Справа № 947/959/23
Провадження № 1-кс/947/383/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.01.2023 року м. Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 та захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погодженого прокурором Малиновської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0000688 від 13.10.2022 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Одеси, громадянина України, одруженого, має малолітню дитину 2019 року народження, офіційно не працевлаштованого, із середньою освітою, який мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадження Київського районного суду міста Одеси надійшло клопотання сторони обвинувачення про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Як вбачається з клопотання слідчого, відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України . Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 04.11.1991 № 1777-XII «Про державний кордон України» (далі - Закон № 1777-XII) де зазначено, що Державний кордон України є лінія і вертикальна поверхня, що проходить по цій лінії, які визначають межі території України - суші, вод, надр, повітряного простору.

Згідно ст. 3 Закону № 1777-XII державний кордон України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, встановлюється:

1)на суші - по характерних точках і лініях рельєфу або ясно видимих орієнтирах;

2) на морі - по зовнішній межі територіального моря України;

3) на судноплавних річках - по середині головного фарватеру або тальвегу річки; на несудноплавних річках (ручаях) - по їх середині або по середині головного рукава річки; на озерах та інших водоймах - по прямій лінії, що з`єднує виходи державного кордону України до берегів озера або іншої водойми. Державний кордон України, що проходить по річці (ручаю), озеру чи іншій водоймі, не переміщується як при зміні обрису їх берегів або рівня води, так і при відхиленні русла річки (ручаю) в той чи інший бік;

4) на водосховищах гідровузлів та інших штучних водоймах - відповідно до лінії державного кордону України, яка проходила на місцевості до їх заповнення;

5) на залізничних і автодорожніх мостах, греблях та інших спорудах, що проходять через прикордонні ділянки судноплавних і несудноплавних річок (ручаїв), - по середині цих споруд або по їх технологічній осі, незалежно від проходження державного кордону України на воді».

Відповідно до ст. 9 Закону № 1777-XII, перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку.

Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Порушенням державного кордону України є також перетинання його будь-якими технічними або іншими засобами без відповідного на те дозволу чи з порушенням встановленого порядку.

Також, у відповідності до ст. 11 вказаного Закону № 1777-XII, зазначено, що особи, транспортні засоби, вантажі та інше майно, що перетинають державний кордон України, підлягають прикордонному і митному контролю. У відповідних випадках здійснюється також санітарно-карантинний, ветеринарний і фітосанітарний контроль, контроль за вивезенням з території України культурних цінностей та інший контроль. Контроль організується і здійснюється у встановленому актами законодавства України порядку.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України від 05.11.2009 № 1710-VI «Про прикордонний контроль» (далі - Закон № 1710-VI), прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 1710-VI, прикордонний контроль і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів та вантажів здійснюються: 1) у пунктах пропуску через державний кордон; 2) поза пунктами пропуску у випадках, передбачених частиною третьою цієї статті; 3) на території суміжних держав у порядку, передбаченому статтею 26 цього Закону.

Перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються у пунктах пропуску через державний кордон протягом часу роботи такого пункту. Час роботи пункту пропуску через державний кордон, який не працює цілодобово, зазначається на інформаційному стенді перед в`їздом до нього.

Крім того, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Термін дії воєнного стану в подальшому продовжено строками на 30 днів Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022 та строком на 90 днів, Указами Президента України № 341/2022 від 17.05.2022, 573/2022 від 12.08.2022 та№ 757/2022 від 07.11.2022, які затверджено Верховною Радою України відповідними Законами України «Про затвердження Указу Президента «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні».

Так, відповідно до п. 2 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» Військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Крім того, п. 3 вказаного Указу зазначено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені зокрема ст. 33 Конституції України, згідно з якою кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Проте, незважаючи на обізнаність з вимогами наведених нормативно-правових актів, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , у невстановлений слідством день та час, заздалегідь вступивши у злочинну змову з невстановленими досудовим розслідуванням особами, спрямовану на незаконне переправлення осіб через державний кордон України до Республіки Молдова, поза межами пунктів пропуску громадян України та діючи відповідно до заздалегідь спланованих дій, домовились здійснити переправлення наступних громадян України - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , за грошову винагороду у сумі 3 500 доларів США з кожної особи.

Так, реалізуючи спільний протиправний умисел ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , діючи за попередньою домовленістю з двома невстановленими особами на ім`я ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які проживають на території Республіки Молдова, розподіливши заздалегідь свої злочинні ролі, а саме кожна особа усвідомлювала характер дій, які вона повинна була виконати з метою досягнення єдиної спільної мети, при цьому вказана особа на ім`я ОСОБА_13 підшукував осіб, які бажали незаконно перетнути кордон та проводив роз`яснювальні бесіди в телефонному режимі, в свою чергу невстановлена особа на ім`я ОСОБА_14 здійснювала безпосередню координацію подальшого доставлення осіб ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , до лінії державного кордону.

Приблизно о 11 годині 30 хвилин 04.01.2022, діючи відповідно до заздалегідь спланованих дій, ОСОБА_4 прибув до Залізничного вокзалу в місті Одеса, де зустрів ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , з якими попередньо спілкувались невстановлені особи на ім`я ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , заздалегідь домовившись про вказану зустріч з останніми та обговоривши всі деталі щодо перевезення та оплати. Забравши вказаних осіб, ОСОБА_4 керуючи транспортним засобом, який знаходиться у його користуванні, а саме автомобіль марки «Audi», в кузові чорного кольору, державний номерний знак « НОМЕР_1 », здійснив перевезення вказаних осіб до кінотеатру «Родина», розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , при цьому в ході руху провів роз`яснювальну бесіду з приводу їх подальших дій, посадив останніх на рейсовий міжміський мікроавтобус сполучення «Одеса-Арциз», на якому зі слів ОСОБА_4 , останні зможуть безперешкодно перетнути наявні блокпости при виїзді з міста Одеси таконтрольно-пропускні пункти на проїзді транзитної прикордонної зони з Республікою Молдова.

Крім того, ОСОБА_4 контактував з невстановленою особою на ім`я ОСОБА_14 , який координував його дії, а також надав вказівку ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 залишити частину коштів ОСОБА_4 , в якості оплати за виконану ним роботу, а саме 150 доларів США з кожної особи, тобто загалом 450 доларів США.

Далі, ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , на вказаному міжміському мікроавтобусі було доставлено до смт. Сарата, Білгород-Дністровського району, Одеської області, де їх зустрів ОСОБА_7 на транспортному засобі, який знаходиться у його користуванні, а саме автомобіль марки «ВАЗ 2108», в кузові синього кольору, державний номерний знак « НОМЕР_2 », в якому вже перебував ОСОБА_10 , який також разом з ними планував здійснити незаконний перетин державного кордону, попередньо спілкуючись з невстановленою особою на ім`я ОСОБА_14 та за вказівкою останнього прибув до смт. Сарата, на міжміському мікроавтобусі з міста Ізмаїл.

В свою чергу, ОСОБА_7 на вказаному автомобілі марки «ВАЗ 2108», рухаючись міжпоселковою польовою дорогою, таким чином ухиляюсь від наявних блокпостів, здійснив перевезення ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , до села Іванчанка, Болградського району, Одеської області, в ході руху провів роз`яснювальну бесіду з приводу їх подальших дій та потім передав їх наступному водію, а саме ОСОБА_8 , який вже повинен був доставити їх до села, яке безпосередньо межує з лінією державного кордону з Республікою Молдова.

Також, ОСОБА_7 контактував з невстановленою особою на ім`я ОСОБА_14 , який координував його дії, а також надав вказівку ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , залишити частину коштів ОСОБА_7 , в якості оплати за виконану ним роботу, а саме 75 доларів США з кожної особи, тобто загалом 300 доларів США.

В подальшому, ОСОБА_8 , перебуваючи на транспортному засобі, який знаходиться у його користуванні, а саме марки «ВАЗ 2106», в кузові синього кольору, державний номерний знак « НОМЕР_3 », отримавши вказівку від невстановленої особи на ім`я ОСОБА_14 , доставити ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , до села Червоне, Болградського району, Одеської області, яке безпосередньо межує з лінією державного кордону з Республікою Молдова та де їх повинна була забрати вже інша особа та здійснити подальше безпосереднє переправлення через державний кордон України. При цьому, невстановлена слідством особа на ім`я ОСОБА_14 , пояснила, що знаходиться на території Республіки Молдова та вона повинна була зустріти всіх на території Реступліки Молдова , та де останні вже повинні були розрахуватись за здійснення незаконного перетину державного кордону.

Здійснивши перевезення громадян ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , до села Червоне, Болградського району, Одеської області, ОСОБА_8 провів роз`яснювальну бесіду з приводу їх подальших дій та залишив останніх безпосередньо на лінії державного кордону України, при цьому отримавши грошову винагороду за свою частину роботи у розмірі 100 доларів США.

На вказаному етапі зазначені незаконні дії були викриті працівниками правоохороних органів та незаконна діяльність групи осіб припинена.

Слідчий зазначає, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна та відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України встановлено наявність ризиків, передбачених у п. п. 1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 :

- згідно п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання, шляхом залишення території України, оскільки підозрюваний проживає у прикордонній смузі з Республікою Молдовою, займався незаконним переправленням осіб через державний кордон України та володіє знаннями і навичками незаконного перетинання кордону, так як усвідомлює, що санкція ч. 3ст. 332 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років;

- згідно п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК підозрюваний ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків, у даному кримінальному провадженні, шляхом залякування, оскільки у зв`язку з врученням підозрюваному копій матеріалів, останній володіє інформацією про місця проживання та іншими контактними даними вказаних осіб. Крім того станом на теперішній час у кримінальному провадженні не встановлено та не допитано всіх свідків, покази яких мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, а також вони не допитані в судовому засіданні. Таким чином, ОСОБА_4 перебуваючи не під вартою, може здійснювати вплив на вказаних осіб з метою зміни їх показів чи відмову від них;

- згідно п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК підозрюваний ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню, шляхом невиконання або неналежного виконання обов`язків покладених на нього як на підозрюваного у кримінальному провадженні в разі обрання йому більш м`якого виду запобіжного заходу, а також невиконання обов`язків шляхом неявки, у разі необхідності до слідчого, слідчого судді та суду;

- згідно п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК підозрюваний ОСОБА_4 може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, пов`язані з незаконним переправленням осіб через державний кордон України, враховуючи обізнаність про місце розташування офіційних пунктів пропуску через державний кордон України, місця де можливо найбільш безперешкодно незаконно перетнути державний кордон, а тому не виключаються спроби повторного вчинення вказаних корисливих кримінальних правопорушень останнім, тим більш останній раніше неодноразово притягувався до кримінального відповідальності, що свідчить про його схильність до вчинення кримінальних правопорушень.

При вирішенні питання щодо обрання запобіжного заходу ОСОБА_4 слідчий просить враховувати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою не може запобігти зазначеним ризикам.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.

Захисник в судовому засіданні заперечував проти заявленого клопотання, посилаючись на те, що ризики на які вказує прокурор не доведені та безпідставні, підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, просив відмовити у задоволенні клопотання та обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або застави.

Підозрюваний підтримав правову позицію свого захисника.

Вивчивши клопотання та матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При розгляді клопотання слідчого, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчий суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Згідно п.32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, та відповідно до п.219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, слідчий суддя враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі «Харченко проти України», п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі «Таран проти України» зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR 2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 86).

Суд також постановив, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Разом з тим, згідно п.99 рішення ЄСПЛ у справі «Геращенко проти України», визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні органі державної влади зобов`язані розглянути також альтернативні заходи забезпечення її явки до суду.

Як вбачається з матеріалів клопотання, 05.01.2023 року ОСОБА_4 було затримано в порядку ст.208 КПК України.

05.01.2023 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України. Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, які наявні в матеріалах клопотання, а саме: заявою про вчинення кримінального правопорушення від ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 , в ході якого свідок зазначив про спілкування з особами, що здійснюють переправлення осіб через державний кордон України поза пунктом пропуску до Республіки Молдови, за грошову винагороду в сумі 3,5 тис. доларів США; протоколом огляду місця події, за адресою: Одеська обл., Болградський р-н., с. Червоне, в ході якого зафіксовано місце де повинен був бути здійснений перехід через ДКУ ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , в ході огляду вказані учасники пояснили обставини їх виявлення працівниками поліції та обставини доставлення до вказаної місцевості групою осіб за грошову винагороду; протоколом обшуку від 04.01.2023, проведеного за адресою: АДРЕСА_1 , в ході обшуку якого вилучено: грошові кошти в сумі4200 доларів США, серед яких ймовірно 450 доларів США, які ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , було переданоОСОБА_4 за здійснення незаконного переправлення їх через державний кордон України; протоколом затримання ОСОБА_4 , який затриманий безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення; протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_11 , в ході якого свідок зазначив про обставини, які слугували ОСОБА_17 ; протоколами допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , які відобразили дії ОСОБА_4 (водія т/з «Audi», д.н. « НОМЕР_1 »),під час організації та здійснення їх незаконного переправлення через державний кордон України; іншими матеріалами кримінального провадження в сукупності.

Враховуючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 умисного тяжкого корисливого кримінального правопорушення у групі осіб, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкримінується, враховуючи суспільно-небезпечний характер такого діяння, вчиненому в умовах воєнного стану, а також характеризуючи дані підозрюваного, слідчий суддя приходить до переконання, що наявний ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризик у вигляді можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду. Також слідчий суддя враховує, що на думку сторони обвинувачення такі дії були вчиненні щодо декількох осіб.

Що стосується ризику незаконного впливу на свідків передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, слідчий суддя зазначає, що підозрюваний може незаконного впливати на свідків та інших підозрюваних з метою зміни ними свідчень у ході судового розгляду кримінального провадження у подальшому, впливати на свідків, яких ще не допитано для дачі ними неправдивих свідчень, які її виправдовують, або впливати на інших осіб, які можуть бути допитані, а тому слідчий суддя приходить до переконання про доведеність в судовому засіданні існування вказаного ризику.

Органом досудового розслідування доведено існування ризику передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК, слідчий суддя зазначає, що підозрюваний ОСОБА_4 може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, пов`язані з незаконним переправленням осіб через державний кордон України, враховуючи обізнаність про місце розташування офіційних пунктів пропуску через державний кордон України, а також зважаючи на відсутність у нього легальних джеред доходів.

Надані стороною захисту відомості про міцні соціальні зв`язки із врахуванняи відсутності у ОСОБА_4 офіційного місця роботи суттєво не знижують встановлених ризиків.

Разом з тим, стороною обвинувачення в судовому засіданні не доведено наявність ризику передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки не зазначено яким саме чином ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню.

Таким чином, беручи до уваги, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, беручи до уваги тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у його вчиненні, кваліфікуючі ознаки інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, враховуючи характеризуючі дані підозрюваного, а також встановлені в судовому засіданні ризики у вигляді можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків в рамках даного кримінального провадження, продовження вчинення кримінальних правопорушень,слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання сторони обвинувачення є обґрунтованим, а відповідний запобіжний захід достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігання ризикам, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Враховуючи встановлені обставини, існування ризиків в їх сукупності та взаємозв`язку, на переконання слідчого судді запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі у подальшому може вплинути на проведення повного та неупередженого розслідування кримінального провадження та не забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

З урахуванням встановлених в судовому засіданні ризиків та обставин кримінального правопорушення, а також обґрунтованості клопотання сторони обвинувачення, підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного в судовому засіданні встановлено не було.

Згідно п.2 ч.5 ст.182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину визначається від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З урахуванням викладеного, враховуючи майновий та сімейний стан підозрюваного, а також наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність застосування застави у розмірі сімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, вважаючи, що саме такий розмір застави є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним його процесуальних обов`язків.

На підставі встановленого, керуючись ст.ст. 176-178, 183, 184, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погодженого прокурором Малиновської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0000688 від 13.10.2022 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,- задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 05.03.2023 року, включно, з утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Строк дії ухвали обчислюється з моменту затримання особи 05.01.2023 року та припиняє свою дію 05.03.2023 року.

Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язків, передбачених КПК України в розмірі 70 (сімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 187 880 (сто вісімдесят сім тисяч вісімсот вісімдесят) гривень.

Роз`яснити підозрюваному, що він або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу на розрахунковий рахунок № UA0005435, код отримувача (ЄДРПОУ) - 26302945, банк отримувача - ДКСУ м.Київ, отримувач - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області.

У разі внесення застави підозрюваного звільнити з-під варти негайно та покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки строком на 2 (два) місяці, передбачені ч.5 ст.194 КПК України: з`являтися до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з іншими учасниками та свідками у вказаному кримінальному провадженні; здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,що відповідно до ч.8, ч.10, ч.11 ст.182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч.7 ст.194 КПК України. Застава внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги зупиняє набрання ухвалою законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1