КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві заяву головуючого судді про самовідвід,

ВСТАНОВИЛА

До Київського апеляційного суду надійшла апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14 липня 2020 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 12 вересня 2020 року.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддів, які входять до складу колегії: ОСОБА_1 - головуючий суддя, судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

До початку апеляційного розгляду по суті, у судовому засіданні 22.12.2022 головуючим суддею ОСОБА_1 було заявлено собі самовідвід з наступних підстав.

Так, вироком Оболонського районного суду м. Києва від 07 квітня 2017 року ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 153, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 120, ч. 2 ст. 342, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 353 КК України та призначити йому покарання: за ч. 2 ст. 342 КК України, у виді 2 років позбавлення волі; за ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 353 КК України, у виді 3 років позбавлення волі; за ч. 1 ст. 120 КК України, у виді 3 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 153 КК України, з застосуванням ст. 54 КК України, у виді 7 років позбавлення волі з позбавленням спеціального звання - лейтенант міліції; за ч. 3 ст. 289 КК України, з застосуванням ст. 54 КК України, у виді 10 років позбавлення волі з позбавленням спеціального звання - лейтенант міліції; за ч. 3 ст. 146 КК України, з застосуванням ст. 54 КК України, у виді 10 років позбавлення волі з позбавленням спеціального звання - лейтенант міліції; за ч. 2 ст. 127 КК України, з застосуванням ст. 54 КК України, у виді 10 років позбавлення волі з позбавленням спеціального звання - лейтенант міліції. На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, визначено ОСОБА_11 остаточне покарання у виді 11 років позбавлення волі з позбавленням спеціального звання - лейтенант міліції. ОСОБА_11 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано: за ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 365 КК України, у зв`язку із відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення; за ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 162, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 357, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 357, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 189 КК України, у зв`язку із недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

ОСОБА_12 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 162, ч. 2 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України та призначено йому покарання: за ч. 3 ст. 357 КК України, у виді 2 років обмеження волі; за ч. 2 ст. 357 КК України, у виді 2 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 162 КК України, у виді 3 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 189 КК України, з застосуванням ст. 54 КК України, у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням спеціального звання - лейтенант міліції; за ч. 3 ст. 289 КК України, з застосуванням ст. 54 КК України, у виді 9 років позбавлення волі з позбавленням спеціального звання - лейтенант міліції. На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_12 остаточне покарання у виді 9 років позбавлення волі з позбавленням спеціального звання - лейтенант міліції. ОСОБА_12 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано: за ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 365, ч. 2 ст. 365 КК України, у зв`язку із відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення; за ч. 3 ст. 382 КК України, у зв`язку з недоведеністю, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

ОСОБА_13 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 127, ч. 1 ст. 120, ч. 2 ст. 353 КК України та призначено йому покарання: за ч. 2 ст. 353 КК України, у виді 2 років позбавлення волі; за ч. 1 ст. 120 КК України, у виді 3 років позбавлення волі; за ч. 3 ст. 146 КК України, у виді 8 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 127 КК України, у виді 10 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_13 остаточне покарання у виді 10 років позбавлення волі. ОСОБА_13 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано за ч. 1 ст. 255 КК України, у зв`язку із відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення.

ОСОБА_14 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 153, ч. 1 ст. 120, ч. 2 ст. 353 КК України та призначено йому покарання: за ч. 2 ст. 353 КК України, у виді 2 років позбавлення волі; за ч. 1 ст. 120 КК України, у виді 3 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 153 КК України, у виді 6 років позбавлення волі; за ч. 3 ст. 146 КК України, у виді 7 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 127 КК України, у виді 9 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_14 покарання у виді 9 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 286 КК України, остаточно визначено ОСОБА_14 покарання у виді 9 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки. ОСОБА_14 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдати за ч. 1 ст. 255 КК України, у зв`язку із відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення.

ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 153 КК України та призначити йому покарання: за ч. 2 ст. 153 КК України, з застосуванням ст. 54 КК України, у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням спеціального звання - молодший сержант міліції; за ч. 3 ст. 146 КК України, з застосуванням ст. 54 КК України, у виді 7 років позбавлення волі з позбавленням спеціального звання - молодший сержант міліції; за ч. 2 ст. 127 КК України, з застосуванням ст. 54 КК України, у виді 9 років позбавлення волі з позбавленням спеціального звання - молодший сержант міліції. На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 9 років позбавлення волі з позбавленням спеціального звання - молодший сержант міліції. ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано за ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 365 КК України, у зв`язку із відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення.

ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 353 КК України та призначено йому покарання: за ч. 2 ст. 353 КК України, у виді 2 років позбавлення волі; за ч. 3 ст. 146 КК України, у виді 7 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 127 КК України, у виді 9 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді 9 років позбавлення волі. ОСОБА_5 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано за ч. 1 ст. 255 КК України, у зв`язку із відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення.

ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 127, ч. 1 ст. 120, ч. 2 ст. 353 КК України та призначено йому покарання: за ч. 2 ст. 353 КК України, у виді 2 років позбавлення волі; за ч. 1 ст. 120 КК України, у виді 3 років позбавлення волі; за ч. 3 ст. 146 КК України, у виді 7 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 127 КК України, у виді 9 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді 9 років позбавлення волі. ОСОБА_6 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано за ч. 1 ст. 255 КК України, у зв`язку із відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення.

ОСОБА_15 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 353 КК України та призначено йому покарання: за ч. 2 ст. 353 КК України, у виді 2 років позбавлення волі; за ч. 3 ст. 146 КК України, у виді 6 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 127 КК України, у виді 8 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_15 остаточне покарання у виді 8 років позбавлення волі. ОСОБА_15 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано за ч. 1 ст. 255 КК України, у зв`язку із відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення.

ОСОБА_16 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 127 КК України та призначено йому покарання: за ч. 3 ст. 146 КК України, з застосуванням ст. 54 КК України, у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням спеціального звання - молодший сержант міліції; за ч. 2 ст. 127 КК України, з застосуванням ст.ст. 54, 69 КК України, у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням спеціального звання - молодший сержант міліції. На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_16 остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням спеціального звання - молодший сержант міліції. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_16 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки. ОСОБА_16 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано за ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 365 КК України, у зв`язку із відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення.

ОСОБА_17 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України та призначено йому покарання, з застосуванням ст. 54 КК України, у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням спеціального звання - молодший сержант міліції. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_17 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки. ОСОБА_18 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано за ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 365 КК України, у зв`язку із відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення.

ОСОБА_19 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України та призначено йому покарання, з застосуванням ст. 54 КК України, у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням спеціального звання - молодший сержант міліції. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_19 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки. ОСОБА_19 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано за ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 365 КК України, у зв`язку із відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення.

ОСОБА_20 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України та призначено йому покарання, з застосуванням ст. 54 КК України, у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням спеціального звання - молодший сержант міліції. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_20 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки. ОСОБА_20 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано: за ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 365 КК України, у зв`язку із відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення; за ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 127 КК України, у зв`язку із недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Ухвалою Київського апеляційного суду м. Києва від 22 листопада 2019 року вказаний вирок залишено без змін. Перегляд вироку Оболонського районного суду м. Києва від 07 квітня 2017 року в апеляційній інстанції здійснювався колегією суддів у складі: головуючого судді - ОСОБА_21 , суддів ОСОБА_1 та ОСОБА_22 .

Так, під час перебування тримання під вартою у Державній установі "Київський слідчий ізолятор", ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_23 було вчинені дії, які підпадають під ознаки тяжких кримінальних правопорушень, обвинувальний акт щодо яких зараз розглядається Шевченківським районним судом міста Києва. Ці дії були вчинені в той же час, коли апеляційним судом переглядався вирок Оболонського районного суду м. Києва від 07 квітня 2017 року. Тобто можна зробити висновок, що апеляційні скарги на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14 липня 2020 року в рамках кримінального провадження №0000125 від 06 серпня 2018 року, побічно витікають з кримінального провадження, яке було об`єктом перегляду суду апеляційної інстанції під головуванням судді ОСОБА_21 , суддів ОСОБА_1 та ОСОБА_22 .

Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених ст.ст. 75-79 КПК, слідчий суддя, суддя, ... , зобов`язані заявити собі самовідвід. Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні, за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Відповідно до п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки судді, що схвалені резолюцією №2006/23 Економічної та Соціальної ради ООН від 27.07.2006, суддя повинен взяти самовідвід від участі у будь-якому процесі, коли для нього неможливе винесення неупередженого рішення у справі або коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупередженого рішення. З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або іншими словами "правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться" (De Cubber v. Belgium).

Таким чином, колегія суддів виходить насамперед з того, що сумніви мають бути засновані на певних фактичних обставинах, які в даному випадку існують об`єктивно, а тому з метою дотримання високих стандартів здійснення правосуддя і виконання вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме, що кожен має право на, ... , розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, і з метою уникнення будь-яких сумнівів, які, як зазначає ЄСПЛ з аналогічних питань можуть бути "будь-якими" і за практикою ЄСПЛ, достатньо мінімального, будь-якого сумніву, щодо у подальшому прийнятого судового рішення по суті при даних обставинах, що у свою чергу кореспондується із ст. 3 Кодексу суддівської етики, затвердженого XIчерговим з`їздом суддів України 22.02.2013, колегія суддів приходить до обґрунтованого висновку про необхідність задоволення заявленого самовідводу головуючого в судовому засіданні - судді ОСОБА_1 .

Відповідно, судове провадження підлягає передачі в порядку ст. 35 КПК України для здійснення повторного перерозподілу автоматизованою системою документообігу суду.

Керуючись ст. 376, 75, 80, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА

Заявлений самовідвід головуючого судді ОСОБА_1 - задовольнити.

Кримінальне провадження №0000125 від 06 серпня 2018 року за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14 липня 2020 рокупередати для перерозподілу відповідно до вимог ч. 3 ст. 35 КПК України.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною й оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_24