Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/531/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 369 Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2022 року м. Кропивницький

Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому кримінальне провадження № 000044 від 10.02.2022 року стосовно ОСОБА_7 за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 липня 2022 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чингирлау Уральської республіки Казахстан, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-17 грудня 2020 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч.2 ст. 289, ч.2 та 3 ст.185 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_7 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки,

визнано винуватим та засуджено за ч.3 ст.369 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст.71 КК України, ОСОБА_7 за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання, до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 грудня 2020 рок та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років.

Ухвалено про стягнення з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз в розмірі 4118 грн.88 коп.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність висновків суду викладених у вироку фактичним обставинам справи, просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий виправдувальний вирок з підстав недоведеності винуватості (п.1 ч.1 ст. 373 КПК) ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Свої вимоги аргументує тим, що в основу вироку покладені неправдиві та суперечливі показання свідка ОСОБА_10 , які спростовуються показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він для вирішення питання про повернення автомобіля з причепом запропонував ОСОБА_10 надати лише благодійну допомогу для ремонту відділення поліції, після чого ОСОБА_10 сам призначив йому зустріч на 14.02.2022 року і назвав суму, яку необхідно було передати.

Крім того, захисник вказує про те, що при ретельному дослідженні протоколу проведення негласної слідчої (розшукової) дії та перегляді відеозапису, прослідковуються навмисні провокаційні дії ОСОБА_10 на отримання від ОСОБА_7 неправомірної вигоди, оскільки до компетенції ОСОБА_10 , як начальника районного відділу поліції не входить вирішення питань про повернення автомобіля та причепа, які знаходяться під арештом, санкціонованого слідчим суддею.

Вважає, що затримання ОСОБА_7 14.02.2022 року о 12 год. 47 хв. лише після передачі коштів в службовому кабінеті, свідчить про те, що ОСОБА_10 сам схиляв ОСОБА_7 до вчинення протиправних дій.

ОСОБА_10 в даній ситуації, на думку сторони захисту, повинен був після пропозиції ОСОБА_7 отримати неправомірну вигоду за не притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 246 КК України та повернення вилученого майна, діяти у відповідності до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобіганні корупції» а саме: відмовитися від пропозиції, за можливості ідентифікувати особу, яка зробила пропозицію; залучити свідків, якщо це можливо, у тому числі з числа співробітників; письмово повідомити про пропозицію безпосереднього керівника або спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції.
Оскільки ОСОБА_10 не виконав весь комплекс заходів, який зобов`язаний був виконати, сам спровокував ОСОБА_7 до передачі йому неправомірної вигоди, то всі зібрані стороною обвинувачення докази на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369 КПК України, у відповідності до вимог ст.ст. 87, 89 КПК України та практики ЄСПЛ повинні бути визнані судом недопустимими.

Також захисник у своїй апеляційній скарзі стверджує, про те, що дії ОСОБА_7 з об`єктивної та суб`єктивної сторони не підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369 КПК України, оскільки начальник Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_10 , згідно примітки 2 до ст.368 КК України та ст.6 ЗУ «Про державну службу» не підпадає під критерії службової особи, яка займає відповідальне становище.

Вважає, що суд проявив необ`єктивність у дослідженні доказів на предмет їх належності та допустимості, ухвалив незаконний та необґрунтований обвинувальний вирок, який підлягає скасуванню, з ухваленням нового виправдувального вироку.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини цієї справи та правильність висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, просить скасувати вирок суду першої інстанції, у зв`язку з невідповідністю призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, через м`якість та ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 369 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна. На підставі ст. 71 КК України, приєднати до покарання призначеного за даним вироком, частину не відбутого покарання, призначеного за вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17.12.2020 та призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років. В решті вирок прокурор просить залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд при ухваленні вироку не в повній мірі дотримався вимог ст.ст. 50, 65 КК України та Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначив обвинуваченому ОСОБА_7 надто м`яке та несправедливе покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі.

Зокрема прокурор вважає, що суд при призначенні ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю вироків не врахував, що останній раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, на шлях виправлення не став, вчинив новий тяжкий, корупційний злочин в період відбування покарання, призначеного за попереднім вироком, свою вину не визнав та не розкаявся.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за пропозицію та надання службовій особі, яка займає відповідальне становище, неправомірної вимоги, за вчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданого службового становища при слідуючих обставинах.

Так, 09 лютого 2022 року близько 10:00 год. начальник Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_10 , призначений наказом № 5 о/с від 06.01.2021 у зв`язку з організаційно-штатними змінами, відповідно до наказу НПУ від 18.12.2020 № 993 з 11.01.2021 року на посаду начальника Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області, тобто який займав посаду керівника структурного підрозділу органу державної влади та перебував у статусі службової особи, яка займає відповідальне становище, знаходився на вулиці біля приміщення районного відділу поліції за адресою: Кіровоградська область, м. Олександрія, вулиця 6-го Грудня, 49.

В цей момент до ОСОБА_10 звернувся раніше невідомий йому ОСОБА_7 та повідомив, що має намір вирішити з ним питання щодо не притягнення його до кримінальної відповідальності по матеріалам розпочатого кримінального провадження за фактом перевезення ним на автомобілі ВАЗ-2103 з причепом дров, здобутих внаслідок незаконної порубки та повернення транспортного засобу, шляхом надання ОСОБА_10 неправомірної вигоди в сумі 15 000 гривень.

В подальшому 14.02.2022 року ОСОБА_7 , діючи умисно, протиправно, з метою ухилення від притягнення його до кримінальної відповідальності та повернення вилученого під час огляду транспортного засобу та дров, перебуваючи в приміщенні Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області за адресою місто Олександрія, вулиця 6-го Грудня, 49 в службовому кабінеті ОСОБА_10 № 215 в ході розмови з ним надав останньому неправомірну вигоду у сумі 10000грн та о 12 год. 35 хв. під час проведення контролю за вчиненням злочину, відносно ОСОБА_7 , після передачі останнім запропонованої ним неправомірної вигоди, ОСОБА_7 був затриманий у порядку ст. 208 КПК України. На місці вчинення кримінального правопорушення та під час проведення обшуку на службовому столі ОСОБА_10 , розташованому у вищевказаному кабінеті, виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 10 000 (десять тисяч) гривень.

При цьому ОСОБА_10 , як службова особа, яка займає відповідальне становище у разі зловживання ним службовим становищем як начальника ОРВП, мав можливість: сприяти, укривати та не перешкоджати протиправній діяльності окремих осіб на підпорядкованій йому території, у т.ч. пов`язаної із незаконною порубкою, перевезенням зберіганням та збутом незаконно зрубаних дерев на території Олександрійського району; вживати заходи, направлені на перешкоджання взаємодії слідчого підрозділу з працівниками кримінальної поліції під час попередження, виявлення й розслідування кримінальних правопорушень, у т.ч. зазначеної категорії правопорушень.

Заслухавши доповідача, в дебатах обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора ОСОБА_6 , думку прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечував проти апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задоволенню не підлягають за таких підстав.

Переглядаючи вирок в межах апеляційних доводів захисника ОСОБА_9 , щодо скасування та ухвалення нового виправдувального вироку з підстав недоведеності вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується (п.1 ч.1 ст. 373 КПК України) колегія суддів апеляційного суду вважає їх безпідставними, оскільки сторона захисту, під час апеляційного розгляду не довела наявність правових і фактичних підстав для цього.

Так, відповідно до ст. 370 КПК України, як обвинувальний, так і виправдувальний вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні, і оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Із цього слідує, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку.

Крім того, згідно положень ст. 7, 17 та 22 КПК України, однією з засад кримінального провадження є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні суду своїх доказів і у доведенні перед ним їх переконливості.

При цьому суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, ухвалюючи обвинувальний вирок суд першої інстанції, з дотриманням норм ст.ст. 17, 22, 23 КПК України, повинен дослідити всі докази сторони обвинувачення, надати їм належну, логічну оцінку щодо об`єктивного спростування таких відомостей, виходячи з вимог ст. ст. 91, 94 КПК України, та за наявністю підстав - визнати такі докази неналежними, недопустимими чи недостовірними, що в свою чергу унеможливить вибірковість їх оцінки.

За змістом п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються, у тому числі, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Підставою кримінальної відповідальності є склад кримінального правопорушення, тобто сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно-небезпечне діяння як конкретний злочин.
Частина 1 стаття 369 КК України передбачає покарання за пропозицію чи обіцянку службовій особі надати їй або третій особі неправомірну вигоду, а так само надання такої вигоди за вчинення чи не вчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає таку вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.

Відповідальність за ч.3 ст.369 КК України настає в разі вчинення діянь, передбачених частиною 1 або 2 цієї статті, якщо неправомірна вигода надавалась службовій особі, яка займає відповідальне становище.

Згідно примітки 2 до ст.368 КК України, службовими особами, які займають відповідальне становище, у статті 369 цього Кодексу, є особи, зазначені у пункті 1 примітки до ст.364 цього Кодексу, посади яких згідно зі ст.6 ЗУ «Про державну службу», належать до категорії «Б», судді, прокурори, слідчі і дізнавачі, а також інші керівники і заступники керівників органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх структурних підрозділів та одиниць.

Об`єктивна сторона даного злочину характеризується трьома альтернативними діями: пропозицією надати неправомірну вигоду, обіцянкою надати неправомірну вигоду, надання такої вигоди за вчинення чи не вчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує чи надає неправомірну вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується лише прямим умислом.

ОСОБА_7 на момент вчинення кримінального правопорушення було 49 років, докази його неосудності відсутні.

Таким чином, ОСОБА_7 є суб`єктом злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України.

Частиною 3 статті 18 та приміткою 1 до ст. 364 КК України визначено, що службовими особами є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також постійно чи тимчасово обіймають в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною службовою особою підприємства, установи, організації, судом або законом.
Приміткою 2 до ст. 368 КК України визначено, що службовими особами, які займають відповідальне становище, у статтях 368, 368-5, 369 та 382 цього КК України є особи, зазначені у пункті 1 примітки до статті 364 КК України, посади яких згідно із статтею 6 Закону України "Про державну службу" належать до категорії "Б", судді, прокурори, слідчі і дізнавачі, а також інші, крім зазначених у пункті 3 примітки до цієї статті, керівники і заступники керівників органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх структурних підрозділів та одиниць.
Суд встановив і матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_10 згідно наказу № 5 о/с від 06.01.2021 року призначений на посаду начальника Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області.

Посада начальника даного відділу є посадою керівника структурного підрозділу ГУНП в Кіровоградській області Національної Поліції України як центрального органу виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через міністра внутрішніх справ України згідно із законом.
Таким чином, начальник Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_10 в період з грудня 2021 року по лютий 2022 року, фактично був керівником структурного підрозділу органу державної влади та перебував у статусі службової особи, яка займає відповідальне становище.
Кваліфікуючи дії ОСОБА_7 за ч.3 ст. 369 КК України, як пропозиція та надання службовій особі, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди, за вчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданого службового становища, суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку, зазначив про те, що ОСОБА_7 , якому достеменно було відомо, що ОСОБА_10 обіймає посаду начальника Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області, у службовому кабінеті, надав ОСОБА_10 неправомірну вигоду у виді грошових коштів в сумі 10 000 грн. за вжиття ОСОБА_10 заходів щодо не притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ст. 246 КК України у кримінальному провадженні №0001754, яке розслідується слідчим цього районного відділу поліції по факту незаконного перевезення ОСОБА_7 деревини, повернення вилученого автомобіля та деревини.
На обґрунтування своїх висновків суд послався на ряд досліджених в судовому засіданні доказів, у тому числі дані: протоколів огляду місця події, проведення негласних слідчих (розшукових) дій, протоколу обшуку, висновки експертів, показання обвинуваченого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_10 , а їх сукупність такою, що поза межами розумного сумніву доводить винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Зокрема, суд послався на дані:
- наказу від 06 січня 2021 року №5 о/с про призначення підполковника поліції ОСОБА_10 начальником Олександрійського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області (т.1 а.п.77);

- заяви ОСОБА_10 від 09 лютого 2022 року про притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності, який 09 лютого 2022 року запропонував надати йому неправомірну винагороду в сумі 15 000 грн. за не притягнення до кримінальної відповідальності, передбаченої ст. 246 КК України та повернення вилученого майна (т.1 а.п.71);

- протоколу про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії -аудіо-, відео контролю особи з використанням спеціальних технічних засобів згідно з яким зафіксовано, що до приміщення кабінету заходять начальник Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській ОСОБА_10 разом з ОСОБА_7 , ОСОБА_11 зачиняє двері до кабінету та пропонує жестом руки О. присісти на стілець, а сам прямує за свій робочий стіл та за який присів, О. запитує «куди капусту» та кладе правою рукою грошові кошти на стіл Х., каже, як домовлялись. ОСОБА_11 відповідає, що ні про що вони не домовлялись. ОСОБА_12 просить повернути машину та каже, що не хочеться до кримінальної відповідальності, далі де розмова щодо повернення вилученого майна у кримінальному провадженні за ст. 246 КК України та обставини вчинення кримінального правопорушення, о 12 год. 46хв. до приміщення кабінету заходять працівники поліції (т.1 а.п.78-83);

- протоколу про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії -аудіо-, відео контроль особи з використанням спеціальних технічних засобів на якому зафіксовано, , що 14 лютого 2022 року о 12 год. 29 хв. ОСОБА_7 разом з начальником Олександрійського РВП ГУЕНП в Кіровоградській області ОСОБА_10 зайшли до приміщення кабінету, де ОСОБА_7 відразу присів на стілець, який розташований праворуч, у свою чергу ОСОБА_10 сів на стілець біля свого робочого столу. О 12 год. 29 хв. ОСОБА_7 правою рукою поклав грошові кошти на стіл ОСОБА_10 , після чого відбулася побутова розмова між ними. Близько 12 год. 46 хв. ОСОБА_7 підвівся та в цей час до приміщення кабінету зайшли працівники поліції разом з понятими. Грошові кошти в сумі 10 000 грн., вилучені на столі в приміщенні кабінету начальника Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області, в ході чого складено відповідний протокол (т.1 а.п.90-91);

- протоколу обшуку від 14 лютого 2022 року та відеозапису зазначеної слідчої дії - приміщення кабінету №215, на другому поверсі приміщення Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області, розташованому за адресою: Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. 6-го Грудня, 49, праворуч від входу до кабінету на стільці знаходився ОСОБА_7 . В дальній частині кабінету знаходився письмовий стіл за яким сидів ОСОБА_10 , на поверхні столу знаходяться папери, блокноти, а праворуч грошові кошти купюрами номіналом по 200 та 500 гривень. Щодо походження коштів, ОСОБА_7 повідомив, що надав їх ОСОБА_10 в якості неправомірної вигоди за повернення вилученого транспортного засобу з причепом та дровами, а також за не притягнення до кримінальної відповідальності. З поверхні столу вилучено грошові кошти номіналом по 500 грн. в кількості 10 штук, та грошові кошти номіналом по 200 грн. в кількості 25 штук. О 13 год. 39 хв. ОСОБА_7 повідомлено про необхідність проведення його особистого обшуку, на що останній погодися та добровільно витягнув з карманів та пред`явив для огляду паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , посвідчення водія НОМЕР_5 , ключі від автомобіля, особисті речі, мобільний телефон ASTRO A 184 IMEL 1) НОМЕР_6 , 2) НОМЕР_7 та дві сім карти мобільних операторів «Київстар» та «ВФ Україна», вказаний мобільний телефон було вилучено (т.1 а.п.97-109);

- висновку експерта від 22 лютого 2022 року №СЕ-19/112-22/1245-ДД про те, що при досліджені 25 грошових купюр номіналом 200 гривень та 10 грошових купюр номіналом 500 гривень встановлено, що зазначені купюри відповідають аналогічним грошовим купюрам, які знаходяться в офіційному обігу на території України, будь-яких прихованих поміток, залишених люмінесцентною, іншою речовиною, крім тих ознак, що мають бути на банкнотах, в якості захисних елементів, не виявлено (т. 1 а.п.150-169);

- витягу з ЄРДР від 10 лютого 2022 року про те, що до слідчого управління ГУНП в Кіровоградській області з Кіровоградського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України надійшли матеріали перевірки щодо пропозиції, обіцянки ОСОБА_7 надати начальнику Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_10 , який займає відповідальне становище неправомірної вигоди за повернення вилученого майна та не притягнення до кримінальної відповідальності (т.1 а.п.70);

- протоколу від 14 лютого 2022 року про затримання ОСОБА_7 14 лютого 2022 року о 12.47 год. в якості підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000044 від 10.02.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 369 КК України (т.1 а.п.110-113);

- протоколу огляду місця події від 17.12.2021року - узбіччя дороги М-30 в напрямку сел. Знам`янка, під час проведення якого виявлено автомобіль ВАЗ д.н. НОМЕР_3 з причепом, в якому знаходилися колоди деревини, на які ухвалою слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду від 24.12.2021р. у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0001754 було накладено арешт з метою збереження речових доказів (т.1 а.п.180-183, 197);

- заяви ОСОБА_7 від 20.01.2022 року на ім`я начальника Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_10 про повернення йому деревини породи акація, яка була вилучена у нього 17.12.2021р. ( т.1 а.п.204);

- заяви ОСОБА_7 від 21.01.2022 року адресованої т.в.о. начальника слідчого відділення Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області про повергнення йому деревину, яка була вилучена 17.12.2021 в межах кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0001754 (т.2 а.п.207);

- письмових пояснень ОСОБА_7 від 14.02.2022 року адресованих начальнику Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області, відібраних слідчим СВ Олександрійського РВП ОСОБА_13 про те, що ОСОБА_7 разом із своїм знайомим ОСОБА_14 17.12.2021р. у лісосмузі біля автодороги М-30 знайшли та на автомобілі ВАЗ д.н. НОМЕР_3 з причепом перевозили колоди деревини породи акація у кількості близько 20 шт. (т.2 а.п.212).

Крім того, суд обґрунтовуючи свої висновки послався на показання самого обвинуваченого ОСОБА_7 , який в судовому засіданні пояснив, що 09 лютого 2022 року він прийшов до райвідділу поліції для того щоб з`ясувати питання повернення вилученого у нього автомобіля з причепом, у якому була деревина. На подвір`ї біля будівлі він побачив ОСОБА_10 , який був у цивільному одязі і при розмові він, за повернення автомобіля запропонував ОСОБА_10 надати благодійну допомогу для ремонту відділення поліції. ОСОБА_10 відповів, що він подумає та потім повідомив, що треба прийти до нього у відділ 14 лютого, а також повідомив суму, яку необхідно надати. 14.02.2022 йому подзвонив слідчий та повідомив, що треба з`явитися до відділу поліції на 12 годину, він прийшов, його зареєстрували у відповідному журналі. Потім він написав пояснення у слідчого, а потім той його провів до кабінету ОСОБА_10 . У кабінеті ОСОБА_10 задавав йому питання про сім`ю, кому належить автомобіль, а потім спитав «ну шо?» після цього він дістав 10 тис. грн. і поклав на його робочий стіл. Також ОСОБА_7 в судовому засіданні зазначив, що не вважає свої дії протиправними, оскільки вважав що надає благодійну допомогу для ремонту приміщення поліції завгоспу ОСОБА_10 , а не начальнику районного відділу поліції.
Також суд, мотивуючи своє рішення послався і на показання свідка ОСОБА_10 , який в деталях розповів суду про те, що він працює на посаді начальника Олександрійського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області. 17.12.2021р. працівниками відділу було виявлено факт незаконного перевезення деревини на автомобілі ВАЗ-2103 білого кольору з причепом без документів на порубку, яким керував ОСОБА_7 , у зв`язку з цим по даному факту було розпочато досудове розслідування за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 246 КК України, а транспортний засіб з причепом і деревиною було вилучено. В подальшому 09.02.2022 на подвір`ї біля відділу поліції до нього звернувся ОСОБА_7 , спитав «ви начальник поліції?» та сказав, що хоче повернути автомобіль та деревину. ОСОБА_10 йому роз`яснив, що для вирішення цього питання необхідно звертатися до слідчого та прокурора. ОСОБА_7 повідомив, що хоче надати неправомірну вигоду, на що отримав відповідь, що це кримінально каране діяння, але той не звернув на ці слова уваги та повідомив, що прийде у понеділок. Після цього ОСОБА_10 одразу ж звернувся до Кропивницького управління ДВБ з відповідною заявою. 14.02.2022 року він знаходився у своєму кабінеті, черговий по відділу повідомив, що прийшов гр. ОСОБА_7 . Через кілька хвилин той пройшов до нього у кабінет, присів на стілець поруч з робочим столом та став казати, що хоче забрати транспортний засіб та деревину, як вони домовлялися, на що свідок відповів, що "ми ні про що не домовлялися". ОСОБА_7 поклав на стіл згорток, сказав що це гроші, щоб він допоміг забрати йому машину та розповів про обставини, при яких транспортний засіб було вилучено. Через деякий час до кабінету зайшли працівники поліції з понятими, провели обшук та затримали ОСОБА_7 .

Підсумовуючи свої висновки суд вказав, про те, що оцінивши наявні у справі письмові докази з токи зору їх належності та допустимості, як кожен окремо, так і в їх сукупності між собою, відмічає відсутність в них протиріч і констатує їх повну узгодженість та достатність для встановлення винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 369 КК України, а саме у пропозиції та наданні службовій особі, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди, за вчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданого службового становища.
Позицію захисника ОСОБА_8 про відсутність у матеріалах кримінального провадження належних та допустимих доказів для підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд розцінив критично, а версію адвоката про те, що начальник Олександрійського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_10 не підпадає під критерії службової особи з відповідальним становищем неприйнятною.
Зокрема суд, з посиланням на положення примітки 1 до ст. 364 та примітки 2 до ст. 368 КК України, вказав, ОСОБА_10 згідно наказу від 06 січня 2021 року №5 о/с є начальником Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області, посада начальника даного відділу є посадою керівника структурного підрозділу ГУНП в Кіровоградській області Національної Поліції України як центрального органу виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через міністра внутрішніх справ України згідно із законом.
Крім того, суд спростовуючи доводи захисника зазначив, що враховує усталену практику Верховного Суду, викладену у постановах від 06.06.2019р. у справі №431/2821/17 та від 01.09.2021р. у справі №462/6084/18 про те, що перелічені у примітці до ст. 50 Закону України «Про запобігання корупції» посади службових осіб з віднесенням їх до таких, що займають відповідальне становище, стосуються виключно цієї статті, яка регулює правовідносини щодо декларування та перевірки декларації, а у примітці 2 до ст. 368 КК визначено коло службових осіб, які займають відповідальне становище з метою правильного визначення спеціального суб`єкту злочинів, передбачених ст.ст. 368,368-2,369,382 КК України, зокрема, до осіб, які займають відповідальне становище, належать керівники органів державної влади, їх структурних підрозділів і одиниць.
Також суд, на обґрунтування своїх висновків про доведеність винуватості ОСОБА_7 вказав, що показання свідка ОСОБА_10 , узгоджуються з іншими дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, і по суті спростовують доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його адвоката ОСОБА_8 про відсутність у діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.

Отже, колегія суддів апеляційного суду з об`єктивністю констатує, що районний суд ретельно дослідивши й зіставивши зібрані у даному кримінальному провадженні фактичні дані, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості та достовірності, дійшов правильного висновку про те, що вони в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 .

Порушень порядку збирання (формування) й оцінки доказів в аспекті ст. 94 КПК судом допущено не було, вирок суду першої інстанції достатньо умотивований та відповідає вимогам ст. 374 КПК.

Підсумовуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що відповідно до встановлених фактичних обставин цієї справи, дії обвинуваченого ОСОБА_7 суд правильно кваліфікував за ч. 3 ст. 369 КК України, як пропозиція та надання службовій особі, яка займає відповідальне становище, неправомірної вимоги, за вчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданого службового становища та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_7 у вчиненні даного кримінального правопорушення.

По суті та змісту, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_10 не підпадає під категорію службової особи з відповідальним становищем, а також недостатність зібраних органом досудового розслідування доказів для доведеності пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, аналогічні тим, які були озвучені адвокатом ОСОБА_8 , які були предметом з`ясування та перевірки судом першої інстанції, під час розгляду справи.

При цьому, колегія суддів апеляційного суду з об`єктивністю відмічає, що сам обвинувачений ОСОБА_7 на всіх етапах судового розгляду та під час апеляційного розгляду не оспорював факт розмови з ОСОБА_10 про закриття справи та повернення йому вилученого автомобіля з деревиною за благодійну допомогу на ремонт відділення поліції.

На спростування доводів апеляційної скарги захисника про недоведеність вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, апеляційний суд виходить з того, що аналіз ч. 1 ст. 11 КК України, що визначає поняття злочину, та ч. 3 ст. 369 КК України, за якою обвинувачується ОСОБА_7 , в площині формулювання обвинувачення, вказує на те, що відповідальність за ч. 3 ст. 369 КК України настає, зокрема, якщо доказами поза розумним сумнівом підтверджено, що ОСОБА_7 є суб`єктом даного злочину; він запропонував та надав неправомірну вигоду службовій особі; яка займає відповідальне становище; за вчинення будь-якої дії; з використанням наданого їй службового становища; в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду; та в інтересах третіх осіб; при цьому дії ОСОБА_7 повинні бути винними.

Із зафіксованої у результаті проведення НСРД розмови 14.02.2022 року о 12.29 год. між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 вбачається, що ОСОБА_7 надав ОСОБА_10 неправомірну вигоду за не притягнення його до кримінальної відповідальності за ст.246 КК України, а також за повернення йому автомобіля, причепа та деревини, при цьому ОСОБА_10 ще на початку розмови вказав, що: «Ми з тобою ні о чом не договорювались» пізніше в ході розмови ОСОБА_10 ще раз роз`яснив ОСОБА_7 про те, що за незаконну порубку та перевезення деревини ст. 246 КК України передбачена кримінальна відповідальність, ОСОБА_7 при цьому в черговий раз підтвердив, що бажає, щоб йому повернули автомобіль з причепом і не притягували до відповідальності «щоб він дальше єзділ».

Також ОСОБА_7 під фіксацію розповів, що звертався до колишнього начальника « ОСОБА_15 » через ОСОБА_16 , який йому подзвонив і сказав що не зможе йому допомогти, тоді він побачив ОСОБА_10 і вирішив звернутися до нього, як до начальника, який вирішить це питання.

Більше того, ОСОБА_10 в процесі розмови з ОСОБА_7 запитав: «Хто буде відповідати за дрова, що все рівно будуть розбиратися» ОСОБА_7 відповів: « Що у нього і раніше забирали та віддавали через три дні, а не через три місяці і не було ніяких проблем, начальник слідства все рішав» запитав у ОСОБА_10 : « Ну скільки, Ви тут працюєте»

Із зазначеного вище можна зробити однозначний висновок, що неправомірна вигода ОСОБА_10 надавалась ОСОБА_7 за не притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 246 КК України, повернення арештованого автомобіля, причепа та незаконно вирубленої деревини, протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_7 що полягали у пропозиції та наданні неправомірної вигоди, з суб`єктивної сторони були умисними.

Окрім цього, ОСОБА_7 явно усвідомлював відповідний статус ОСОБА_10 , як начальника Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області, з урахуванням попереднього досвіду «вирішення проблем» з незаконною порубкою деревини, ОСОБА_7 також розумів, що у ОСОБА_10 є можливість вчинити певні дії, а також використати свою посаду, чи вплинути на рішення слідчого або начальника слідчого відділу.

На прямий умисел ОСОБА_7 також вказують заходи конспірації, що вживалися, зокрема він говорив пошепки, свої конкретні цілі та прагнення передати ОСОБА_10 неправомірну вигоду висловлював завуальовано, зокрема на питання ОСОБА_10 : «І що побачив начальника і сразу хабар дать» ОСОБА_7 відповів: « Я нічого не казав … хабаря ніякого не придлагав»

Версію обвинуваченого ОСОБА_7 про провокацію ОСОБА_10 до надання йому грошових коштів, яка полягає у тому, що ОСОБА_10 сам визначив суму неправомірної винагороди та запропонував ОСОБА_7 зустрітись 14.02.2022 року, колегія суддів апеляційного суду вважає неприйнятною за таких підстав.

Так, право на справедливий суд, гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди з особливою прискіпливістю перевіряти те, чи дії особи під час надання чи отримання хабаря не були спровоковані органами державної влади чи іншими агентами, які діють за їх вказівками. У випадку якщо особа заявляє про провокацію її до вчинення злочину, завданням суду є забезпечення сторонам провадження рівних та достатніх можливостей щодо доведення чи спростування можливої провокації перед судом.

Відповідно до частини третьої статті 271 КПК під час підготовки та проведення контролю за вчиненням злочину забороняється провокувати (підбурювати) особу на вчинення цього злочину з метою його подальшого викриття, допомагаючи особі вчинити злочин, який вона би не вчинила, якби слідчий цьому не сприяв, або з цією самою метою впливати на її поведінку насильством, погрозами, шантажем.

У законі не визначено характерних рис, за яких можна віднести ту чи іншу поведінку особи до провокуючої (підбурюючої) до вчинення злочину. Втім, правозастосовна практика Верховного Суду та Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) спрямовують хід уявлення про провокацію злочину до перевірки ключових елементів, а саме необхідності з`ясувати, чи мали органи влади вагомі підстави для початку таємної операції. Повинні існувати підтвердження того, що правоохоронні органи володіли конкретними, об`єктивними та перевіреними доказами, які свідчать про початкові кроки для вчинення дій, які містять склад злочину, а також те, що злочинні дії було вже розпочато під час втручання правоохоронних органів.

Важливим у цьому аспекті є встановлення того, в який момент правоохоронці розпочали негласну операцію щодо "спостереження" за вчиненням злочину, чи вони лише "приєдналися" до злочинної діяльності або ж були ініціаторами її як такої.

Крім того для перевірки провокації злочину необхідно встановити, яким був характер дій правоохоронних органів або осіб, які діють за їхніми вказівками: пасивний чи активний (у формі активного сприяння/підбурювання). Суду необхідно пересвідчитися, що досліджені докази дають підстави стверджувати, що злочин був би вчинений без втручання органів влади, тобто їх вплив не був вирішальним, а таким фактором була саме поведінка обвинуваченого.

Як встановлено судом і матеріалами справи підтверджується, саме під час зустрічі 09.02.2022 року о 10.00 год. обвинувачений ОСОБА_7 біля приміщення районного відділу поліції запропонував надати ОСОБА_10 неправомірну вигоду в сумі 15000 грн. за не притягнення його до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні № 0001754, яке розслідується слідчим цього районного відділу поліції по факту перевезення ОСОБА_7 автомобілем з причепом деревини, здобутої внаслідок незаконної порубки та повернення вилученого автомобіля.
При цьому, ч. 2 ст. 24 Закону України "Про запобігання корупції" визначено, що якщо особа, на яку поширюються обмеження щодо використання службового становища та щодо одержання подарунків, виявила у своєму службовому приміщенні чи отримала майно, що може бути неправомірною вигодою, або подарунок, вона зобов`язана невідкладно, але не пізніше одного робочого дня, письмово повідомити про цей факт свого безпосереднього керівника або керівника відповідного органу, підприємства, установи, організації.

Сприйняття начальником Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_10 такої інформації від ОСОБА_7 , вимагало від нього невідкладного сповіщення про такі обставини керівника.

У заяві від 09.02.2022 року, адресованої т.в.о. начальника Кіровоградського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, ОСОБА_10 просить притягнути ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за пропозицію неправомірної вигоди в сумі 15000 грн. за не притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 246 КК України.

На підставі цієї заяви ОСОБА_10 було розпочато досудове розслідування у даному кримінальному провадженні, що цілком узгоджується із положеннями ст. 214 КПК, яка передбачає, що підставою для внесення відомостей до ЄРДР може виступати, у тому числі заява чи повідомлення із різних джерел про обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Додатковим джерелом інформації про злочин у даному кримінальному провадженні були матеріали НСРД, санкціонованих ухвалами слідчого судді Кропивницького апеляційного суду від 11.02.2022 року за № 285т/22 та 284т/22 на яких було зафіксовано зустріч ОСОБА_7 з ОСОБА_10 14.02.2022 року в службовому кабінеті, під час якої ОСОБА_7 передав ОСОБА_10 неправомірну вигоду в сумі 10 000 грн. за повернення автомобіля з причепом та не притягнення до кримінальної відповідальності за перевезення незаконно зрубаною деревини.

Отже, в даному випадку правоохоронні органи мали вагомі підстави для початку таємної операції щодо ОСОБА_7 , при цьому, описані вище фактичні дані вказують на те, що органи влади "приєдналися" до злочинної діяльності після озвучення 09.02.2022 року обвинуваченим ОСОБА_7 пропозиції та обіцянки надати неправомірну вимогу, інших даних про те, що такі події були ініційовані правоохоронцями, матеріали кримінального провадження не містять.

Так, зустріч між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 під час якої обговорювалось питання про надання неправомірної вигоди, фіксувалось за допомогою НСРД, що надає можливість колегії суддів безпосередньо сприймати їх обставини та оцінювати ініціативність при обговоренні питань отримання неправомірної вигоди.

Як видно з відеозапису та стенограм розмов, що відбулась в день надання неправомірної вигоди, характер дій ОСОБА_7 при зустрічі з ОСОБА_10 14.02.2022 року був активний, а ОСОБА_10 пасивний, саме ОСОБА_7 запропонував хабар, а не ОСОБА_10 , мотивом таких дій могло бути уникнення притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності, що цілком прослідковується із досліджених судом першої інстанції протоколів, складених за результатами проведення аудіо- та відеоконтролю особи.

Під час розмови ОСОБА_7 отримавши одразу ж від ОСОБА_10 відповідь про те, що він з ним ні про що не домовлявся, ОСОБА_7 наполягав та ініціював питання надання неправомірної вигоди ОСОБА_10 , розповівши історію про те, що і раніше йому все повертали через 3 дні, сказав: « Ну скільки, Ви тут працюєте»

Із досліджених доказів не вбачається, що ОСОБА_10 вживав вирази, які б провокували ОСОБА_7 до надання йому неправомірної вигоди, а навпаки ОСОБА_10 чітко пояснив ОСОБА_7 , що за незаконну порубку дерев у лісосмузі (ділової деревини) треба відповідати, що будуть з цим розбиратися, інших відомостей, що до ОСОБА_7 застосовувались будь-які засоби впливу, зокрема, шляхом використання прийомів шантажу чи погроз, наполегливого його схиляння до поставлення ОСОБА_7 в умови фінансової залежності від начальника районного відділу поліції немає.

Вирішальним фактором у вчиненні злочину була саме поведінка обвинуваченого ОСОБА_7 та його прагнення досягти певного необхідного для нього результату взамін на надання грошових коштів начальнику районного відділу поліції ОСОБА_10 .

Таким чином, на переконання колегії суддів апеляційного суду, правоохоронні органи не вчиняли будь-яких активних дій з метою підбурювання ОСОБА_7 до надання грошових коштів. Крім цього, суд переконаний, що без втручання правоохоронних органів злочин було б вчинено.

Отже, ОСОБА_10 не спровоковано ОСОБА_7 до його вчинення, таку версію суд розцінює лише як це спосіб захисту.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_8 , під час апеляційного розгляду та обвинуваченого ОСОБА_7 про необ`єктивність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам цієї справи, а також відсутність у діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 369 КК України, констатуються формально, з надуманих причин та суб`єктивних мотивів, по суті спростовується змістом оскаржуваного вироку та матеріалами кримінального провадження.

Також колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав і для задоволення апеляційної скарги прокурора, оскільки як правильно зазначив суд першої інстанції, згідно із ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Зокрема суд вказав, що при призначенні ОСОБА_7 покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким.
Досліджуючи дані про особу обвинуваченого суд вказав, що ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується задовільно, офіційно не працює, на обліках в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, востаннє 17 грудня 2020 року вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 2, 3 ст.185 КК України, призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку терміном на 3 роки, тобто ОСОБА_7 вчинив злочин в період іспитового строку.
Крім того, суд зазначив про те, що в провадженні слідчих органів на теперішній час перебуває кримінальне провадження внесене до ЄРДР №0001754 від 17 грудня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, де підозрюваним є ОСОБА_7 .
Обставини, які пом`якшують та обтяжують ОСОБА_7 покарання, судом не встановлено.
Виходячи із зазначених вище обставин, відношення обвинуваченого до скоєного, який свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав та не розкаявся у вчиненому, даних про його особу, сімейний стан, вік та стан здоров`я, відсутність обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого, суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання, на думку суду, з урахуванням положень ч. 2 ст. 50 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.
Колегія суддів апеляційного суду, погоджується з висновком суду як в частині призначеного ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.369 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, так і в частині призначення остаточного покарання за сукупністю вироків (ст.71 КК України) у виді 6 років позбавлення волі, яке на думку апеляційного суду є достатнім та справедливим, відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора про призначення ОСОБА_7 за ч.3 ст.369 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацію майна та остаточного у виді 8 років позбавлення волі без конфіскації, колегія суддів не вбачає, тим більш, що апеляційні вимоги і захисника в частині ухвалення нового виправдувального вироку та прокурора в частині призначення остаточного покарання не відповідають вимогам нині діючого кримінального процесуального законодавства.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 липня 2022 року в кримінальному провадженні № 000044 від 10.02.2022 року стосовно ОСОБА_7 за ч.3 ст.369 КК України - без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, у той же строк з дня її вручення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4