Київський апеляційний суд
Провадження № 11кп/824/4215/2022 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 758/1857/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 187 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 02 листопада 2022 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, за реєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 22 вересня 2015 року Приморським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки 1 місяць позбавлення волі, звільнений 04 липня 2019 року по відбуттю строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 296 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Києва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 296 КК України,

за участі:

прокурора ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 02 листопада 2022 року задоволено клопотання прокурора і обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 продовжений строк тримання під вартою до 31 грудня 2022 року включно.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема, можливість обвинувачених переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків з метою зміни ними показань на користь обвинувачених, перешкоджати судовому провадженню іншим чином, вчиняти інші кримінальні правопорушення, у зв`язку з чим прийшов до висновку про необхідність продовження обвинуваченим строку тримання під вартою, при цьому не знайшовши підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його таким, що не відповідає гарантіям справедливої судової процедури та принципу верховенства права, захисник ОСОБА_6 в апеляційних скаргах просить скасувати ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 02 листопада 2022 року, постановити нову, якою змінити обвинуваченим запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме:

- до обвинуваченого ОСОБА_8 застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_3 , з забороною залишати місце проживання у період з 22:00 до 06:00 годин, або заставу чи особисте зобов`язання із застосуванням електронного засобу контролю або без такого;

- до обвинуваченого ОСОБА_7 застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , з забороною залишати місце проживання у період з 22:00 до 06:00 годин, чи особисте зобов`язання із застосуванням електронного засобу контролю або без такого.

На обґрунтування доводів апеляційних скарг, які є майже ідентичними за змістом, захисник зазначає, що ухвала суду не ґрунтується на вимогах закону, а звідси - необґрунтованою і невмотивованою.

Посилаючись на визначені кримінальним процесуальним законом обставини, які суд зобов`язаний з`ясовувати при вирішенні питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу, вказує, що суд в черговий раз уникає ретельної перевірки доводів сторони обвинувачення про наявність обґрунтованої підозри, ризиків та неможливості застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, дотримання уповноваженими органами вимог ст.ст. 207-213 КПК України під час затримання обвинувачених без ухвали слідчого судді, суду тощо. Не надав суд оцінки і доводам захисту в частині безпідставного затримання, відсутності обґрунтованої підозри, ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та підстав для продовження запобіжного заходу.

З огляду на загальні засади кримінального провадження, як-то рівність перед законом і судом, презумпцію невинуватості та забезпечення доведеності вини, вважає, що суд, не дослідивши докази на підтвердження існування нових ризиків, надав прокурору привілеї і застосував до обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 дискримінацію, провівши явно несправедливий розгляд справи, проявив свою упередженість та небезсторонність.

Також суд не врахував тривалість тримання під вартою і те, що з часом будь-які ризики, що існували на момент обрання запобіжного заходу, зменшуються і потребують додаткового обґрунтування стороною обвинувачення, а нові ризики - обґрунтування їх з`явлення.

Звертає увагу захисник і на те, що суд не навів мотиви, з яких не визначив обвинуваченим розмір застави. При цьому захисник посилається на низку рішень Європейського суду з прав людини у контексті забезпечення передбачених ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, права на свободу та особисту недоторканість, і стверджує, що тримання під вартою у строк, що перевищує 6 місяців, є свавільним та розцінюється як катування, оскільки державою не забезпечено справедливий та неупереджений розгляд справи упродовж розумних строків, а тримання під вартою застосовується автоматично та як безальтернативний запобіжний захід. Як зазначив захисник, з огляду на довготривалий розгляд даного кримінального провадження, стороною захисту подано скаргу до Європейського суду з прав людини з цих підстав і 10 лютого 2022 року Європейський суд з прав людини проголосив рішення у справі «Горбачов та інші проти України» по низці скарг, серед яких наявна скарга ОСОБА_7 . У даному рішенні Суд зауважив, що подані скарги є прийнятними та розкривають порушення статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. З цих підстав захисник вважає, що Європейський суд з прав людини встановив порушення Конвенції щодо ОСОБА_7 , а саме ст. 5 в частині перевищення тривалості попереднього ув`язнення, проте суд першої інстанції на вказане рішення уваги не звернув та не відобразив його в ухвалі від 02 листопада 2022 року.

Вислухавши доповідь судді, пояснення обвинувачених та захисника на підтримку доводів апеляційних скарг, думку прокурора, який вважав рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, а доводи апеляційних скарг безпідставними, перевіривши та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п. 1-1 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, - протягом п`яти днів з дня її оголошення.

За змістом ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування за наявності відповідних клопотань.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно виливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

За змістом положень глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст. 331 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини її життя, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону, на переконання колегії суддів, були дотримані судом першої інстанції.

Як убачається з наданих матеріалів провадження, Подільським районним судом міста Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 187 КК України, та ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчинені злочинів, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 187 КК України.

Суд першої інстанції, розглянувши 02 листопада 2022 року в судовому засіданні клопотання прокурора про продовження тримання обвинувачених під вартою та заслухавши з цього приводу позиції сторони обвинувачення і сторони захисту, яка, в свою чергу, вважала за можливе змінити запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який, дійшов висновку, що продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, і лише запобіжний захід у виді тримання під вартою може запобігти спробам обвинувачених ухилитися від суду, впливати на потерпілих та свідків з метою зміни ними показань на користь обвинувачених, перешкоджати судовому провадженню іншим чином, вчиняти інші кримінальні правопорушення тощо.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки вони не спростовані доводами апеляційної скарги.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки обвинуваченого під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має обгрунтувати свій висновок про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Враховуючи, що ОСОБА_8 і ОСОБА_7 , відповідно до обвинувального акту, обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії нетяжких та тяжких кримінальних правопорушень, вчинених, відповідно 22 та 23 вересня 2019 року у стані алкогольного сп`яніння, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, характер дій, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_8 і ОСОБА_7 , які пов`язанні з застосуванням насилля з завданням різного ступеня тяжкості тілесних ушкоджень потерпілим, у тому числі неповнолітнім, що вказує на їх підвищений рівень суспільної небезпеки, враховуючи обсяг судового слідства, який ще необхідно провести, а також дані про особу обвинувачених, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу наявності підстав для продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки інший, більш м`який, запобіжний захід не в змозі забезпечити їх належну процесуальну поведінку та запобігти існуючим ризикам.

З огляду на те, що потерпілі та свідки у цьому кримінальному провадженні, показання яких суд має сприймати безпосередньо, ще не допитувалися, з великою ймовірністю також існує ризик незаконного впливу на них.

Визначений строк дії, на який продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_7 - не виходить за межі розумного строку, відповідає особі кожного з обвинувачених, характеру та тяжкості діянь, які інкримінуються кожному з них, що позбавляє можливості перешкодити інтересам правосуддя, зокрема і ухиленню від суду.

За таких обставин є обґрунтованим висновок суду про те, що застосування менш суворішого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити зазначені дії, а відтак у суду були відсутні достатні підстави для задоволення клопотання захисника та зміну обвинуваченим ОСОБА_10 і ОСОБА_11 запобіжного заходу на більш м`який.

Доводи апеляційної скарги про те, що стороною обвинувачення не доведено наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України є безпідставними, оскільки суд прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Матеріали провадження не містять переконливих доказів того, що існуючі у поведінці обвинувачених ризики зменшилися, або, що запобігти їм в змозі інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Так, колегією суддів визнається доведеним ризик переховування обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 від суду, наявність якого стверджується суворістю покарання, яке загрожує обвинуваченим у випадку доведеності їх вини у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень. При оцінці даного ризику враховуються, в тому числі конкретні обставини вчинення кримінальних правопорушень, які поставлені у вину обвинуваченим, відсутність у обвинувачених міцних соціальних зв`язків з урахуванням того, що жоден з обвинувачених не одружений, не має дітей та осіб, які б перебували на їх утриманні.

Крім того, колегія суддів вважає доведеним ризик вчинення обвинуваченими іншого кримінального правопорушення враховуючи те, що обвинувачені не мають постійного джерела доходу, до вчинення інкримінованих їм кримінальних правопорушень не були працевлаштовані та не малипостійногоджерела доходу.

Обвинувачений ОСОБА_7 , як слідує з наявних матеріалів, раніше притягувався до кримінальної відповідальності та відбував покарання в місцях позбавлення волі, через нетривалий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі, за висунутим обвинуваченням, вчинив нові аналогічні умисні кримінальні правопорушення, що обґрунтовано свідчить про наявність ризику вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Також колегія суддів враховує ситуацію, яка існує в державі, введення в Україні воєнного стану у зв`язку з військовою агресією російської федерації, проведення воєнних дій на території України, що, в свою чергу, при зміні обвинуваченим запобіжного заходу на домашній арешт чи особисте зобов`язання із застосуванням електронного засобу контролю, може бути значно ускладненим або взагалі неможливим при контролі з боку працівників органу Національної поліції за процесуальною поведінкою як обвинуваченого ОСОБА_8 , так і обвинуваченого ОСОБА_7 , який, крім іншого, зареєстрований в місті Одеса. При цьому також заслуговує на увагу те, що на даний час, як в м. Києві, так і в м. Одесі застосовані масові аварійні відключення електроенергії у зв`язку з чисельними обстрілами росіян та пошкодження об`єктів інфраструктури в умовах воєнного стану.

А тому, на думку колегії суддів запобіжний захід у виді як домашнього арешту, так і особистого зобов`язання не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 та попередити ризик переховування цих обвинувачених від суду, у зв`язку із його недостатнім стримуючим впливом за наявності зазначених вище обставин. Також відсутні підстави для застосування щодо обвинувачених застави, оскільки кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_8 та ОСОБА_7 були вчинені ними у тому числі, із погрозою застосування насильства, а тому незастосування щодо обвинувачених застави не суперечить положенням ст. 183 КПК України.

Щодо посилань захисника ОСОБА_6 на відсутність обґрунтованої підозри про вчинення обвинуваченими кримінальних правопорушень, то колегія суддів, не вдаючись у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованих обвинуваченим дій, звертає увагу на те, що на розгляді суду першої інстанції перебуває обвинувальний акт, яким ОСОБА_8 та ОСОБА_7 висунуто обвинувачення, а не підозра, та яке і є предметом доказування в даному кримінальному провадженні, за результатами розгляду якого буде ухвалене відповідне судове рішення. А тому, на даному етапі судового провадження вказані обставини судом не перевіряються.

Не є предметом розгляду суду апеляційної інстанції по перегляду судового рішення щодо продовження строку тримання під вартою кожному з обвинувачених і дотримання уповноваженими особами вимог ст.ст. 207-213 КПК України під час затримання ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , на що послався в апеляційних скаргах захисник ОСОБА_6 .

Рішення Європейського суду з прав людини, предметом розгляду якого була скарга ОСОБА_7 щодо надмірної тривалості тримання останнього під вартою під час досудового розслідування заслуговує на увагу, разом з тим, зважаючи на всі обставини в даній справі, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, колегія суддів не вбачає підстав, принаймні на цій стадії судового розгляду, для зміни ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який.

Інших будь-яких доводів, які могли б бути підставою для зміни обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 запобіжного заходу, - сторона захисту не навела.

Отже, на думку колегії суддів, судом першої інстанції в цілому були дотримані вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у виді тримання під вартою.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для скасування ухвали Подільського районного суду м. Києва від 02 листопада 2022 року та зміни обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 запобіжного заходу, а тому апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 до задоволення не підлягають.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 02 листопада 2022 року, якою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 продовжений строк тримання під вартою до 31 грудня 2022 року включно- залишити без змін, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .