В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.03.2023 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретарів судового засідання - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судового засідання №6 Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, кримінальне провадження № 0002082 за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, громадянина України, з середньою освітою, працюючого кухарем, ФОП « ОСОБА_8 », не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого:

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_9

представник потерпілого ОСОБА_10 та одночасно представник цивільного позивача адвокат ОСОБА_11

обвинувачений - ОСОБА_7 , який одночасно є цивільним відповідачем

захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_12 , який одночасно є представником цивільного відповідача

в с т а н о в и в:

25 липня 2019 року близько 08 години ОСОБА_7 , знаходився поруч з будинком АДРЕСА_2 , де відпочивав спільно з ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та потерпілим ОСОБА_15 .

Під час відпочинку, між ОСОБА_7 та ОСОБА_15 виник конфлікт, на ґрунті якого у ОСОБА_7 виник умисел на заподіяння фізичної шкоди ОСОБА_15 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння ОСОБА_15 фізичної шкоди, ОСОБА_7 діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків, наніс один удар кулаком правої руки в область носа ОСОБА_15 , внаслідок чого завдав останньому тілесні ушкодження у вигляді - крововиливів у тканину головного мозку в області основи його, крововиливу в м`які покриви голови, синця та садно на носі, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, по критерію - як небезпечні для життя та перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням смерті.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, не визнав. Щодо обставин інкримінованого йому злочину дав показання, що 24.07.2019 він, затримавшись допізна на роботі повертався приблизно о 4 год. ранку додому. По дорозі він зі своїм знайомим на ім`я ОСОБА_16 пили каву та біля зупинки «Критий ринок» став свідком того як на алейці відбувався конфлікт між молодими людьми, у якому брав участь і раніше не знайомий йому потерпілий ОСОБА_17 . Там також була поліція. Після цих подій приблизно о 4 год. 30 хв. він познайомився з ОСОБА_15 , його товаришем на ім`я ОСОБА_18 та двома дівчатами ОСОБА_19 та ОСОБА_20 . Одна з них - ОСОБА_21 , як здалося обвинуваченому, проявляла до нього ознаки уваги. Він з потерпілим приблизно о 5 год. 15 хв. зайшли в магазин, де придбали пляшку горілки ємністю 0,5л, яку усі разом вживали. Він особисто вжив 50-100 г горілки, та після цього ще випив баночку слабоалкогольного напою «Бірмікс». Після певного часу ОСОБА_15 разом з ОСОБА_22 та ОСОБА_18 пішли додому, а він з ОСОБА_23 залишились далі спілкуватись на алейці. Обвинувачений запропонував ОСОБА_23 відвідати сауну. Вона погодилася, але з ОСОБА_22 . Вони викликали таксі і приблизно о 7 год. ранку приїхали до будинку по АДРЕСА_2 , де проживала ОСОБА_24 , щоб її також запросити до сауни. ОСОБА_23 приблизно упродовж 40 хв. телефонувала ОСОБА_25 . Коли ОСОБА_24 вийшла, то між дівчатами виник конфлікт з приводу наполегливості дзвінків та поїздки до сауни. Вони стояли біля лавочки. В цей момент обвинувачений збоку отримав удар якоюсь рукою в щелепу від ОСОБА_26 , а потім ще один удар правою рукою, який ковзнув по чолу. Обвинувачений відштовхнув двома руками ОСОБА_15 в груди, а потім відштовхнув Інгу, яка стала між ними щоб зупинити бійку. Побачивши, що ОСОБА_15 зайняв позицію як для бійки, обвинувачений першим наніс удар кулаком в район щелепи. Потерпілий похитнувся, у нього затуманились очі і він упав, при цьому осідаючи спочатку впав на спину, а потім ударився головою об асфальт. Він узяв обвинуваченого під руки та перетягнув на лавку. Коли обвинувачений лежав на асфальті, то у нього сталося мимовільне сечовипускання. Вважає, що його вина у смерті ОСОБА_15 не доведена так як відсутні докази, що між його діями і наслідками у виді смерті є прямий причинний зв`язок, а ті докази, які надані суду вказане не підтверджують. Вважає, що тілесні ушкодження не могли бути отримані від його удару, який був не значної сили. Цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди визнав, в частині стягнення моральної шкоди покладається на рішення суду.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини у заподіянні умисних тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_15 , його винуватість у вчиненні вказаного злочину повністю підтверджується сукупністю наданих стороною обвинувачення та досліджених судом доказами: показаннями потерпілого, свідків, письмовими доказами: протоколами слідчих дій та матеріалами фотозйомки, відеозаписами; висновками експертиз, зокрема:

Показаннями допитаного судом 24.12.20 потерпілого ОСОБА_10 , батька померлого ОСОБА_15 , відповідно до яких очевидцем події він не був. 25 липня 2019 року приблизно о 09 год. 30 хв., йому повідомили, що його син загинув. Він відразу приїхав на місце події за адресою АДРЕСА_2 та побачив, що біля третього під`їзду перебувають працівники поліції, які виконували слідчі дії, тіла сина вже на місці не було. Після чого, потерпілий поїхав в морг та в подальшому на впізнання трупа ОСОБА_15 . Також, потерпілий зазначив, що йому стало відомо, що в цей же день між його померлим сином та ОСОБА_7 виник конфлікт та останній наніс тілесні ушкодження ОСОБА_15 від яких останній втратив свідомість та помер. Також, потерпілий уточнив, що його син ОСОБА_27 , будь яких вад фізичного і розумового розвитку не мав, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебував, був фізично розвинутим та хронічних захворювань в тому числі мозку не мав, алкогольними напоями не зловживав, проходив службу у Збройних Силах України.

Показаннями допитаного судом 17.12.2021 свідка ОСОБА_28 , відповідно до яких він знав померлого ОСОБА_29 давно, мав дружні відносини з останнім. 25 липня 2019 року близько 01.00 год. перебуваючи в АДРЕСА_2 , він разом з ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та потерпілим ОСОБА_15 відпочивали та вживали спиртні напої, під час вживання яких до них приєднався обвинувачений ОСОБА_30 , який підійшов до них познайомитися, раніше обвинуваченого він не знав. Надалі, близько 04.00 год., він разом із ОСОБА_15 та ОСОБА_13 пішли до останньої до дому відпочивати, за адресою АДРЕСА_2 . Після чого, 25 липня 2019 року близько 07.30 хв. перебуваючи в квартирі ОСОБА_13 , його розбудила остання та повідомила, що ОСОБА_31 помер. ОСОБА_28 одразу одягнувся та вийшов на вулицю та побачив, що на лавочці біля під`їзду лежало тіло ОСОБА_32 без ознак життя, а на сусідній лавочці сидів ОСОБА_30 . Від дівчат він дізнався, що ОСОБА_30 , вдарив ОСОБА_32 , від чого він втратив свідомість та помер.

Показаннями допитаного судом 17.12.2021 свідка ОСОБА_33 , який не будучи очевидцем події злочину, підтвердив показання обвинуваченого в частині обставин знайомства з ОСОБА_15 .

Протоколом огляду місця події від 25.07.2019 року, складеного у присутності понятих, у якому зафіксовано факт огляду ділянки місцевості перед будинком № 119 за адресою: Київська область м. Біла Церква бульвар Олександрійський. Під час огляду виявлено на лавці труп ОСОБА_15 , який лежить на лівій стороні спини, ліва нога стоїть на землі, права звисає з лавки, руки складені в районі паху, обличчям лівої сторонни знаходиться на лавці. На трупі знайдено наступні ушкодження: на лівому скаті носа садно невизначеної форми із дном темно-червоного кольору, в лівій тем`яній області поверхнева рана дуговидної форми, випуклою поверхнею направлена вперед, на задній поверхні лівого передпліччя, на задній поверхі ліктьового суглоба - садна. (а.с.137-140 том № 1).

Протоколом проведення слідчого експерименту від 11.09.2019 року та доданим до нього диском з відеозаписом, проведеного за участю свідка ОСОБА_14 , з якого видно, що ОСОБА_14 відтворила механізм удару, спричинений ОСОБА_15 ОСОБА_7 , заподіяний 25.07.2019, в результаті якого ОСОБА_15 отримав тілесні ушкодження. (а.с. 141-143 том. № 1).

Висновком експерта № 482-365 від 19.09.2019 року, відповідно до якого локалізація та характер ушкоджень у ОСОБА_15 , дають змогу вважати, що вони могли виникнути при обставинах, вказаних свідком ОСОБА_14 у протоколі проведення слідчого експерименту від 11 вересня 2019 року. (а.с. 145-146 том № 1).

Протоколом проведення слідчого експерименту від 12.09.2019 року та доданим до нього диском з відеозаписом, проведеного за участю свідка ОСОБА_13 , з якого видно, що ОСОБА_13 відтворила обставини події, яка відбулася 25.07.2019 року, зокрема за яких обставин між ОСОБА_7 та ОСОБА_15 виник конфлікт, та відтворила механізм нанесення ОСОБА_7 удару ОСОБА_15 (а.с. 147-149 том. № 1).

Протоколом проведення слідчого експерименту від 14.09.2019 року та доданим до нього диском з відеозаписом, проведеного за участю підозрюваного ОСОБА_7 , з якого видно, що ОСОБА_7 відтворив обставини події, яка відбулася 25.07.2019 року та показав механізм нанесення удару, завданого ним в область обличчя потерпілого ОСОБА_15 (а.с. 150-152 том. № 1).

Висновком експерта № 505-365 від 27.09.2019 року, відповідно до якого локалізація та характер ушкоджень в області носа та тканини головного мозку у ОСОБА_15 дають змогу вважати, що вони могли уттворитися від удару кулаком руки в обличчя.

Ушкодження в лівій тім`яній області голови (рана та крововилив в м`які покриви голови) та садно на правому ліктьовому суглобі могли утворитися в результаті падіння ОСОБА_15 з положення стоячи з подальшим ударом головою об тверду поверхню за обставин, вказаних ОСОБА_14 в протоколі проведення слідчого експерименту від 11 вересня 2019 року і мають ознаки легких тілесних ушкоджень і не перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням смерті ОСОБА_15 .

Не виключається можливість виникнення рани, крововиливу в лівій тім`яній області голови та садна на правому ліктьовому суглобі у ОСОБА_15 в результаті падіння з положення стоячи, як зазначено у протоколі проведення слідчого експерименту за участі підозрюваного ОСОБА_7 від 14 вересня 2019 року, і вони мають ознаки легких тілесних ушкоджень і не перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням смерті ОСОБА_15 (а.с. 153-154 том. № 1)

Копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 25.07.2019, відповідно до якого ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 27 років, про що зроблено відповідний актовий запис № 1249.

Довідкою філії КЗ КОР «КОЦЕМЕД та МК» від 25.07.2019, відповідно до якої 25.07.2019 року о 08 год. 30 хв. викликано бригаду ЕМД, смерть ОСОБА_15 настала до приїзду ЕМД (а.с. 156 том № 1).

Висновком експерта № 436-365 від 12.09.2019 року, відповідно до якого при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_15 25 липня 2019 року знайдені наступні ушкодження: крововиливи в тканину головного мозку в області основи його; крововилив в м`які покриви голови; синець та садно на носі; рана в лівій тім`яній області; два садна на лівому передпліччі; садно на правому ліктьовому суглобі; два садна на лівому колінному суглобі.

Смерть ОСОБА_15 , 1991 року народженя настала від внутрішньочерепної травми із забоєм головного мозку.

На це вказують: крововиливи в тканину головного мозку в області основи його; крововилив в м`які покриви голови; набряк-набубнявіння головного мозку; рідкий стан крові; синець та садно на носі.

Знайдені, при судово-медичному дослідженні трупа, ушкодження заподіяні тупими предметами.

Ушкодження від яких настала смерть мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, по критерію - як небезпечні для життя та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Всі інші ушкодження мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Стан достовірних ознак смерті (трупні плями та трупне задубіння) дають змогу вважати, що смерть ОСОБА_15 настала протягом 8 годин до моменту дослідження трупа.

Локалізація та характер ушкоджень, дають змогу вважати, що мало бути не менше ніж сім точок прикладання сили. (а.с. 157-158 том № 1)

Висновком експерта № 481-365 від 19.09.2019 року, відповідно до якого локалізація і характер тілесних ушкоджень, виявлених на трупі ОСОБА_15 , не виключають можливості їх виникнення за обставин, вказаних підозрюваним ОСОБА_7 під час проведення слідчого експерименту від 14.09.2019 року.

Комплекс реактивних змін в ушкодженнях дають змогу вважати, що вони виникли напротязі 30 хвилин до моменту настання смерті.

Характер внутрішньомозкової травми у потерпілого вказує на те, що він не міг здійснювати активні дії, самостійно пересуватися (а.с.159-160 том № 1)

Висновком експертного дослідження № 365, відповідно до якого при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_15 знайдені наступні ушкодження: крововиливи в тканину головного мозку в області основи його; крововилив в м`які покриви голови; синець та садно на носі; рана в лівій тім`яній області; два садна на лівому передпліччі; садно на правому ліктьовому суглобі; два садна на лівому колінному суглобі.

Смерть ОСОБА_15 , 1991 року народженя настала від внутрішньочерепної травми із забоєм головного мозку.

На це вказують: крововиливи в тканину головного мозку в області основи його; крововилив в м`які покриви голови; набряк-набубнявіння головного мозку; рідкий стан крові; синець та садно на носі.

Знайдені, при судово-медичному дослідженні трупа, ушкодження заподіяні тупими предметами.

Ушкодження від яких настала смерть мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, по критерію - як небезпечні для життя та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Всі інші ушкодження мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

При судово-токсикологічному дослідженні в крові трупа знайдено - 2,52о/, у сечі - 2,86о/оо етилового спирту. Указана концентрація етилового спирту в крові, як правило, за життя, може відповідати сильному алкогольному сп`янінню (а.с. 219-220 том № 1).

Висновком експертного дослідження судово-медчиного дослідження гістологічних препаратів № 1066, розпочатого 30.07.2019 закінченого 09.09.2019 відповідно до якого в об`єкті промаркованому як «м`які тканини лівої тім`яної області» великовогнищевий крововилив без перифокальної клітинної реакції. В області мосту, середнього мозку і переднього гіпотоламуса небагаточисельні дрібновогнищеві крововиливи з дрібними осередками деструкції тканини без перифокальної клітинної реакції. В проміжній та задній частках гіпофіза одиничні дрібновогищеві, переважно пухкі крововиливи без перифокальної клітинної реакції. (а.с. 57-58 т.2)

За результатами дослідження наданих стороною обвинувачення доказів, на думку сторони захисту окремі докази, подані стороною обвинувачення на підтвердження вини обвинуваченого, є недопустимими, зокрема: протокол огляду місця події.

Зокрема сторона захисту посилаючись на те, що під час огляду місця події було одночасно оглянуто труп потерпілого. Однак, огляд трупа проведено без участі спеціаліста судово-медичного експерта, про що свідчить відсутність його підпису у протоколі огляду місця події та він не вказаний у протоколі. Указане суперечить вимогам ст. 238 КПК України якою передбачено, що огляд трупа проводиться слідчим, прокурором за обов`язкової участі судово-медичного експерта або лікаря, якщо вчасно неможливо залучити судово-медичного експерта.

Оцінюючи наданий доказ з точки зору його допустимості суд не встановив підстав, передбачених ст. 87 КПК України, які тягнуть визнання доказів недопустимим.

При цьому суд виходить як з положень Закону так і з конкретних обставин справи.

Суд повністю погоджується з позицією сторони захисту, що відповідно до вимог ст. 238 КПК України огляд трупа проводиться слідчим, прокурором за обов`язкової участі судово-медичного експерта або лікаря, якщо вчасно неможливо залучити судово-медичного експерта. Як видно з протоколу огляду місця події дану слідчу дію було проведено без участі вказаних спеціалістів.

При цьому суд звертає увагу, що огляд місця події було проведено 25.07.2019 з 09 год. 03 хв. по 09.год. 50 хв. Відповідно до висновку експертного дослідження №365 вже з 10 год. 25.07.2019 судово-медичний експерт розпочав дослідження трупа ОСОБА_15 . При цьому експертом було проведено його детальний огляд.

Даючи оцінку вказаному доказу суд враховує правову позицію Верховного Суду який у своїй хвалі від 15 лютого 2021року у справі № 344/2995/15-к, провадження № 51-8361км18 звернув увагу, що «концепція, що лежить в основі правил щодо допустимості доказів у діючому Кодексі, виходить з розуміння, що в центрі уваги суду, який вирішує питання про допустимість доказу, мають знаходитися права особи і виправданість їх обмеження державою, незалежно від того, яким саме представником держави ці права обмежуються.

Саме такий фокус формують вимоги частини 1 статті 87 КПК, яка передбачає, що для визнання доказу недопустимим необхідно встановити, що при його отриманні істотно порушені права і свободи людини, гарантовані Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, ратифікованими Україною.

Також і частина 2 статті 87 КПК посилається на права і свободи людини, обмежуючи, на відміну від частини 1, розсуд суду у визначенні ступені істотності порушення.

За такого підходу увага суду зосереджується на визначенні впливу процесуального порушення на забезпечення тих чи інших прав і свобод, тобто визначенні того, наскільки допущене порушення зруйнувало або принаймні значно звузило ці права і свободи та/або можливість ефективно користуватися ними порівняно із ситуацією, якщо б це порушення не було допущене.

Водночас порушення численних формальностей, які регулюють порядок проведення кримінального розслідування чи окремих процесуальних дій, але жодним чином не зачіпають права і свободи особи, мають оцінюватися виходячи з балансу конкуруючих інтересів: потреби суспільства у розкритті злочину і покаранні злочинця та важливості тих формальностей для забезпечення справедливості розгляду справи в цілому.

Оспорюючи допустимість вищевказаного доказу стороною захисту не обґрунтовано чи відбулося порушення і якщо так, то якого права або свободи обвинуваченого, визначене відповідними правовими актами, та чи було це порушення настільки істотним, щоб виправдати виключення доказу як недопустимого.

Матеріали справи не містять даних, які б давали підставу для висновку, що відсутність під час огляду місця події спеціаліста призвело до втрати або викривлення фактичних даних чи спотворило вихідні дані, які були покладені в основу висунутого ОСОБА_7 обвинувачення.

Одночасно з цим суд звертає увагу на ту обставину, що характер отриманих ОСОБА_15 тілесних ушкоджень, виключало можливість їх виявлення як під час огляду на місці події так власне і самим експертом під час розтину трупа, що обумовило необхідність проведення гістологічного дослідження. Обставини огляду трупа, направлення його на дослідження експерта безпосередньо після виявлення та огляду на місці події не викликають у суду сумнів щодо недостовірності отриманих даних чи результатів дослідження.

Даючи кримінально-правову оцінку діям обвинуваченого, суд виходить з оцінки показань обвинуваченого в судовому засіданні у сукупності з вищевказаними дослідженими доказами з точки зору їх достатності та взаємозв`язку.

Обвинувачений, не визнаючи своєї вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, визнає, що на момент події між ним та ОСОБА_15 сталася бійка, яку почав останній. Зазначає, що він не маючи умислу на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, захищаючись від нападу, наніс потерпілому один удар в район щелепи, від чого той упав та міг ударитись головою. Припускає, що ОСОБА_15 міг отримати тілесні ушкодження у іншому місці або спричинення ушкоджень могло бути обумовлене певним захворюванням потерпілого.

Дослідивши надані стороною обвинувачення вищенаведені докази суд дійшов висновку, що прокурором повністю і беззаперечно доведено, що дійсно мало місце умисне заподіяння ОСОБА_15 тяжких тілесних ушкоджень, що потягло смерть останнього, що має ознаки складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. Про вказане свідчить насильницький характер та механізм заподіяних потерпілому тілесних ушкоджень, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень по критерію як небезпечні для життя у момент заподіяння та настання смерті саме від описаних в обвинуваченні тілесних ушкоджень, що підтверджено наведеним вище висновком експерта судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_15 .

Крім того, прокурором доведено, що ОСОБА_15 отримав тілесні ушкодження саме у такий спосіб та у місці, вказаному в обвинувальному акті. В ході судового розгляду справи з наданих сторонами провадження доказів не виникає жодних підстав вважати, що потерпілий отримав тілесні ушкодження в іншому місці ніж встановлене слідством або, що вони спричинені третіми особами.

Ні сам обвинувачений, ні свідки не вказували про отримання ОСОБА_15 , тілесних ушкоджень раніше в тому числі під час конфлікту, який мав місце з його участю до знайомства з обвинуваченим. Як вказував обвинувачений до бійки з ОСОБА_15 тілесних ушкоджень на ньому не було. Крім того із заподіяними тілесними ушкодженнями ОСОБА_15 не міг здійснювати активні дії та самостійно пересуватися.

Вирішуючи питання наявності вини у заподіянні умисних тяжких тілесних ушкоджень суд бере до уваги, що під час конфлікту загиблий перебував у стані алкогольного сп`яніння, на що вказують як обвинувачений, так і свідки у справи.

Суд сприймає як правдиві показання обвинуваченого в тій частині, що виникнення конфлікту було деякою мірою обумовлене неправильною поведінкою самого потерпілого, який розпочав бійку, що викликало у обвинуваченого певний емоційний стан, який як видно з матеріалів справи перейшов у активну агресивну поведінку. Показання обвинуваченого в цій частині іншими доказами не спростовані. Очевидці події - свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_13 не допитувалися судом, через відмову прокурора від їх допиту в силу їх відсутності на території України. Оскільки під час слідчого експерименту свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_13 давши різні показання щодо події, яка передувала нанесенню тілесних ушкоджень та конкретному місцю, де ОСОБА_7 наніс удар, однаково підтвердили факт нанесення одного удару в обличчя ОСОБА_15 , суд бере до уваги лише отримані в ході слідчого експерименту дані щодо механізму заподіяння тілесних ушкоджень.

Суд критично ставиться до показань обвинуваченого, що його дії та нанесення ним удару носили неумисний характер. При цьому суд звертає увагу, що сам обвинувачений, вказуючи на відсутність умислу на заподіяння тілесних ушкоджень сам же описує своє усвідомлення характеру своїх дій. Зокрема неодноразово зазначає, що діяв у відповідь на дії потерпілого і при цьому «усвідомлював, що перебував у стані бійки», «хотів ударити в обличчя», «Ударом хотів зупинити …», «ударив». Логіко-граматичне тлумачення формулювання вжитих обвинуваченим термінів вказують на цілеспрямовані, активні, умисні дії, що мають своєю метою відповідати ударом на удар, образою на образу, тощо. Таким чином обвинувачений у своїх показаннях описує своє ставлення до вчинюваних ним дій як до умисних, хоча виходячи з його поведінки відразу після скоєння злочину, зокрема, намагання надати першу допомогу загиблому, і не бажав настання наслідків у виді смерті потерпілого.

Вищевказану позицію обвинуваченого суд розцінює не інакше як спробу надати своїм діям вигляду неумисного характеру та намагання суттєво зменшити ступінь своєї вини у заподіянні умисних тілесних ушкоджень.

В ході судового розгляду також виключено обставину, що потерпілий міг отримати тілесне ушкодження від падіння тіла, про що вказав допитаний судом 12.05.2021 з ініціативи сторони захисту під час судового розгляду судовий експерт ОСОБА_34 та удару об будь - який предмет, на що вказує зазначений вище висновок експерта №436-365 від 12.09.2019 експертизи трупа та протокол огляду місця події від 25.07.2019, відповідно якого у місці виявлення трупа відсутні будь-які речі та предмети, крім тих які описані у протоколі, з відповідною виступаючою поверхнею, які б могли спричинити тілесне ушкодження від удару об них.

Судово-медичний експерт також зазначив, що з метою встановлення причинного зв`язку між діями обвинуваченого та наслідками при проведенні експертизи ним було досліджено документи, які додавалися для проведення експертизи, описано одяг, описано зовнішній стан трупа. Експерт звернув увагу, що у випадку з ОСОБА_15 під час дослідження трупа було виявлене ушкодження на носі, але при цьому візуально не було виявлено ушкоджень в тканині головного мозку. Саме тому він спочатку видав лікарське свідоцтво про смерть, у якому було вказано причину смерті гостра коронарна недостатність. Експерт зазначив, що він особисто відібрав 17 зразків з мозку для гістологічного дослідження. Після гістологічного дослідження експертом - гістологом було виявлено мікроскопічне ушкодження головного мозку. Уточнив, що змін в тканинах головного мозку трупа до чотирьох діб не відбувається. Також експерт уточнив, що відповідно до гістологічного дослідження, ушкодження, які виявлені в головному мозку були без перифокальної клітинної реакції (процесу загоєння), що свідчить, що вони отримані упродовж 30 хв. до настання смерті. Експерт зазначив, що наявність алкоголю в крові пришвидшує настання смерті. Будь яких даних, що на момент смерті ОСОБА_15 мав захворювання мозку експерт не мав. Також експерт детально розкрив механізм отримання тілесного ушкодження від удару в ніс. Зазначив, що від удару в ніс іде гідравлічна хвиля, яка попала в довгастий мозок, який є самим слабким місцем у людини, від якої розірвалися аксони - зв`язки між нейронами і виник крововилив. Потім потерпілий упав і на потилиці виникли ушкодження. Експерт також повідомив, що йому не відомо про існування будь яких токсичних речовин, які б спричиняли описані вище наслідки.

Експерт також уточнив, що усі виявлені на тілі тілесні ушкодження, крім ушкодження на носі, не пов`язані з ушкодженнями у головному мозку.

Експерт також зазначив, що встановити силу удару від наявних у потерпілого тілесних ушкоджень на носі не можливо для цього потрібно проводити слідчий експеримент на живій людині. Відмітив, що наявність алкоголю в крові послаблює судини та негативно випливає на уповільнення крововиливу.

Суд сприймає як належні та допустимі докази надані стороною обвинувачення та наведені вище висновки судово-медичних експертиз та судово-медичних досліджень, на яких вони ґрунтуються. Поставлена під сумнів правильність використання в ході дослідження експертом гістологом барвників судом не береться до уваги оскільки сторона захисту не є спеціалістом в галузі судової медицини, тоді як будь яких інших даних, які б об`єктивно ставили під сумнів вказане дослідження та було підставою для допиту експерта в суді чи призначення відповідних судових експертиз суду надано не було.

Саме механізм відтворений обвинуваченим під час слідчого експерименту суд бере до уваги для оцінки дій обвинуваченого. Виходячи з досліджених судом наведених вище висновків експертиз у сукупності з даними, зафіксованими у протоколі слідчого експерименту з обвинуваченим та свідком ОСОБА_14 суд приходить до однозначного висновку, що тілесні ушкодження були завдані виключно активними діями обвинуваченого, обумовленими прикладенням з його боку значної сили, що свідчить виключно про умисний характер заподіяння тілесного ушкодження.

Крім того, суд також враховує, що сама подія злочину відбувалася у дуже короткий термін.

Вирішуючи питання чи перебував обвинувачений у стані необхідної оборони суд виходить з положень ст. 36 КК України, якою необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було перевищення меж необхідної оборони.

Перевищення меж необхідної оборони веде за собою кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 КК України.

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які не перевищували б меж необхідності, та шкода особі, яка здійснює посягання, що не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Визначальним під час вирішення питання про перевищення меж необхідної оборони є встановлення співвідношення між ступенем суспільної небезпечності посягання та заподіяною шкодою.

Зокрема суд констатує, що вчиненню злочину передував конфлікт, який виник спочатку між свідками ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , а потім між загиблим та обвинуваченим, який обурився, що його дівчину запрошують у сауну. При цьому ОСОБА_15 , вступаючи у бійку буд-яких предметів для нападу не використовував. Після нанесення удару ОСОБА_7 між ним та потерпілим втрутилася свідок ОСОБА_14 , яка намагалася припинити бійку, однак обвинувачений не лише не скористався цим, щоб припинити бійку, заспокоїти потерпілого, з`ясувати непорозуміння, а навпаки відштовхнувши свідка зайняв позицію, щоб продовжити бійку. І як видно з показань самого ж обвинуваченого в подальшому він, діючи на випередження, наніс удар першим.

Таким чином суд дійшов висновку, що обвинувачений не перебував у стані необхідної оборони, а перебував з потерпілим у стані обопільної бійки.

Даючи правову оцінку діям ОСОБА_7 з огляду на пред`явлене обвинувачення, а також аналізуючи докази, що мають значення для встановлення змісту та спрямованості умислу підсудного при скоєнні злочину, суд виходить із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, враховує при цьому поведінку винного та потерпілого, що передувала події, їхні стосунки, предмет конфлікту, що став підґрунтям для подальших дій обвинуваченого, спосіб та знаряддя вчинення злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, ставлення до наслідків злочину і приходить до переконання, що вина ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, доведена повністю та його дії правильно кваліфіковані як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину при призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому, суд бере до уваги, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий умисний закінчений злочин, проти життя та здоров`я особи, посягнувши тим самим на найвищу в Україні соціальну цінність, гарантовану ст.ст. 3, 27 Конституції України. Водночас суд також враховує, що стосовно наслідків в діях обвинуваченого має місце необережна форма вини. Водночас заподіюючи потерпілому тілесне ушкодження, обвинувачений застосував небезпечний для життя спосіб у вигляді нанесення удару в життєво-важливий орган - голову. Судом також враховуються наслідки, які настали від вчинення злочину у вигляді смерті потерпілого.

Враховуючи особу обвинуваченого, суд бере до уваги, що ОСОБА_7 раніше не судимий. За місцем роботи та проживання характеризується позитивно, працевлаштований. Обвинувачений на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Оцінюючи в сукупності усі вищенаведені обставини, які характеризують особу обвинуваченого, суд приходить до висновку, що обвинувачений як до вчинення злочину так і після його вчинення вів соціальний спосіб життя з відносно міцними соціальними зв`язками.

Суд також враховує думку потерпілого, який вважає, що обвинувачений має понести максимально суворе покарання.

Суд не встановив обставин, які відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання.

Водночас суд відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України не визнає обставиною, що обтяжує покарання вчення злочину у стані алкогольного сп`яніння, оскільки в ході судового розгляду не встановлено даних, які б вказували, що стан сп`яніння обвинуваченого був саме тою домінуючого обставиною, яка безпосередньо обумовила вчинення ним злочину.

Суд бере до уваги, що у своїх показаннях обвинувачений, висловлюючи своє ставлення до вчиненого неодноразово категорично наголошував, що на його поведінку кількість випитого алкоголю жодним чином не вплинула і навіть, будучи повністю тверезим він все одно у тій ситуації наніс би удар потерпілому.

За таких обставин з урахуванням правової позиції учасників провадження, суд приходить до висновку, що для виправлення ОСОБА_7 , попередження вчинення ним та іншими особами нових злочинів йому необхідно і достатньо призначити покарання у виді позбавлення волі в межах передбачених санкцією ч. 2 ст. 121 КК України.

Визначаючи розмір покарання, суд враховує віктимну поведінку самого загиблого, яка зменшує ступінь вини обвинуваченого.

З огляду на усі вищевказані обставини у їх сукупності відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставини, розмір покарання має бути ближчим до середньої міри, передбаченої санкцією ч. 2 ст.121 КК України. На переконання суду, такий розмір покарання відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

При вирішенні цивільного позову до ОСОБА_7 потерпілим ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 4 930 грн. 00 коп. та моральної шкоди в розмірі 500 000 гривень (а.с. 19-22 т.1) то він підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода також полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із фізичним болем та стражданнями, яких вона зазнала у зв`язку із каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

В силу вимог ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Виходячи з положень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року за № 4, розмір моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Суд повністю погоджується з наведеними в позові обставинами, які обґрунтовують позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди, яка складається з 4 930 грн.. витрат на поховання загиблого що підтверджується доданими до позовної заяви оригіналами рахунку замовлення та фіскального чеку (а.с. 49-50 т.1). Заявлені вимоги не виходять за критерії розумності та співмірності завданих збитків. Суд також погоджується з обґрунтуванням позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди та вважає, що скоєнням злочину потерпілому завдано сильних душевних страждань внаслідок позбавлення життя його рідного сина, понесена втрата не може бути відновлена. З огляду на вік стан здоров`я обвинуваченого, який є молодою працездатною людиною, з урахуванням ступеню його вини, який суд визначає з урахуванням віктимної поведінки загиблого, майнового стану відповідача, вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню та оцінює розмір відшкодування в цій частині в 350 000 грн.

В ході судового розгляду щодо обвинуваченого ОСОБА_35 було застосовано запобіжний захід тримання під домашнім арештом, який припинив свою дію. Незважаючи на це, обвинувачений добросовісно виконував покладені на нього законом обов`язки, своєчасно з`являвся в судові засідання використовуючи виключно правові форми захисту, За таких обставин суд при ухваленні обвинувального вироку не знаходить підстав для застосування щодо обвинуваченого виключного запобіжного заходу тримання під вартою.

Процесуальні витрати відсутні.

Речові докази у справі відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7, 26, 100, 127, 368, 369 - 371, 373, 374, 376, 392, 393, 395 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_7 винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч.2 ст.121 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років.

Строк відбування покарання рахувати з дня фактичного затримання на виконання указаного вироку.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувати.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 матеріальної шкоди в розмірі 4 930 (чотири тисячі дев`ятсот тридцять ) грн. 00 коп. та моральної шкоди в розмірі 350 000 (триста п`ятдесят тисяч) гривень.

Процесуальні витрати відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, а для особи, що перебуває під вартою - з моменту вручення копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Суддя: ОСОБА_1