Єдиний унікальний номер № 285/4804/21
Провадження № 1-кп/0285/179/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2023 року м. Звягель

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду у місті Звягель кримінальне провадження № 285/4804/21 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новоград-Волинський, Житомирської області, освіта середня, не одруженого, не працюючого, проживаючого АДРЕСА_1 , раніше судимого,

у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

установив:

До суду надійшло клопотання прокурора Новоград-Волинської окружної прокуратури ОСОБА_3 про застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Прокурор в судовому засіданні підтримав дане клопотання просить його задовольнити мотивуючи тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі, обвинувачений систематично не з`являється на виклики в судові засідання, місцезнаходження його на даний час невідоме.

Захисник та обвинувачений заперечили проти задоволення клопотання прокурора.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до протоколу про затримання від 27.02.2023 було затримано ОСОБА_5 та доставлено до суду з метою приводу для обрання запобіжного заходу.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, віднесене до категорії тяжких злочинів та передбачає покарання у виді позбавленням волі.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Суд бере до уваги, що розгляд справи триває, не допитані свідки та потерпілий, тому існує ризик впливу на них обвинуваченим, обвинувачений може переховуватися від суду, раніше перебував в розшуку по даному кримінальному провадженню, суспільну небезпечність вчинення кримінального правопорушення, обвинувачений є неодноразово судимий, що свідчить про те, що він може вчинити повторне кримінальне правопорушення.

Твердження захисту про безпідставність обрання обвинуваченому запобіжного у виді тримання під вартою у зв`язку з недоведеністю ризиків, суд вважає необґрунтованим. Стороною захисту не надано суду належних доказів, які б давали підстави для обрання більш м`якого запобіжного заходу, захисником не наведено доказів щодо відсутності ризиків під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого, захисником не наведено наявність достатніх стримуючих факторів від порушень з боку обвинуваченого своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Підстав обрати запобіжний захід обвинуваченому, який не пов`язаний з триманням під вартою на час розгляду клопотання - не має. Ризики, які зазначені в клопотанні існують і залишаються актуальними та вони виключають можливість обрання більш м`якого запобіжного заходу.

З огляду на наведене клопотання прокурора є таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, враховуючи зазначені обставини при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та всі обставини справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність визначення обвинуваченому застави, достатньої для забезпечення виконання ним обов`язків, передбачених КПК України.

Керуючись ст.ст. 27, 107, 177-178, 369, 371, 372, 314-316 КПК України, суд

постановив:

Обрати обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 27 квітня 2023 року включно.

Одночасно визначити запобіжний захід у виді застави для забезпечення виконання ОСОБА_5 обов`язків, визначених КПК України. Визначити розмір застави у межах 60 прожиткових мінімумів, для працездатних осіб, що складає 159 240 грн. у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок UA 0000277, код отримувач: 26278626, МФО: 820172, Отримувач: ДКСУ м. Київ.

У разі внесення застави обвинуваченим, на нього будуть покладені обов`язки передбачені ст. 194 КПК України, невиконання яких потягне за собою передбачені чинним КПК України наслідки.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захисникам, прокурору, направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Головуючий: ОСОБА_1