У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2023 року слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю заявника ОСОБА_3 , розглянувши матеріали справи за скаргою ОСОБА_4 на постанову слідчого Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 від 30 липня 2021 року про закриття кримінального провадження № 0000566 від 01 липня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

18.08.2021 року заявниця звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з зазначеною скаргою, вимоги якої мотивовано тим, що кримінальне провадження № 000566 розпочато за її повідомленням від 01.03.2021 року про службові злочини судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_6 , яка, розглядаючи цивільний позов про відшкодування шкоди, за явні і у дуже великій кількості вчинені групові службові злочини відповідачів по позову, за невиконання ними понад 20-ти судових рішень та ухвал винесла протизаконне рішення.

Така бездіяльність як невиконання судових рішень, яку не дослідила суддя ОСОБА_6 , і ці факти у своєму завідомо неправосудному рішення з явно вираженими ознаками корупційних кримінальних правопорушень не спростувала, як і не спростували невиконання судового рішенні всі відповідачі по цивільному позову, має явні ознаки кримінальних правопорушень, перш за все, по ч. 3 ст. 382 КК України, в доповнення і до інших супутніх кваліфікацій відповідачів по позову, про які заявлено у багато чисельних повідомленнях про групові і узгоджені між собою злочини службових осіб національної поліції, прокуратур м. Києва і ГПУ, навколо первинного кримінального провадження щодо шахрая ОСОБА_7 . Огли, злочини якого багаторічно покривають відповідачі по позову і зовсім не вживали і не вживають ніяких заходів для захисту порушених прав потерпілої.

Через відсутність бажання органами Офісу Генерального прокурора та слідчого ДБР ОСОБА_5 внесення потрібних і точних відомостей з тексту повідомлення заявниці і не бажання ведення досудового слідства по названим нею винним особами, при очевидності протизаконної постанови про визначення компетенції розслідування особами того органу, кримінальне правопорушення яких слід було розслідувати, і реального невиконання судового рішення про внесення потрібних відомостей, які вона як потерпіла 29.04.2021 року подала 2 клопотання. Клопотання не були виконали ні до ухвал слідчого судді Печерського районного суду м. Києві від 12.05.2021 року, на після них.

На думку заявниці, свій груповий злочин по виконанню судових ухвал слідчий ДБР ОСОБА_5 спробою закриття так і не розпочатого кримінального провадження перевів з незавершеного службового злочину у завершений службовий злочин. Отже, очевидні ознаки кримінального правопорушення слідчого.

Підставами скасування оскаржуваної постанови заявниця вказує:

1. Невиконання 3-х судових ухвал.

2. Невідповідність заявленого в тексті заяви від 01.03.2021 року злочину внесеним відомостям в ЄРДР, які містять недостовірну і неповну інформацію, що призвело до протизаконної постанови про підслідність з явним конфліктом інтересів.

3. Згідно з п. 8 ч. 2 розділу 2 Положення про ЄРДР відомості слід вносити по повністю всім заявленим і переліченим кваліфікаціям, а вносилася тільки одна кваліфікація як до, нібито, невстановленої особи, названою заявницею по тексту заяви з наданням переконливих письмових доказів.

Також порушено всі інші вимоги ч. 5 ст. 214 КПК України, а саме не вказано ні дат вчинення протиправних дій, ні виконавців злочину, не зазначено обставини злочинів, не вирішувалося витання про підозру, не зазначено по витягу прізвищ конкретних підозрюваних за текстом повідомлення. Тобто ухвала Печерського районного суду м. Києва не виконана зовсім.

4. Потерпілу не залучено до у часті у кримінальному провадженні, не узгоджувався з нею план слідчих дій і заходів, перелік запитань на дослідження, по тексту постанови немає жодного слова про її обмовлення, ні жодних запитань в напрямку дослідження всіх заявлених кваліфікацій і для якого суб`єкта. Тож, потерпілій створені всі можливі перешкоди і не допущено до участі у цьому провадження, свідків злочинів не допитано.

5. Слідчим проігноровано п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України, оскільки особа, в дія якої вбачається склад кримінальних правопорушень була виявлена і названа, в той же час саме до неї і не відбулося досудове розслідування.

6. Прокуратурою не надавалася потрібна вказівка дій, зауваження щодо невиконання 2-х судових рішень і порушення слідчим вимог Положення, бо слідство було з порушенням підслідності і з умисним забезпеченням допущення конфлікту інтересів.

7. Злочинну постанову не скасували прокурори Офісу ГРУ, що свідчить про узгодженість дій злочинної групи слідчих ДБР і прокурорів Офісу ГПУ у цьому кримінальному провадженні.

8. Автор визнав факти невиконання 3-х судових рішень і щодо цих злочинів не заперечує, але у наявних фактах події невиконання судових рішень автор не вбачає саме кримінальних правопорушень.

9. По оскаржуваній постанові відсутній будь-які ознаки таких характеристик як повнота, всебічність та об`єктивність кримінального провадження.

Постанова повинна бути вмотивованою з викладеним на близько 20-ти друкованих аркушах, адже службовий злочин є досить об`ємним, багато учасників, затяжний у часі, з великою кількістю співучасників, які не допитані.

Зміст постанови повинен відповідати фактичним обставинам, зокрема в постанові має бути викладено суть заяви про вчинення кримінального правопорушення, всі заявлені кваліфікації злочину і обумовлення її закриття.

Автор передчасно зробив висновки щодо обставин, що обумовлюють закриття провадження у справі, без перевірки будь-яких обставин, зазначених в заяві, без опитування потерпілого, без застосування жодної статті від 91 до 95 КПК України, без застосування основних засад кримінального судочинства. Будь-яких даних, що слідчий перевіряв доводи по заяві і долучених доказів оскаржувана постанова не міститься.

Отже, оскаржувана постанова винесена з грубим порушенням норма матеріального права.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09.01.2023 року подання голови Шевченківського районного суду м. Києва задоволено, матеріали за скаргою передано до Солом`янського районного суду м. Києва, які надійшли 02.02.2023 року.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 08.02.2023 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду.

17.03.2023 року на запит слідчого судді для всебічного та повного з`ясування обставин органом досудового розслідування надано матеріали кримінального провадження № 0000566 від 01.07.2021 року.

У судовому засіданні заявниця підтримала подану скаргу, просила задовольнити з викладених в ній підстав.

Уповноважена особа, дії якої оскаржуються, у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду скарги ДБР повідомлялося в порядку, визначеному процесуальним законом на вказані та відомі електронні засоби зв`язку.

Відповідно до чинного процесуального законодавства відсутність слідчого не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали скарги та кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного.

Слідчим суддею встановлено, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27.05.2021 року (справа № 761/27160/21-к) зобов`язано уповноважених осіб ГУС ДБР внести відомості до ЄРДР за заявою (повідомленням) ОСОБА_4 про вчинення кримінального правопорушення від 01.03.2021 року та розпочати досудове розслідування, про що проінформувати заявника.

Слідчим першого відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, ГСУ ДБР ОСОБА_5 01.07.2021 року за дорученням начальника розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000566 від 01.07.2021 року, внесеного до ЄРДР за заявою ОСОБА_4 , згідно якої суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_6 , будучи службовою особою, зловживаючи наданою їй владою, діючи умисно, при розгляді судової справи № 761/43915/19 за попередньою змовою з учасниками судового провадження, 11.12.2020 року ухвалила завідомо неправосудне судове рішення, чим порушила права ОСОБА_4 .

Попередня кваліфікація кримінального правопорушення: ч. 1 ст. 375 КК України.

30.07.2021 року постановою слідчого першого відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, ГСУ ДБР ОСОБА_5 кримінальне провадження закрито у зв`язку з набранням чинності закону, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою.

Не погоджуючись з зазначеною постановою, заявниця звернулася до суду в порядку ст. 303 КПК України зі скаргою та просить її скасувати.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно положень ст.ст. 91-92 цього Кодексу у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;

6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення;

7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, обов`язок якого покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Частинами 2, 3 ст. 93 КПК України визначено, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Ініціювання стороною захисту, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, проведення слідчих (розшукових) дій здійснюється шляхом подання слідчому, прокурору відповідних клопотань, які розглядаються в порядку, передбаченому ст. 220 цього Кодексу. Постанова слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій може бути оскаржена слідчому судді.

Стаття 284 КПК України регулює питання щодо закриття кримінального провадження та провадження щодо юридичної особи.

Так, про закриття кримінального провадження слідчий, дізнавач, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом (ч. 4 ст. 284 КПК України).

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається, зокрема, з мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Тобто, слідчий суддя погоджується, що постанова повинна бути вмотивованою та обґрунтованою, однак, при цьому, слід акцентувати увагу, що наведеною нормою, як і будь-якою іншою, не передбачено виклад постанови на близько 20-ти друкованих аркушах, як стверджує заявниця.

Оскаржувана постанова слідчого мотивована тим, що відомості про вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 375 КК України, внесені до ЄРДР за № 0000566 на виконання ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27.05.2021 року у справі № 761/27160/21-к за заявою про вчинення кримінального правопорушення, поданою ОСОБА_4 .

У ході досудового розслідування згідно заяви ОСОБА_4 встановлено, що суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_6 11.12.2020 року при розгляді цивільної справи № 761/43915/19 постановив, на думку заявниці, завідомо неправосудне рішення, яким відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Головного управління Національної поліції у м. Києві, прокуратури м. Києва, Генеральної прокуратури України та Державної казначейської служб України.

Заявник ОСОБА_4 викликався органом досудового розслідування для допиту як свідка на 29.07.2021 року, однак до слідчого не прибув, про поважні причини неявки не повідомив.

В той же час, встановлено, що відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 7-р/2020 від 11.06.2020 року у справі за конституційним поданням 55 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) статті 375 Кримінального кодексу України, визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), статтю 375 Кримінального кодексу України, яка втрачає чинність через шість місяців з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 12.12.2020 року.

З урахуванням наведеного, слідством встановлено, що на даний час, набрав чинності закон, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою, що вказує на необхідність закриття розслідуваного кримінального провадження, розпочатого за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України.

Слідчий суддя, дослідивши зміст оскаржуваної постанови, вважає, що вона міститься всі необхідні відомості, що визначені ч. 5 ст. 110 КПК України.

Враховуючи, що з 12.12.2020 року положення ч. 1 ст. 375 КК України, яка передбачала відповідальність за постановлення суддею (суддями) завідомо неправосудного вироку, рішення, ухвали або постанови, декриміналізована, то правомірним є рішення слідчого про закриття кримінального провадження.

На доводи заявниці про наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови, які зводяться до невиконання органом досудового розслідування ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва щодо внесення відомостей до ЄРДР за її заявою від 01.03.2021 року, зокрема, в частині не зазначення вказаної нею кваліфікації та інших необхідних відомостей у відповідності до ч. 5 ст. 214 КПК України та Положення про ЄРДР, ігнорування слідчим п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України, слід зазначити наступне.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення затверджуються Офісом Генерального прокурора за погодженням з Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, Національним антикорупційним бюро України, Державним бюро розслідувань, органом Бюро економічної безпеки України.

Так, згідно з ч. 5 цієї статті до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про:

1) дату надходження заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення;

2) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) потерпілого або заявника;

3) інше джерело, з якого виявлені обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення;

4) короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела;

5) попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;

6) прізвище, ім`я, по батькові та посада службової особи, яка внесла відомості до реєстру, а також слідчого, прокурора, який вніс відомості до реєстру та/або розпочав досудове розслідування;

7) інші обставини, передбачені положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань.

У Єдиному реєстрі досудових розслідувань автоматично фіксується дата внесення інформації та присвоюється номер кримінального провадження.

Наказом Генерального прокурора від 30.06.2020 року № 298 затверджено Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення.

Також згідно з п. 2 р. 1 Положення до Реєстру вносяться відомості про:

час та дату надходження заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення;

прізвище, ім`я, по батькові (найменування) потерпілого або заявника;

інше джерело, з якого виявлені обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення;

короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела;

попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;

передачу матеріалів та відомостей іншому органу досудового розслідування, дізнання або за місцем проведення досудового розслідування (частина п`ята статті 36, частина сьома статті 214, статті 216, 218, пункт 4 частини другої статті 301 КПК України);

прізвище, ім`я, по батькові керівника органу прокуратури, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, детектива, керівника органу дізнання, дізнавача (уповноваженої особи інших підрозділів), який вніс відомості до Реєстру та/або розпочав досудове розслідування та/або здійснює досудове розслідування чи процесуальне керівництво;

дату та час затримання особи (звільнення);

обрання, зміну та скасування запобіжного заходу (статті 176-178, 200, 202, 299, 492, 493, 508 КПК України);

час та дату повідомлення про підозру, зміну, скасування повідомлення про підозру, особу, яку повідомлено про підозру, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність (частина четверта статті 278, стаття 279, частина перша статті 298-4, частина друга статті 307 КПК України);

час та дату складання повідомлення про підозру, особу, стосовно якої складено повідомлення про підозру, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність у разі неможливості повідомлення такій особі про підозру з об`єктивних причин (стаття 277, частина перша статті 298-4 КПК України);

юридичну особу, щодо якої можуть застосовуватися заходи кримінально-правового характеру (частина восьма статті 214 КПК України, стаття 96-3 КК України);

дату та підставу здійснення (скасування) спеціального досудового розслідування (частина шоста статті 297-4 КПК України);

зупинення та відновлення досудового розслідування (частина четверта статті 280, частина друга статті 281, частина третя статті 282, частина третя статті 298-5 КПК України);

оголошення розшуку підозрюваного (стаття 281 КПК України);

об`єднання та виділення матеріалів досудових розслідувань (стаття 217 КПК України);

продовження строків тримання під вартою та досудового розслідування (статті 197, 199, 219, 294, частина перша статті 298-5 КПК України);

встановлені, відшкодовані матеріальні збитки, суми пред`явлених позовів у кримінальному провадженні, вартість арештованого майна;

закінчення досудового розслідування (частина третя статті 283, стаття 301 КПК України);

інші відомості, передбачені в електронних картках.

З матеріалів кримінального провадження, зокрема, наявного в ньому витягу з ЄРДР вбачається, що вищевказані законодавчо закріплені норми були дотримані, в тому числі і в частині визначення саме слідчим попередньої правової кваліфікації кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Слід звернути увагу, що слідчий суддя не наділений повноваженнями ні перевірки заяви по суті та надання викладеним обставинам власної оцінки, ні попередньої кваліфікації кримінальних правопорушень, оскільки це відноситься до дискреційних повноважень органу досудового розслідування.

Отже, ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27.05.2021 року, якою було зобов`язано уповноважених осіб ГУС ДБР внести відомості до ЄРДР за заявою (повідомленням) ОСОБА_4 про вчинення кримінального правопорушення від 01.03.2021 року та розпочати досудове розслідування, виконано в установленому законодавством порядку.

При постановленні зазначеної ухвали слідчий суддя не виходив за межі свої компетенції та не зобов`язував орган досудового розслідування вносити відомості з конкретною правовою кваліфікацією кримінальних правопорушень, викладених в заяві заявниці, як вона очевидно помилково вважає.

Крім того, до ЄРДР вноситься саме короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, а не повністю весь зміст заяви заявника.

Також слід зауважити, що у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Поняття «обґрунтована підозра» з позиції Європейського суду з прав людини (рішення від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України») означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справах «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року).

Враховуючи дану норму, а також втрату чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, жодній особі повідомлено в рамках даного кримінального провадження не було.

До того ж, саме до компетенції слідчого входить виявляти склад кримінального правопорушення та особи, в діях яких наявні його ознаки.

У відповідності до ч. 4 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Разом з тим, слід зазначити, що згідно з ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Вбачається, що норми ст. 214 КПК України тісно пов`язані з ч. 1 ст. 2 КК України, і тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу кримінального правопорушення, мають буми критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Системний аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні та обґрунтовані відомості про кримінальне правопорушення чи об`єктивні дані, що свідчать про наявність ознак кримінального правопорушення (фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину, час, місце, спосіб та інші обставини вчинення правопорушення тощо).

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах a6o повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними с фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину), а якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Наведена правова позиція також закріплена у висновку судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане зі здійсненням ними судочинства від 01.07.2013 року.

При цьому, посилання на неправомірні дії, незгода з процесуальним рішенням судді чи суддів при розгляді справи самі по собі не можуть бути підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку ст. 214 КПК України.

Статтею 126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, зокрема, забороняється вплив на суддю у будь-який спосіб.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007 року «Про незалежність судової влада» зазначено, що судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом.

Процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.

Така позиція визначена і Консультативною радою європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на зверненні до Європейського суду з прав людини.

В абз. 22 п.п. 1.1 п. 1 Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (лист від 12.01.2017 року № 9-49/0/4-17) зазначається, якщо зі звернення особи вбачається, що вона порушує перед органом досудового розслідування питання про вчинення кримінального правопорушення, ініціюючи здійснення ним дій, визначених КПК України, то навіть за умови, що результати аналізу наведених особою відомостей свідчать про відсутність ознак складу злочину, такі відомості мають бути внесені до ЄРДР з подальшим закриттям кримінального провадження відповідно до ст. 284 КПК України.

Водночас, відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, ix посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією i законами України.

Як вже згадувалось вище, ч. 1 ст. 214 КПК України передбачений імперативний обов`язок слідчого, дізнавача, прокурора щодо внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР у випадку надходження заяви чи повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення.

Аналіз положень ч. 1, 5 ст. 214 КПК України дає підстави стверджувати про те, що заявою про вчинене кримінальне правопорушення є письмове звернення до особи, уповноваженої на внесення відомостей до ЄРДР, про вчинене діяння, яке підпадає під ознаки однієї чи декількох статей (частин статей) Особливої частини КК України із викладенням у цьому зверненні обставин, що можуть свідчити про вчинене кримінальне правопорушення та дають можливість особі, уповноваженій на внесення відомостей до ЄРДР, здійснити попередню правову кваліфікацію цього діяння із зазначенням статті (статей, частини статті, статей) Особливої частини КК України. Зміст указаної вище норми закону указує на те, що для внесення відомостей до ЄРДР про вчинене кримінальне правопорушення достатньо подання заяви, яка формально відповідає зазначеним вище критеріям.

Враховуючи позицію колегії суддів Київського апеляційного суду, викладену в ухвалі від 09.02.2023 року (справа № 760/15232/22), слідчий суддя вважає за можливе після детального аналізу змісту заяви ОСОБА_4 , яка наявна в матеріалах виконавчого провадження, зробити висновок, що перелік вказаних нею злочинів з посиланням на статті КК України не відповідає зазначеним вище критеріям, тобто у заяві від 01.03.2021 року фактично не викладена суть таких діянь, які ОСОБА_8 розцінюється як злочини, що передбачені ч.2 ст. 364, ч.2 ст.256, ст.442, ст.356, ч.2 ст.375, ст.3 96 КК України, т.я. не викладені дійсні факти та інші необхідні відомості, які дають можливість їх встановлення та здійснення попередньої кваліфікації таких діянь.

Щодо створення перешкод і не допущення до участі у цьому кримінальному провадженні заявниці, про як вона стверджує у поданій скарзі, то такі твердження не доведені нею, а навпаки спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Так, в матеріалах кримінального провадження наявна повістка від 01.07.2021 року про виклик ОСОБА_4 до ГСУ ДБР на 17:00 год. 29.07.2021 року для допиту як свідка.

Однак, відділом документального забезпечення та контролю за виконанням Управління забезпечення діяльності повернуто зазначену повістку у зв`язку з неможливістю її вручення адресату. Наявний в матеріалах кримінального провадження конверт, який направлявся за адресою: АДРЕСА_1 , що вказана ОСОБА_4 в її заяві про злочин від 01.03.2021 року, повернувся на адресу ДБР з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

На клопотання ОСОБА_4 від 13.07.2021 року про залучення її якості потерпілої 19.07.2021 року слідчим винесено постанову про відмову у визнання потерпілим, яка, між тим, не була оскаржена заявницею в порядку ч. 5 ст. ч. 1 ст. 303 КПК України.

Доводи ж заявниці про проведення слідства з порушенням підслідності, узгодженість дій злочинної групи слідчих ДБР і прокурорів Офісу ГПУ у цьому кримінальному провадженні є необґрунтованими та недоведеними та не є предметом розгляду в порядку скарги.

За викладених обставин слідчий суддя приходить до висновку, що вказані заявницею у поданій скарзі доводи, які зводяться до неповноти та необ`єктивності проведеного слідчим досудового розслідування та не вчиненням ним ряду слідчих (розшукових) дій в даному кримінальному провадженні, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду скарги, оскільки слідчим були ретельно досліджені викладені в заяві обставини та перевірена наявність фактів на їх підтвердження, надана їм оцінка та здійснена кваліфікація за їх суттю.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України на слідчого суддю покладається функція здійснення контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Основна мета функції судового контролю полягає в захисті прав і законних інтересів учасників кримінального судочинства. Для її досягнення перед судовим контролем постає низка завдань:

а) запобігти неправомірним діям і рішенням, що порушують конституційні права і свободи громадян;

б) відновлювати права, безпідставно порушені органами досудового розслідування;

в) надавати правомірним діям і рішенням особи, що провадить дізнання, слідчого, прокурора юридичної сили, легалізувавши, тим самим, отримані докази.

Враховуючи те, що процесуальне рішення про закриття кримінального провадження має істотне значення для кримінального провадження, слідчий суддя при розгляді скарги на відповідні постанови, з`ясовує питання дотримання вимог щодо всебічності та повноти дослідження, оскільки така неповнота може призвести до прийняття необґрунтованого рішення про закриття кримінального провадження.

Правова природа аналізованого виду оскарження процесуального рішення слідчого чи прокурора, передбачає необхідність перевірки не лише дотримання процесуального порядку закриття кримінального провадження посадовими органами досудового розслідування, а й підстави його закриття.

За правилами ч. 1 ст. 94 КПК України слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 91-93, 110, 219, 284, 303-307, 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_4 на постанову слідчого Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 від 30 липня 2021 року про закриття кримінального провадження № 0000566 від 01 липня 2021 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Суддя: