальному провадженні, його незаконно затримали, при оголошенні підозри було порушене його право на захист. Прокурор повинен був діяти за законом та клопотати про негайне звільнення ОСОБА_30 з-під варти (як такого, що як невинувата особа повністю відбув покарання згідно «закону ОСОБА_31 »), та не мав права ініціювати питання про продовження тримання ОСОБА_30 під вартою. Крім того прокурором та судом вкотре ігнорується виконання 2 рішень ЄСПЛ, якими встановлено незаконне тримання ОСОБА_30 під вартою.

Захисник ОСОБА_12 звернувся до суду з клопотанням про негайне звільнення ОСОБА_8 з-під варти з метою недопущення катування в спосіб свавільного утримання особи під вартою за межами будь-яких розумних строків. Зазначає, що тримання ОСОБА_8 під вартою є незаконним, свавільним, є катуванням людини і інваліда в спосіб свавільного утримання під вартою за межами будь-яких розумних строків, про що є окремі думки суддів Полтавської області і присяжного Київського районного суду м. Полтави, у тому числі суддів Пирятинського районного суду ОСОБА_32 , ОСОБА_1 і ОСОБА_2 . У практиці ЄСПЛ щодо дотримання положень п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено вимогу, щоб позбавлення свободи було «законним», зокрема, з дотриманням «процедури, встановленої законом». Разом з тим, вказаних вимог не дотримано. Підзахисний затриманий 04.09.2014 і тримається під вартою до цього часу 8 років і 5 місяців. Згідно завідомо незаконного висунутого обвинувачення відносно підзахисного на підставі обвинувального акта від 28.07.2022 санкцією ч.2 ст.377 КК України передбачено покарання у вигляді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на строк до шести років, а санкцією ч.2 ст.115 цього Кодексу передбачено позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років. Отже, строк попереднього ув`язнення, відбутий ОСОБА_8 , перевищує співвідношення, визначене абзацом першим цієї частини, максимально можливий строк позбавлення волі, передбачений Особливою частиною цього Кодексу для злочинів, у яких він підозрюється. Таким чином, захисник зазначає, що ОСОБА_8 відповідно до абз.5 ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» №838-VІІ від 26.11.2015 має бути негайно звільнений з-під варти. Також прокурор у клопотанні про продовження строку тримання під вартою вказує на «обґрунтованість підозри», яка була врахована слідчим суддею при обранні запобіжного заходу та при продовженні запобіжного заходу на досудовому розслідуванні. Натомість, ОСОБА_8 відповідно до КПК не набув статусу підозрюваного у кримінальному провадженні. У матеріалах кримінального провадження відсутнє належне повідомлення уповноваженою особою про підозру у кримінальному провадженні №0002195 від 26.07.2014, а тому тримання під вартою ОСОБА_8 є свавільним та незаконним. Про незаконність та свавільність тримання ОСОБА_8 під вартою свідчать рішення Європейського суду з прав людини ухвалені у цьому кримінальному провадженні, зокрема, «Левченко та інші проти України» (заява № 46993/13) від 11.04.2019, «Бевз та інші проти України» від 25.06.2020, «Горбачов та інші проти України» від 10.02.2022, «Крижановський та інші проти України» (заява обвинуваченого ОСОБА_9 № 16218/17). До цього часу вказані рішення ЄСПЛ не виконані і не застосовані відносно ОСОБА_8 . Також в клопотанні захисник посилається на відповіді державних органів, що надані на його адвокатські запити, які свідчать про те, що ОСОБА_8 за час перебування в слідчому ізоляторі кримінальні правопорушення не вчиняв, в оперативному відділі установи відсутня інформація про можливі погрози зі сторони ОСОБА_8 свідкам, понятим, спеціалістам, експертам та обвинуваченим в кримінальному провадженні № 0000192 . В Кременчуцькій окружній прокуратурі відсутні відомості щодо здійснення ОСОБА_8 погроз, тиску, впливу на потерпілих, ОСОБА_23 , ОСОБА_22 , ОСОБА_21 , ОСОБА_24 та ОСОБА_20 , на свідків, понятих, спеціалістів, експертів у кримінальному провадженні №0000192 від 11.02.2014; щодо здійснення ОСОБА_8 погроз, тиску, впливу на обвинувачених у кримінальному провадженні № 0000192 від 11.02.2014 ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_19 . Також прокуратурою Полтавської області повідомлено, що з 2011 року не надходили звернення ОСОБА_26 і ОСОБА_25 з приводу тиску у зв`язку з їх професійною діяльністю, з приводу готування або скоєння відносно них злочинів, у тому числі щодо загрози їх життю або життю їх близьких, а також про те, що ОСОБА_8 замовив їх вбивство; заяви і повідомлення щодо здійснення тиску на суди, суддів під час розгляду справ в судах міста Кременчука, району, області, України за участю ОСОБА_8 , пов`язаних підприємств, не надходили, відсутні відомості про вчинення кримінальних правопорушень в період знаходження в Полтавській УВП № 23; відсутні відомості продовження вчинення правопорушень; відсутні відомості щодо можливої підготовки до втечі або намагання чи здійснення спроб втечі з-під варти та переховування від органів досудового розслідування чи суду; відсутні заяви від ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_19 щодо незаконного впливу на них; відсутні відомості про здійснення погроз, тиску, впливу на потерпілих, свідків, спеціалістів, експертів у кримінальному провадженні №0000192. Крім всього, надані відповіді підтверджують відсутність будь-яких відомостей про наявність корупційних зв`язків у ОСОБА_8 з органами влади. Також відсутні будь-які достовірні дані та фактичні обставини щодо здійснення якогось впливу зі сторони ОСОБА_8 на потерпілих та інших учасників у справі.Також ОСОБА_8 заявляє про відсутність укриття в слідчому ізоляторі та незабезпечення його безпеки. Захисник наголошує на тому, що судом має бути враховано, що ОСОБА_8 має місце роботи, сім`янин, має дружину, дітей, учасник ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії, внаслідок чого отримав інвалідність 2 групи, пов`язану з виконанням обов`язку щодо ліквідації аварії, має численні хвороби, у тому числі серця. В довідці про інвалідність зазначено, що йому повинно бути забезпечено стаціонарне лікування 1-2р. на рік. Натомість, лікування за час перебування під вартою ОСОБА_8 не проходив.

Обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_13 підтримали клопотання захисника ОСОБА_12 про негайне звільнення ОСОБА_8 з-під варти.

Прокурор уважає, що клопотання захисника ОСОБА_12 не підлягає задоволенню, оскільки його доводи вже неодноразово були розглянуті судом при вирішенні питання доцільності подальшого тримання ОСОБА_8 під вартою.

Обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_9 підтримали клопотання захисника ОСОБА_12 про негайне звільнення Мельника з-під варти.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_16 звернувся до суду з клопотанням про негайне звільнення особи з-під варти. В обґрунтування клопотання зазначив, що станом на даний час ОСОБА_29 саме як невинувата особа знаходиться під вартою вже більше 8 років та 5 місяців. Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою дієвості цього провадження. Проте дієвість провадження у кримінальній справі №532/308/15-к давно поставлена під сумнів порушенням принципів, зокрема, розумних строків її розгляду та тривале перебування під вартою з вини держави невинуватої людини, тому автоматичне продовження для ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом більш ніж 8 років є порушенням вимог Конвенції з прав людини та основоположних свобод, Конституції України та положень кримінального процесуального закону щодо завдань кримінального провадження та його загальних засад. З врахуванням недоведеності прокурором ризиків, визначених ст.177 КПК України, враховуючи необхідність застосування кримінального процесуального закону з урахуванням практики Європейського суд з прав людини, зокрема, висловлену у його рішенні від 06.10.2022 у справі №16218/17 «Крижановський та інші проти України», з метою недопущення катування людини в спосіб свавільного утримання під вартою за межами будь-яких розумних строків захисник просить скасувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та негайно звільнити з-під варти ОСОБА_9 .

Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_14 підтримали клопотання захисника ОСОБА_16 про негайне звільнення обвинуваченого з-під варти.

Прокурор просив відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_16 за відсутністю обставин, які б свідчили про негайне звільнення обвинуваченого з-під варти. Встановлені раніше ризики недобросовісної поведінки обвинувачених продовжують існувати, а відсутність нових ризиків, що обгрунтовують подальше тримання обвинувачених під вартою, свідчить про дієвість обраного їм запобіжного заходу. Вказує, що ризик застосування обвинуваченим певного покарання може впливати на їх поведінку з огляду на страх перед цим покаранням. Обвинувачені вже заявляють про недовіру до суду, чим підтверджують своє ставлення до встановленого законом порядку.

Обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , захисники ОСОБА_12 та ОСОБА_15 підтримали доводи клопотання захисника ОСОБА_16 про негайне звільнення ОСОБА_9 з-під варти, просили задовольнити.

Захисник ОСОБА_33 доповнив, що запобіжний захід є темпоральним, обмежений терміном у 60 днів та не може бути безстроковим. Прив`язувати цей термін до довічного позбавлення волі неможна.

Також захисник ОСОБА_16 подав до суду клопотання про негайне звільнення ОСОБА_10 з-під варти, обгрунтовуючи його наступним. Станом на даний час ОСОБА_10 саме як невинувата особа знаходиться під вартою вже більше 8 років та 5 місяців. Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою дієвості цього провадження. Однак дієвість провадження у кримінальній справі №532/308/15-к давно поставлена під сумнів порушенням принципів, зокрема розумних строків її розгляду та тривале перебування під вартою з вини держави невинуватої людини, тому автоматичне продовження для ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом більш ніж 8 років є порушенням вимог Конвенції з прав людини та основоположних свобод, Конституції України та положень кримінального процесуального закону щодо завдань кримінального провадження та його загальних засад. З врахуванням недоведеності прокурором ризиків, визначених ст.177 КПК України, враховуючи необхідність застосування кримінального процесуального закону з урахуванням практики Європейського суд з прав людини, зокрема, висловлену у його рішеннях від 25 червня 2020 року у справі «Бевз та інші проти України» (в тому числі по заяві ОСОБА_10 № 1838/18) та у справі «Горбачов та інші проти України» (заяви номери 14693/20 та інші), з метою недопущення катування людини в спосіб свавільного утримання під вартою за межами будь-яких розумних строків захисник просить скасувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та негайно звільнити з-під варти ОСОБА_10 .

Обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник ОСОБА_15 підтримали клопотання захисника ОСОБА_16 про негайне звільнення ОСОБА_30 з-під варти.

Прокурор просив відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_16 з огляду на відсутність у ньому будь-яких нових доводів для негайного звільнення ОСОБА_30 з-під варти. Зазначив, що викладені в клопотанні доводи вже неодноразово були розглянуті судом при вирішенні питання доцільності подальшого тримання ОСОБА_10 під вартою. З приводу виконання рішень ЄСПЛ зауважив, що для цього є визначений законом порядок. Відновлення юридичного стану при даних обставин не є можливим, оскільки встановлене Європейським судом порушення вже відбулося. Виконання цього рішення полягає у сатисфакції констатовного порушення прав заявника, а не відновлення попереднього юридичного стану заявника як засобу індивідуального характеру. Жодна судова інстанція у своїх рішеннях щодо запобіжного заходу обвинуваченим не зазначала, що застосуванням заходів індивідуального характеру є негайне звільнення обвинувачених з-під варти.

Обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , захисники ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 підтримали доводи клопотання захисника ОСОБА_16 про негайне звільнення Куника з-під варти, просили задовольнити.

Розглянувши вище вказані клопотання сторони обвинувачення та сторони захисту, вислухавши думку учасників судового розгляду, суд присяжних зазначає наступне.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

При розгляді судом клопотань прокурора про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та клопотань сторони захисту про негайне звільнення обвинувачених з-під варти на стадії судового розгляду суд не з`ясовує обставини вчинення кримінальних правопорушень та не перевіряє їх дослідженням доказів, оскільки вказане є недопустимим на даній стадії судового провадження з огляду на принципи змагальності та диспозитивності кримінального судочинства. Суд лише визначає на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Також суд приймає до уваги принцип невинуватості особи, враховує повагу до особистої свободи і недоторканості особи, однак зважує ці принципи у сукупності із цілями і завданнями кримінального провадження, передбаченими до ст. 2 КПК України.

Прокурор, обґрунтовуючи клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим, посилався на те, що наразі продовжують існувати ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачені можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні.

Так, ризик переховування від суду залишається реальним з огляду на тяжкість злочинів, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , суворістю можливого покарання, передбаченого ч.2 ст.115 КК України, зокрема, у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, та пов`язаними із цим негативними для обвинувачених наслідками.

До того ж є важливим та обставина, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, та продовжений Указами Президента України від 14.03.2022 №133/2022, від 18.04.2022 №259/2022, від 17.05.2022 №341/2022, від 12.08.2022 №573/2022, від 07.11.2022 №757/2022, від 06.02.2023 №58/2023 строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб. Очевидно, що в умовах, які існують в Україні, викликаних безпрецедентною військовою та нелюдською агресією російської федерації проти України, в обвинувачених збільшуються можливості для ухилення від суду, адже правоохоронні органи задіяні у діяльності з відсічі збройної агресії російської федерації та у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості належним чином контролювати поведінку обвинувачених.

Наведені обставини у сукупності дають підстави дійти висновку, що обвинувачені, ймовірно, можуть переховуватись від суду.

Актуальними наразі залишаються ризики незаконного впливу на потерпілих, свідків у цьому кримінальному провадженні.

Попри те, що свідки, заявлені стороною обвинувачення, вже були допитані в судовому засіданні, однак відповідно до ч.14 ст.352 КПК України свідок може бути допитаний повторно в тому самому або наступному судовому засіданні за його клопотанням, за клопотанням сторони кримінального провадження або за ініціативою суду, зокрема, якщо під час судового розгляду з`ясувалося, що свідок може надати показання стосовно обставин, щодо яких він не допитувався.

Крім цього, відповідно до ч.2 ст.358 КПК України, не виключається додатковий виклик вже допитаних свідків після дослідження письмових доказів зі сторони обвинувачення. Про що також наголошувалось та роз`яснювалось судом під час допиту певних свідків, які брали участь у проведенні слідчих дій та за наслідками яких складались процесуальні документи.

Так, за результатами дослідження певних письмових доказів був здійснений додатковий виклик свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_17 , які були допитані в судових засіданнях 25.01.2023 та 31.01.2023 відповідно.

При цьому залишається ймовірність додаткового допиту свідка ОСОБА_19 .

Також судом присяжних враховується думка потерпілих ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 про те, що зміна запобіжного заходу призведе до додаткових емоційних хвилювань, оскільки є загроза їх життю та членів їх сім`ї і вони сприймають таку загрозу як реальну.

Зважаючи на усі обставини цього кримінального провадження, наведені вище, суд присяжних переконаний, що прокурор довів наявність достатніх підстав уважати, що існують ризики того, що обвинувачені, ймовірно, можуть переховуватись від суду та незаконно впливати на свідків та потерпілих. Тобто прокурором доведено, що заявлені ним раніше ризики не зменшилися.

Про наявність достатніх підстав вважати, що ОСОБА_8 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, тобто про наявність ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК, свідчить наступне.

З доказів, на які посилається прокурор та які містяться у справі, убачається, що родина ОСОБА_8 володіє бізнесом, засобами масової інформації, є заможною. ОСОБА_8 має тісні зв`язки в органах влади. Зазначені фінансові та статусні можливості ОСОБА_8 в сукупності доводять існування ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_8 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Докази, долучені захисником ОСОБА_12 до клопотання про негайне звільнення ОСОБА_8 з під-варти, не спростовують наявність ризиків, передбачених п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК.

В діях ОСОБА_10 також існує ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. Так, встановлено, що у серпні 2022 року обвинувачений ОСОБА_10 написав заяву про відмову від громадянства України. Вказана заява містить в собі такі висловлювання ОСОБА_10 , які свідчать про нехтування та зневажливе ставлення як до представників органів державної влади і до держави в цілому, так і до законів України.

Суд присяжних уважає, що ці обставини вказують на наявність в діях ОСОБА_10 ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК, тобто перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Також слід зазначити, що поведінка обвинувачених у судових засіданнях, яка полягала в образливих та принизливих висловлюваннях в бік прокурора, застосуванні нецензурної лексики, та неприпинення такої поведінки після зауважень головуючої, характеризує особи обвинувачених та не може бути не прийнято судом в контексті аналізованих ризиків та оцінюється як ризик недобросовісної поведінки обвинувачених, що, в свою чергу, вказує на підвищений ризик вчинення дій, спрямованих на перешкоджання здійсненню правосуддя.

У даному кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, оскільки злочини, що інкримінуються обвинуваченим, відносяться до категорії злочинів проти життя та здоровя особи, що відповідно до ст.3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю в Україні.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" зазначено, що тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи. Відтак, враховуючи, що злочини, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , набули широкого розголосу серед громадськості, у ЗМІ, на телебаченні та в інтернет ресурсах, що свідчить про інтерес та запит суспільства на об`єктивний та неупереджений розгляд даного кримінального провадження, а тому суспільний інтерес у даному випадку переважає над правилом поваги до особистої свободи обвинувачених.

Також суд враховує дані, що характеризують особи обвинувачених, їх вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, наявність родини й утриманців, місця роботи, репутацію та майновий стан обвинувачених, відсутність судимостей.

Наявність у обвинувачених родин та соціальних зв`язків, нагород у ОСОБА_8 , не є обставинами, які безумовно виключають чи мінімізують до маловірогідності ймовірність настання ризиків стосовно обвинувачених.

При цьому матеріали кримінального провадження не містять будь-яких відомостей про неможливість утримувати обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під вартою за станом здоров`я, та суду таких доказів не надано.

Отже, дані про особу обвинувачених не вказують на підстави для зміни вже застосованого запобіжного заходу на більш м`який, оскільки не дають підстав для висновку, що такі дані здатні знизити встановлені судом присяжних ризики.

В сукупності всі ці обставини, на думку суду, дають достатні підстави вважати, що у разі відмови у продовженні строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених, перебуваючи на свободі, вони можуть вчинити активні дії щодо переховування від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, і які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів

Наявність підстав для залишення обвинувачених під вартою оцінюється судом з урахуванням особливостей даного кримінального провадження, поведінки сторін та існування реального і справжнього суспільного інтересу. У цьому кримінальному провадженні суд, дотримуючись розумного балансу між втручанням в право на свободу обвинувачених, з однієї сторони, та необхідністю забезпечення інтересів дієвості кримінального провадження, дійшов висновку, що належна поведінка обвинувачених, запобігання спробам вчинення ними дій, передбачених частиною 1 статті 177 КПК ( ОСОБА_8 , ОСОБА_10 п.1, 3, 4 ч.1 ст.177, ОСОБА_9 п.1, 3 ч.1 ст.177), можуть бути забезпечені виключно шляхом застосування до них запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою.

За таких умов продовження тримання під вартою обвинувачених може бути виправданим заходом, який не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу.

Доводи захисників про те, що ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 повинні бути негайно звільнені з-під варти, оскільки останні не набули статусу підозрюваних, а також досудове розслідування проводилось неуповноваженим органом та неуповноваженими особами, не заслуговують на увагу з огляду на те, що на даній стадії судового розгляду суд не дає оцінки обґрунтованості підозри, статусу особи підозрюваного чи обвинуваченого та не дає відповідної правової оцінки доказам через призму їх належності, допустимості та достовірності, які суд в силу ч.1 ст.89 КПК України повинен вирішувати під час оцінки доказів в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по суті.

Підстави для застосування положень ст.72 КК України в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 № 838-VIII («Закон Савченко»), на застосуванні яких наполягає сторона захисту, відсутні, оскільки такі положення закону можуть бути застосовані лише до особи, стосовно які ухвалено обвинувальний вирок та призначено відповідне покарання.

Щодо посилань сторони захисту в своїх клопотаннях на рішення ЄСПЛ «Левченко та інші проти України», «Бевз та інші проти України», «Горбачов та інші проти України» та «Крижановський та інші проти України» суд присяжних зазначає, що загальні принципи, яких дотримувався ЄСПЛ при ухваленні цих рішень, а саме: оцінка та аналіз наведених ним фактів, констатований характер (зміст) порушень Конвенції, присуджена ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у зв`язку із цим грошова компенсація дають підстави вважати, що щодо них були допущені такі порушення Конвенції, які за цих обставин неможливо відновити у вигляді того стану чи становища, що існували до вчинення порушень. У таких випадках засобами компенсації можуть бути: сплата присудженого відшкодування моральної шкоди, аналіз причин порушення Конвенції та пошук шляхів усунення цих порушень, вжиття інших заходів загального характеру.

При цьому у вище вказаних рішеннях ЄСПЛ, присуджуючи ОСОБА_10 та ОСОБА_9 справедливу сатисфакцію у вигляді відшкодування моральної шкоди, не вказував на необхідність застосування до останніх таких додаткових заходів індивідуального характеру як відновлення попереднього юридичного стану.

Суд зазначає, що предметом перегляду у справах «Левченко та інші проти України», «Бевз та інші проти України», «Горбачов та інші проти України», «Крижановський та інші проти України» не були судові рішення Пирятинського районного суду Полтавської області щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_9 про продовження тримання їх під вартою. ЄСПЛ у вказаних рішеннях констатував порушення Конвенції лише щодо надмірної тривалості досудового ув`язнення (п.3 ст.5 Конвенції) та не зробив висновку про порушення конвенційних прав ОСОБА_10 та ОСОБА_9 під час розгляду справи Пирятинським районним судом Полтавської області щодо них по суті.

Доводи, викладені захисником ОСОБА_13 у його письмових запереченнях на клопотання прокурора, не заслуговують на увагу та оцінку, оскільки не стосуються кримінально-процесуального аспекту питань, які з`ясовуються судом під час розгляду клопотань про продовження тримання під вартою та негайне звільнення з-під варти.

Щодо інших доводів сторони захисту суд зазначає, що суд не повинен надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін, про що неодноразово зазначав у своїх рішеннях ЄСПЛ (рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, «Серявін та інші проти України від 10 лютого 2011 року).

Підсумовуючи все вищевикладене, суд присяжних дійшов висновку, що запобіжний захід обвинуваченим у вигляді тримання під вартою необхідно продовжити на строк шістдесят днів, а тому клопотання прокурора слід задовольнити, а клопотання адвоката ОСОБА_12 та адвоката ОСОБА_16 залишити без задоволення.

Керуючись ст.176-178, 183, 194, 331, 350, 372, 395 КПК України, суд

у х в а л и в:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 задовольнити.

Продовжити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с.Манулівка Козельщинського району Полтавської області, громадянину України, дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, до 08 квітня 2023 року включно.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_12 про негайне звільнення з-під варти відмовити.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 задовольнити.

Продовжити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю м.Кременчук Полтавської області, громадянину України, дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, до 08 квітня 2023 року включно.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_16 про негайне звільнення з-під варти відмовити.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 задовольнити.

Продовжити ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцю м.Христинівка Черкаської області, громадянину України, дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, до 08 квітня 2023 року включно.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_16 про негайне звільнення з-під варти відмовити.

Копію ухвали вручити обвинуваченим, їх захисникам, прокурору та направити до ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)» після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії даної ухвали.

Повний текст ухвали оголошено 10.02.2023.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

ОСОБА_34 ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5