Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/528/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2023 року м. Олевськ

Слідчий суддя Олевського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , фактичного володільця та користувача майна ОСОБА_5 та його представника адвоката ОСОБА_6 , розглянувши клопотання слідчого СВ відділення поліції № 2 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0000040 від 28.02.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 240-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ відділення поліції № 2 Коростенського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області ОСОБА_7 , за погодженням з прокурором Олевського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна вилученого у ході огляду місця події від 27.02.2023 року, а саме:

- автомобіля марки MERCEDES-BENZ, моделі VITO, державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_8 , фактичним володільцем та користувачем якого є ОСОБА_5 шляхом тимчасового позбавлення права ОСОБА_8 та ОСОБА_5 на відчуження, розпорядження та користування вказаним майном;

- мотопомпи марки WEIMA маркування WMQ2100-30 та пожежного рукава власником яких є ОСОБА_5 шляхом тимчасового позбавлення права ОСОБА_5 на відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні вимоги клопотання підтримав та просить його задоволити у повному обсязі.

Слідчий ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги клопотання підтримав з підстав наведених у ньому та просить його задоволити.

Фактичний володілець та користувач майна ОСОБА_5 , а також його представник адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні проти вимог клопотання слідчого заперечили, вважають його безпідставним та необґрунтованим, оскільки у поданому клопотанні слідчим не зазначено складу злочину, місця, способу вчинення злочину. Також, вказали що вказану мотопомпу ОСОБА_5 придбав для того, щоб зробити вдома генератор, враховуючи віялові відключення світла в країні. Зазначили, що ОСОБА_5 має дитину-інваліда, яку потрібно возити у садочок та в центр інклюзивної освіти для чого йому відповідно потрібен автомобіль.

Власник майна ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлений належним чином, що стверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України неприбуття власника майна у судове засідання, який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду клопотання.

Повно, всебічно і об`єктивно дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

З матеріалів клопотання вбачається, що 27.02.2023 року, близько 13 год. 30 хв., дільничним офіцером ВП № 2 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 під час несення служби на блокпості в м. Олевську, Коростенського району, Житомирської області зупинено транспортний засіб автомобіль марки MERCEDES-BENZ, моделі VITO, державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 всередині якого під час перевірки виявлено мотопомпу марки WEIMA та пожежний рукав.

Повідомлення дільничного офіцера поліції за вказаним фактом зареєстровано в журналі ЄО за № 709 та матеріали повідомлення передано на додатковий розгляд до СКП ВП № 2 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області.

28.02.2023 року до чергової частини ВП № 2 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області від оперуповноваженого СКП надійшов письмовий рапорт про те, що під час розгляду матеріалів ЄО № 709 від 27.02.2023 року у діях ОСОБА_5 встановлено ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 240-1 КК України.

28.02.2023 року слідчим відділенням ВП № 2 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області внесено відомості до ЄРДР та розпочато кримінальне провадження № 0000040. Попередня правова кваліфікація ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 240-1 КК України.

27.02.2023 року в ході огляду місця події на узбіччі автодороги по вул. Свято-Миколаївській, м. Олевськ, Коростенського району, Житомирської області виявлено та вилучено автомобіль марки MERCEDES-BENZ, моделі VITO, державний номерний знак НОМЕР_1 всередині якого знаходилася мотопомпа марки WEIMA маркування WMQ2100-30 та пожежний рукав.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 автомобіль марки MERCEDES-BENZ, моделі VITO, державний номерний знак НОМЕР_1 на праві власності належить ОСОБА_8 . Фактичним володільцем та користувачем вказаного транспортного засобу є ОСОБА_5 .

Постановою слідчого від 28.02.2023 року автомобіль марки MERCEDES-BENZ, моделі VITO, державний номерний знак НОМЕР_1 , мотопомпу марки WEIMA маркування НОМЕР_3 та пожежний рукав визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

Також, відповідно до постанови слідчого від 28.02.2023 року автомобіль марки MERCEDES-BENZ, моделі VITO, державний номерний знак НОМЕР_1 , мотопомпу марки WEIMA маркування НОМЕР_3 та пожежний рукав визнано знаряддями вчинення кримінального правопорушення.

Клопотання обґрунтоване тим, що на думку слідчого існують всі правові підстави для накладення арешту на вилучені автомобіль марки MERCEDES-BENZ, моделі VITO, державний номерний знак НОМЕР_1 , мотопомпу марки WEIMA маркування WMQ2100-30 та пожежний рукав, які в подальшому будуть досліджені та оцінені органом досудового розслідування відповідно до вимог ст. 94 КПК України та буде прийнято законне процесуальне рішення у розумні строки.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів, зокрема арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

За загальними правилами, передбаченими ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження допускається лише у разі, якщо слідчий, дізнавач, прокурор доведе, що:

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Положеннями ч. 1, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Згідно зі ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя згідно з вимогами ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. 173 КПК України, повинен врахувати, зокрема правову підставу для арешту майна.

Зі змісту клопотання слідчого про арешт майна вбачається, що необхідність такого арешту обумовлена визнанням вищезазначеного майна речовими доказами, оскільки існує сукупність достатніх підстав вважати, що вилучене під час огляду майно, є предметом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 240-1 КК України, відповідно до положень ч. 1, ч. 3 ст. 170 КПК України.

Завданням арешту зазначеного майна слідчий визначив запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, а метою встановлення об`єктивної істини у даному кримінальному провадженні, збереження речових доказів.

Слідчим суддею при розгляді клопотання встановлено, що вилучені під час огляду 27.02.2023 року мотопомпа марки WEIMA маркування WMQ2100-30 та пожежний рукав відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Отже, за таких обставин, враховуючи правову підставу для арешту майна, можливість зникнення, втрати, пошкодження, приховування чи перетворення вказаного майна чи настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про арешт майна в цій частині є доведеним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підлягає задоволенню.

Вирішуючи клопотання слідчого в частині накладення арешту на автомобіль марки MERCEDES-BENZ, моделі VITO, державний номерний знак НОМЕР_1 , слідчий суддя враховує положення ч. 11 ст. 170 КПК України, відповідно до якої заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

В свою чергу, в клопотанні відсутні посилання на обставини, які підтверджують, що незастосування заборони або обмеження користування автомобілем марки MERCEDES-BENZ, моделі VITO, державний номерний знак НОМЕР_1 призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. Не приєднано таких доказів і до матеріалів клопотання та не надано слідчому судді під час розгляду клопотання.

Крім того, слід зазначити, що на території відділення поліції № 2 Коростенського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області відсутній спеціальний майданчик для зберігання речових доказів, а фактичний володілець та користувач майна ОСОБА_5 у судовому засіданні зазначив, що не буде чинити будь-яких перешкод органам досудового розслідування в ході розслідування вказаного кримінального провадження та надасть транспортний засіб на вимогу слідчого у разі потреби.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини володіння майном повинно бути законним (рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності, у розумінні Конвенції, вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22.09.1994, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява № 48191/99, пп. 49 - 62, від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі ст. 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (серед інших джерел, рішення від 23.09.1982 у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (наприклад, рішення від 21.02.1986 у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

За таких обставин слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає задоволенню частково із застосуванням найменш обтяжливого способу арешту шляхом тимчасового позбавлення права ОСОБА_8 та ОСОБА_5 на відчуження, а також розпорядження автомобілем марки MERCEDES-BENZ, моделі VITO, державний номерний знак НОМЕР_1 та шляхом тимчасового позбавлення права ОСОБА_5 на відчуження, розпорядження та користування мотопомпою марки WEIMA маркування WMQ2100-30 та пожежним рукавом, оскільки вказане майно має доказове значення та є достатні підстави вважати, що збереження цих речових доказів необхідне для здійснення належного досудового розслідування кримінального провадження, а ступінь втручання у права та свободи користувача майна виправдовуюся потребами досудового розслідування.

У даному випадку застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної діяльності громадян та гарантуватиме охорону прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечить швидке, повне та неупереджене досудове розслідування.

Крім того, слідчий суддя зазначає, що на даній стадії він не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що їх сукупність, відповідно до вимог ст. 170 КПК України, є достатньою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно, яке відповідає критеріям, зазначеним в статті 98 КПК України.

Слідчий суддя також не приймає до уваги доводи представника володільця майна про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 240-1 КК України, що вказує на відсутність підстав для накладення арешту на майно, оскільки слідчим суддею наявність чи відсутність складу злочину не встановлюється, дане питання вирішується виключно вироком суду та не підлягає вирішенню на досудовому провадженні.

Відповідно до ст.174 КПК України за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника чи володільця майна, якщо вони доведуть, що потреба у застосуванні такого заходу відпала, арешт майна може бути скасовано повністю або частково.

Керуючись ст.ст. 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя -

У Х В А Л И В :

Клопотання слідчого СВ відділення поліції № 2 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0000040 від 28.02.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 240-1 КК України задоволити частково.

Накласти арешт на майно, вилучене в ході огляду місця події 27.02.2023 року, а саме:

- автомобіль марки MERCEDES-BENZ, моделі VITO, державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_8 , фактичним володільцем та користувачем якого є ОСОБА_5 шляхом тимчасового позбавлення права ОСОБА_8 та ОСОБА_5 на відчуження, а також розпорядження вказаним майном. Передати автомобіль марки MERCEDES-BENZ, моделі VITO, державний номерний знак НОМЕР_1 на відповідальне зберігання фактичному володільцю та користувачу ОСОБА_5 ;

- мотопомпу марки WEIMA маркування НОМЕР_3 та пожежний рукав власником яких є ОСОБА_5 шляхом тимчасового позбавлення права ОСОБА_5 на відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

В задоволенні решти вимог клопотання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1