Житомирський апеляційний суд
Категорія ч.1 ст.115 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2022 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретарів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
прокурора: ОСОБА_7 ,
обвинуваченої: ОСОБА_8 ,
захисника: ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Богунського районного суду м.Житомира від 01 лютого 2022 року щодо обвинуваченої ОСОБА_8 за ч.1 ст.115 КК України, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Житомира, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , громадянку України, не працюючу, раніше не судиму в силу ст. 89 КК України,-

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років.

Початок строку відбування покарання ухвалено рахувати з моменту набрання вироком законної сили, зарахувавши їй строк попереднього ув`язнення з 13.06.2021 по день набрання вироком законної сили в строк покарання день за день.

Речові докази:

змив на марлевий тампон речовини бурого кольору, змив «Контроль», предмет ззовні схожий на ніж із слідами речовини бурого кольору, скляну пусту пляшку із етикеткою горілка «Вакцина» об`ємом 0,5 л, скляну пусту пляшку із етикеткою «Житомирський стандарт» об`ємом 0,25 л, скляну пусту пляшку із етикеткою «Советское Шампанское» напівсолодке об`ємом 0,75 л, скляну пусту пляшку із етикеткою «Таємна вечеря» напівсолодке столове об`ємом 0,7 л., пусту пляшку із полімерного матеріалу із етикеткою «Світле свіже пиво» Опілля об`ємом 1л. прозору пляшку із полімерного матеріалу, частково заповнену рідиною, об`ємом 1,5л. та халат із слідами бурого кольору, який належать гр. ОСОБА_8 , п`ять паперових конвертів білого кольору зі зразками волосся ОСОБА_10 , сейф пакети зі змивами, два паперові конверти з нігтьовими пластинами з рук ОСОБА_8 , залишок піднігтьового вмісту ОСОБА_8 та які відповідно до квитанцій № 7975, 7929,7977, 7948, 7947,7978,7976 зберігаються в камері зберігання речових доказів Житомирського РУП ГУНП в

Житомирській області ухвалено знищити, скасувавши арешт, накладений на речові докази ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 16.06.2021 №295/7589/21;

- CD-R диск LH3156 XG16170879 D3 з телефонним дзвінком працівника ЕМД на 102 та 2 DVD-R диск, на яких записані слідчі експерименти за участю ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , 2 DVD-R диски з відеозаписами з нагрудної камери патрульного поліцейського ухвалено залишити в матеріалах справи.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 25850 грн. 62коп.

Запобіжний захід в виді тримання під вартою ОСОБА_8 ухвалено продовжити до набрання вироком законної сили, але не довше, ніж до 01.04.2022 року.

Згідно вироку суду 13.06.2021 приблизно о 01 годині 52 хвилин ОСОБА_8 разом з ОСОБА_12 перебували у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , де розпивали спиртні напої, в ході чого між ОСОБА_8 та ОСОБА_13 виник словесний конфлікт на фоні раптово виниклих неприязних відносин.

В цей день, час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_8 виник раптовий злочинний умисел, направлений на умисне вбивство ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи суспільно- небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання будь-яких суспільно-небезпечних наслідків, не виключаючи наслідків у виді смерті ОСОБА_10 , тримаючи в руці кухонний ніж та утримуючи його в своїй правій руці нанесла один удар в спину ОСОБА_14 , а саме у її ліву підлопаткову ділянку.

В результаті вказаних дій ОСОБА_8 умисно заподіяла ОСОБА_14 тілесне ушкодження у вигляді поранення в лівій підлопатковій ділянці в вертикальному положенні веретеноподібної форми рана в проекції між 9 та 10 ребрами по лопатковій лінії з рівними краями, верхній кінець ушкодження: острокутний, нижній П-подібний, при зведенні країв довжиною до 2 см; в проекції між 9 та 10 ребрами по лопатковій лінії проникаюче поранення, з пошкодженням прилеглих м`яких тканин, крововиливами в них, раневий канал з якого прямує в косо- горизонтальному напрямку, до нижньої долі лівої легені, з її ушкодженням, закінчується сліпо, сягає 9-11 см., які знаходяться у прямому причинному зв`язку із настанням смерті, і таким чином вбила ОСОБА_10 .

Своїми умисними діями, які виразилися у вчиненні вбивства - умисного протиправного заподіяння смерті ОСОБА_12 , ОСОБА_8 скоїла злочин, передбачений ч.1 ст. 115 КК України.

В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченої просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок , яким визнати ОСОБА_8 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.119 КК України, та призначити покарання відповідно до санкції статті. Також просить провести часткове судове слідство та дослідити докази.

Посилається на те, що вирок суду є незаконним.

Зазначає, що суд в порушення ст.94 КПК України оцінив кожен доказ окремо, однак не оцінив сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, адже внутрішнє переконання, до якого приходять суб`єкти оцінки має грунтуватись саме на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх доказів у їх сукупності. Застосовуючи підхід до оцінки доказів лише з позиції чи встановлює він винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, а також оцінюючи кожен доказ окремо без оцінки сукупності доказів, суд порушив вимоги ст. ст. 91, 94 КПК України, які є істотними тому, що вони перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Вказує, що покази свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які є працівниками поліції та були попередженні про кримінальну відповідальність, спростовуються записами з їх нагрудних відео камер. Відео з камер працівників поліції спростовують їх покази про те, що ОСОБА_8 заявила їм «Він мене дістав і я його зарізала». Суд не може брати до уваги покази свідків, які спростовуються відеодоказами події з фіксуванням посекундно подій з моменту відкриття дверей до квартири та закінчення слідчих дій. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту.

Зазначає, що пояснення експерта ОСОБА_17 про те, що він не знає, як це було і те, що положення леза ножа при проведенні слідчого експерименту, не може бути доказом прямого умислу ОСОБА_8 на вбивство ОСОБА_10 . Пояснення експерта, що для пробиття шкіри потерпілого потрібна сила не спростовує показання ОСОБА_8 про те, що вона нанесла удар рукою в якій знаходився ніж, щоб відбити ліву руку ОСОБА_10 , який тримав її за волосся. Експерт ОСОБА_17 так і не надав пояснення, в якому положенні знаходилась обвинувачена та потерпілий в момент нанесення удару. З якого положення можливо нанести удар правою рукою в ліву сторону спини (район лопатки між 10-11 ребрами), з кутом рани 125 градусів.

Також вказує, що суд не врахував щире каяття обвинуваченої в зв`язку з тим, що версія обвинувачення не була прийнята захистом, але обвинувачена не заперечувала своєї вини, а лише розповіла, як було насправді. При цьому обвинувачення не спростувало її версії належними доказами.

Стверджує, що в матеріалах кримінального провадження наявні прямі докази, що ОСОБА_8 не мала наміру вбивати ОСОБА_10 .

Обвинувачена ОСОБА_8 та її захисник ОСОБА_18 під час апеляційного розгляду провадження підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити. ОСОБА_8 при цьому також наполягала на тому, що не мала умислу вбивати ОСОБА_12 та передавала його медикам швидкої допомоги живим. Підтримала свої пояснення, надані в суді першої інстанції.

Потерпіла ОСОБА_19 в судове засідання апеляційного суду не з`явилася, була належним чином повідомлена про час та місце апеляційного розгляду. Інші учасники не заперечували проти розгляду апеляційної скарги за її відсутності.

Заслухавши доповідь судді, доводи та пояснення обвинуваченої та його захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Відповідно до ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Закони та інші нормативно-правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати цьому Кодексу. При здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить цьому Кодексу.

Відповідно до ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Відповідно до ч.1 ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до статті 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

В ході розгляду кримінального провадження судом в повному обсязі було дотримано вказані норми та постановлено законне, обгрунтоване та вмотивоване рішення, з яким погоджується і колегія суддів. Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115, КК України відповідає обставинам кримінального провадження та ґрунтується на сукупності зібраних та належним чином оцінених судом доказах, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду кримінального провадження.

Доводи захисника обвинуваченої, викладені в його апеляційній скарзі, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження. Зокрема, безпідставними є доводи про те, що викладенні у судовому рішенні твердження не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Натомість слід зазначити, що у вироку суду міститься формулювання обвинувачення, визначеного судом доведеним, визначено місце, час, спосіб вчинення та мотив злочину, вказано чому суд взяв до уваги одні докази та відкинув інші. Наведено докази на яких ґрунтується висновок суду про винуватість ОСОБА_8 , проведені експертизи, допитані обвинувачена, потерпіла та свідки, показанням яких надана відповідна правова оцінка відповідно до положень ст.ст. 86,87, 89, 94 ПК України.

Вина ОСОБА_8 повністю підтверджується, а доводи апеляційної скарги захисника про те, що вона не вчиняла умисного вбивства, повністю спростовуються доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Так, потерпіла ОСОБА_19 суду пояснила, що ОСОБА_8 та ОСОБА_20 проживали разом близько двох років, де саме - не знає, в гостях у них не була. Відомо, що у них періодично були сварки. Бачила ОСОБА_10 подряпаним, він пояснював це тим, що бились, сварились з ОСОБА_8 , але це все нормально. Повідомила, що ОСОБА_20 був правшею. 13.06.2021 дізналась, що обвинувачена вбила ОСОБА_10 .

Свідок ОСОБА_21 суду пояснила, що ОСОБА_8 є її дочкою, близько року вона проживала з ОСОБА_13 в її (свідка) квартирі. ОСОБА_20 був запальний, ревнував її дочку. Бійок, скандалів не було, були незначні сварки, вони спиртним не зловживали. 12.06.2021 після 14.00 ОСОБА_8 з ОСОБА_13 прийшли до неї та її співмешканця в гості. Пообідали та випили горілки 0.37 л на чотирьох. 13.06.2021 їй зателефонувала ОСОБА_22 (сусідка) та сказала, що в неї неприємності, треба прийти. Через 15 хв. вона прийшла і побачила, що двері у квартиру, де жила її донька, були відкриті. ОСОБА_20 був сидячи біля вікна, точно положення не могла згадати. ОСОБА_8 була в коридорі в наручниках з поліцією.

Свідок ОСОБА_23 зазначила, що 13.06.2021 чергувала в складі виїзної бригади швидкої медичної допомоги. О 02.03 вони прибули на виклик і почали надавати медичну допомогу пацієнту, який був у досить важкому стані. Рана була зі спини. Попередній діагноз пневмоторакс. Згідно протоколів хворого з таким діагнозом потрібно якнайшвидше доставляти в лікарню. Але, враховуючи його нестабільний стан, нестабільну гемодинаміку, досить низький тиск, до транспортування потрібно було його стабілізувати. Спочатку йому надавали медичну допомогу в квартирі, потім транспортували в машину швидкої. О 2.25 ставили повітровід, робили непрямий масаж серця. В 2.58 констатовано смерть пацієнта.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснив, що будучи на чергуванні 13.06.2021 близько 2.00 отримали з напарником виклик від швидкої про нанесені тілесні ушкодження по АДРЕСА_3 . Зайшовши в квартиру, побачили на полу наполовину поваленого в крові чоловіка та жінку біля нього, яка тримала його за спину. Він казав, що йому боляче, просив допомоги, кричав. Вона сказала, що він "довів" і вона його порізала. Побавчивши у чоловіка проникаюче поранення, він зателефонував в швидку. Після приїзду швидкої напарник допомагав лікарям, оскільки дії потерпілого заважали лікарям. Потім медики попросили допомоги ,і він допоміг спустити потерпілого в карету швидкої допомоги. Намагались зносити якомога швидше і акуратніше, по сходах нести було незручно.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснив, що 13.06.2021 він разом з ОСОБА_15 перебували на патрулюванні. Близько 2.00 отримали виклик від лікарів, згідно якого по вул. Грушевського ножове поранення руки. На місці події виявили чоловіка, який лежав на підлозі на спині. Чітко визначити, в якому він був положенні, не може, оскільки потерпілий постійно перевертався. Поруч із ним була жінка, яка тримала його, кричала в паніці, просила про допомогу. На питання «що сталось?», відповіла, що в процесі сварки він її «дістав», вона нанесла йому дане тілесне ушкодження. Напарник телефонував в швидку, просив, щоб швидше приїхали. Лікарі спочатку надавали допомогу на місці: ставили крапельниці, заклеювали рану, а потім поклали на ноші і віднесли в карету швидкої медичної допомоги, а він вийшов з ОСОБА_8 в коридор, де чекали СОГ.

При цьому судом було встановлено, що вказані пояснення свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 щодо обставин, виявлених ними після прибуття на місце події, та наступних подій підтверджуються відеозаписом з боді-камери патрульного поліцейського, що міститься на двох DVD- дисках, долучених до матеріалів справи та досліджених в судовому засіданні разом із протоколом огляду від 20.08.2021 оптичного диску із відеозаписами із нагрудних камер поліцейських за 13.06.2021. Також відеозаписом зафіксовано обстановку на місці події та те, як працівник поліції перевіряв пульс потерпілого, реакцію зіниць на світло.

З протоколу огляду місця події від 13.06.2021, проведеного за адресою: АДРЕСА_1 , звбачається, що було встановлено забруднення ніжки вентилятора та підлоги кров`ю загиблого. Біля вказаного вентилятора на підлозі виявлено ніж з дерев`яною ручкою, довжина 104 см, довжина леза 140 мм, ширина леза 24 мм. Виявлені пусті пляшки з-під горілки, шампанського та напівпуста пляшка з речовиною коричневого кольору. Речові докази та змиви речовини бурого кольору вилучено. Також вилучено халат, в якому була ОСОБА_8 під час нанесення тілесних пошкоджень загиблому (т.1 а.с.53-63).

Протоколом огляду місця події від 13.06.2021, проведеного в кареті швидкої допомоги, державний номерний знак НОМЕР_1 , виявлено труп ОСОБА_10 в положенні лежачи на спині (т.1 а.с.64-67).

В супровідному листку № 41 КНП «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Житомирської обласної ради (т. 1 а.с 68) та карті виїзду швидкої медичної допомоги від 13.06.2021 (т.1 а.с. 184) вказано, що здійснювався виїзд до ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі відомостей поліції, попередній діагноз колото-різана рана грудної клітки зліва. Відкритий пневматоракс? Реакціний шок. Зазначено лікувальні дії бригади та вказано, що під час транспортування чоловіка до машини ЕМД стан хворого різко погіршився. В машині ЕМД настала клінічна смерть о 02-25, біологічна смерть о 02-28.

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 1978 від 14.06.2021 причиною смерті ОСОБА_10 вказано масивну внутрішню крововтрату; проникаюче колото-різане поранення грудної клітини з пошкодженням легенів.

В ході огляду трупа ОСОБА_10 виявлено слабо виражений фіолетовий синець по тильній поверхні кисті біля фаланг пальців, дрібно точковий синець фіолетового кольору під оком, під правою лопаткою вертепноподібної форми рана, з якої стікає кров.

З акту судово-медичного дослідження (розтину) № 604 від 22.07.2021, висновків експерта № 1228/2670 від 10.08.2021 та № 1278/2725 від 11.08.2021 вбачається, що при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження: в лівій підлопатковій ділянці в вертикальному положенні веретеноподібної форми рана в проекції між 9 та 10 ребрами по лопатковій лінії з рівними краями, верхній кінець ушкодження гострокутний, нижній - П- подібний при зведенні країв довжиною до 2 см; в проекції між 9 і 10 ребрами по лопатковій лінії проникаюче поранення, з ушкодженням прилеглих м`яких тканин, крововиливами в них, раневий канал якого прямує в косо-горизонтальному напрямку до нижньої долі лівої легені, з її ушкодженням, закінчується сліпо, сягає 9-11 см. Дані тілесні ушкодження мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя, тобто знаходять в прямому причинному зв`язку з настанням смерті, виникли від одноразової дії колючо-ріжучого предмета, який мав лізо та обух з невираженими ребрами з шириною клинка на рівні занурення в тіло 19 мм(±2 мм), в межах до 2-3 годин до часу настання смерті.

Крім того, актом судово-медичного дослідження (розтину) № 604 від 22.07.2021 та висновком експерта № 1278/2725 від 11.08.2021 встановлено, що смерть ОСОБА_10 настала від колото-різаного поранення спини, що супроводжувалось ушкодженням плеври, ушкодженням нижньої долі левої легені, судин та нервових волокон, м`яких тканин та ускладнилось розвитком масивної внутрішньої крововтрати, що підтверджується результатами розтину трупа та даними додаткових методів дослідження, а також відсутністю будь-яких органічних захворювань у потерпілого, що могли потягнути за собою смерть.

Також відповідно до п.2 висновку експерта № 1228/2670 від 10.08.2021 враховуючи об`єктивні дані, викладені в описовій частині, а саме: положення ріжучої частини леза відносно тіла постраждалого, виникнення колото-різаного поранення спини на тілі ОСОБА_10 , що спричинило смерть, було малоймовірне за умов та обставин, викладених в слідчому експерименті від 19.07.2021 за участю підозрюваної ОСОБА_8 .

Експерт ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснив, що висновок щодо спроможності показань обвинуваченої стосовно механізму нанесення тілесних ушкоджень робиться шляхом порівняння раневого каналу та демонстрації обвинуваченим того, як останній тримав ніж та наносив удар. В даному випадку обвинувачена не пам`ятала, як вона тримала ніж. Підтвердити чи спростувати те, що вона сама не пам`ятає, він не може. Те, як вона тримала ніж на слідчому експерименті, не відповідає розташуванню рани. Крім того, нанести таке тілесне ушкодження неможливо було, захищаючись чи відмахуючись. Це був цілеспрямований удар, нанесений з силою, необхідною для того, щоб пересікти шкіру та м`які тканини. Враховуючи наведене, він дійшов висновку про неспроможність версії обвинуваченої щодо механізму нанесення тілесного ушкодження.

Згідно протоколу огляду предмету від 13.08.2021 встановлено, що ніж, який є знаряддям злочину, складається з клинка та руків`я. Загальна довжина ножа 240 мм, довжина клинка, 13,5 мм, довжина руків`я 105 мм, товщина клинка 1,2 мм. (т.1 а.с. 216).

Відповідно до висновку експерта № 149-МК від 27.08.2021 на тілі ОСОБА_10 , в лівій підлопатковій ділянці виявлена рана довжиною 19 мм, яка за своєю характеристикою є колото- різаною та утворилась від одноразової проникаючої дії колото-ріжучого предмету, який мав лезо та обух з невираженими ребрами, з шириною клинка на рівні занурення в тіло 19 мм (±2 мм). Не виключається можливість утворення пошкоджень та тілі постраждалого від дії клинка ножа, що був представлений на дослідження.

В судовому засіданні експерт ОСОБА_24 свій висновок підтвердила, суду пояснила що в даному випадку довжина раневого каналу могла бути більшою за глибину занурення ножа, що може бути зумовлено еластичними властивостями шкіри та компресією м`яких тканин в момент удару. Це означає, що в момент удару м`які тканини стискаються, компресуються, а при витягування ножа - збільшуються, витягуються в довжину.

В кримінальному провадженні також було проведено декілька експертних досліджень крові загиблого, обвинуваченої та слідів крові зі змивів, зроблених в ході огляду місця події, виявлено кров загиблого ОСОБА_12 та обвинуваченої ОСОБА_8 , а також встановлено, що ОСОБА_8 на час вчинення кримінального правопорушення перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

На оптичному CD-R диску LH3156 XG16170879 D3 міститься електронний документ, на якому зафіксовано копію телефонного повідомлення працівника ЕМД на номер екстреної служби «102» про заподіяння жінкою за адресою АДРЕСА_1 ножового поранення в руку чоловікові (т. 1 а.с. 157).

Вказані докази є належними, достовірними і допустимими та не оспорювались учасниками судового процесу.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що дії ОСОБА_8 необхідно кваліфікувати за ч.1 ст. 119 КК України, виходячи з того, що остання не мала наміру на вбивство ОСОБА_10 , а нанесла удар, цілячись в його руку, якою він тримав її за волосся, тобто захищаючись, були предметом розгляду в суді першої інстанції, обгрунтовано відхилені судом, а також не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження, виходячи з наступного.

Так, вирішуючи питання щодо правильності кваліфікації дій обвинуваченої та спрямованості її умислу, суд першої інстанції врахував, що для відмежування умисного вбивства від суміжних складів злочинів необхідно ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Вбивство з необережності, на відміну від умисного вбивства, має місце лише при необережній формі вини, для якої характерне поєднання усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру свого діяння (дії чи бездіяльності) та недбалого або самовпевненого ставлення до настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (постанова Верховного Суду від 04 червня 2020 року справа № 221/6129/17.

Судом першої інстанції крім цього застосовано при вирішенні даної справи неодноразову практику Верховного Суду в аналогічних кримінальних провадженнях, з якої вбачається, що спричинення одного ножового проникаючого удару у грудну клітку зліва створює безпосередню загрозу настання наслідку у вигляді смерті людини. Такий характер, локалізація тілесного ушкодження, знаряддя, яким воно заподіяне, вказують на наявність у винного умислу на спричинення смерті потерпілого. Кількість ударів ножем у життєво важливий орган (один удар), поведінка винного після вчинення злочину (виклик швидкої медичної допомоги, намагання зупинити кров) дають підстави зробити висновок, що обвинувачений діяв з непрямим умислом на спричинення смерті потерпілому, що надає можливість кваліфікувати його дії саме за ч. 1 ст. 115 КК.

Крім того Верховним Судом зазначалося, що спосіб дій обвинуваченого відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в способі вчинення діянь. Судами правильно враховується, те що обрання обвинуваченим знаряддям вчинення злочину ножа свідчить про високу ймовірність того, що при його застосуванні можна заподіяти смерть людині.

Також судом першої інстанції враховано, що Верховний Суд України неодноразово в своїх рішеннях (наприклад, постанова від 3 квітня 2014 року в справі N 5-5кс14, постанова від 24 квітня 2014 року в справі N 5-13кс14) звертав увагу на те, що у випадку, коли обвинувачений об`єктивно усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав можливість настання наслідків у виді спричинення будь-якої за тяжкістю шкоди здоров`ю потерпілого, хоча й не конкретизував у своїй свідомості, якою саме буде така шкода то він діяв з неконкретизованим (невизначеним) умислом, за яким, незалежно від того, чи є такий умисел прямим або непрямим, настає відповідальність за фактично спричинену шкоду.

Судом першої інстанції в обгрунтування непрямого умислу ОСОБА_25 на умисне вбивство було встановлено та зазначено у вироку, що ОСОБА_8 та ОСОБА_20 проживали однією сім`єю близько двох років, іноді сварились, іноді бились, що підтверджується не тільки показаннями потерпілої, обвинуваченої, а й синцями, виявленими під час судово- медичного огляду трупа. Обвинувачена пояснила, що раніше била ОСОБА_10 , «даючи здачі». Цей раз вона тримала ніж в руці в той момент, коли ОСОБА_20 схопив її за волосся та притягнув до себе. Після чого вона вдарила ОСОБА_10 ножем, який тримала в цей час в руці. Зробила це, захищаючись та тому, що він її «дістав», однак вбити його не хотіла. Била в руку і не помітила, що влучила в спину. А тому, телефонуючи до «швидкої допомоги», повідомила про ножове поранення в руку. До її приїзду намагалась надати першу допомогу ОСОБА_14 , поливаючи водою та прикриваючи його рану, що підтвердили свідки.

Разом з тим суд прийшов до висновку, що твердження обвинуваченої про нанесення удару з метою захисту спростовуються доказами по справі. В справі відсутні докази того, що існувало суспільно-небезпечне посягання потерпілого на обвинувачену, в неї не було виявлено будь-яких тілесних ушкоджень. А враховуючи глибину рани, висновки та роз`яснення висновків експертами щодо глибини занурення ножа, сили удару, необхідної для того, щоб пересікти шкіру та м`які тканини, спричинивши такі тілесні ушкодження, суд погодився з роз`ясненнями експерта ОСОБА_17 , що ОСОБА_8 нанесла цілеспрямований удар з певною силою, яка є більшою, ніж при відмахуванні при самозахисті.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що експерт ОСОБА_17 у своїх висновках надав зрозумілу та конкретну відповідь, що враховуючи об`єктивні дані, викладені в описовій частині, а саме: положення ріжучої частини леза відносно тіла постраждалого, виникнення колото-різаного поранення спини на тілі ОСОБА_10 , що спричинило смерть, було малоймовірне за умов та обставин, викладених в слідчому експерименті від 19.07.2021 за участю підозрюваної ОСОБА_8 . Те, що експерт в судовому засіданні не зміг надати пояснення, в якому положенні знаходилися обвинувачена та загиблий в момент нанесення удару, та з якого положення можливо нанести удар правою рукою в ліву сторону спини під кутом рани 125 градусів, висновків експерта, які узгоджуються з іншими доказами в кримінальному провадженні, не спростовує.

Таким чином, за встановлених судом фактичних обставин судом зроблено висновок про те, що дії ОСОБА_8 відносно ОСОБА_10 носили активний характер, були протиправними, між цими діями і їх наслідками існував прямий причинний зв`язок, а самі наслідки у виді смерті були спричинені потерпілому. Знаряддя злочину (ніж), сила удару (достатня для проникаючого поранення), цілеспрямованість дій, про що також зазначив експерт ОСОБА_17 свідчать про те, що обвинувачена об`єктивно усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала можливість настання наслідків у виді спричинення будь-якої за тяжкістю шкоди здоров`ю та життю потерпілого, хоча й не конкретизувала у своїй свідомості, якою саме буде така шкода, але бажала її настання. А тому відповідальність настає за фактично спричинену шкоду, у даному випадку - за заподіяння ОСОБА_14 смерті з непрямим умислом.

Виходячи з наведеного суд відхилив твердження сторони захисту, що в діях ОСОБА_8 вбачається склад кримінального правопорушення, передбачений ст. 119 КК України, а саме вбивство, вчинене через необережність, оскільки воно не знайшло свого підтвердження.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів та вважає цілком правильним обгрунтування таких висновків, наведених у вироку. А саме про те, що на відміну від дій, передбачених ч.1 ст. 119 КК України, дії ОСОБА_8 були цілеспрямованими, а ставлення до наслідків, з урахуванням знаряддя, способу, локалізації поранення свідчить про неконкретизований умисел на будь-яку шкоду здоров`я ОСОБА_10 , що не може бути кваліфіковано ні як самовпевненість, оскільки були відсутні підстави розраховувати на відвернення наслідків в виді смерті ОСОБА_10 , ні як недбалість, оскільки ОСОБА_8 не могла не передбачати суспільно небезпечних наслідків свого діяння.

Перевірка показань обвинуваченої в ході слідчого експерименту і в суді, їх аналіз і зіставлення з іншими доказами, в тому числі з показами свідків, висновками експертиз, допитами експертів в судовому засіданні свідчать про недостовірність її тверджень про часткову причетність до вчинення кримінального правопорушення.

Також судом першої інстанції було розглянуто та перевірено доказами і доводи захисника про те, що причиною смерті ОСОБА_10 стало несвоєчасне та неналежне надання медичної допомоги, які було також наведено і в апеляційній скарзі. При цьому судом було здійснено обгрунтований висновок про те, що вони не знайшли підтвердження доказами, дослідженими у судовому засіданні, а тому не приймаються судом. Клопотань про призначення комісійної судово- медичної експертизи з метою встановлення відповідності характеру травми і стандартам надання медичної допомоги захисник не заявляв ні на досудовому слідстві, ні в ході всього судового розгляду справи. А обвинувачена таких доводів своєї невинуватості суду не заявляла і не заперечувала проти того, що причиною смерті ОСОБА_10 були її дії.

Доводи апелянта про те, що смерть ОСОБА_12 могла настати у зв`язку з ненаданням належної медичної допомоги з огляду на те, що вона наступила через годину після надання такої допомоги, відкритий пневмоторакс не є раною, несумісною з життям при проведенні комплексу першої медичної допомоги відповідно до Протоколу та своєчасному транспортуванні до медичного закладу він лікується та не призводить до смерті, з огляду на наведені вище обставини та мотиви суду першої інстанції, а також однозначні висновки експерта про причину смерті ОСОБА_12 , є лише припущенням з метою покращення участі обвинуваченої, а крім того також суперечать апеляційним вимогам щодо перекваліфікації дій ОСОБА_8 на ст. 119 КК України, диспозиція якої також передбачає причинно-наслідковий зв`язок між діями саме обвинуваченого та смертю іншої особи.

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_8 доведена поза розумним сумнівом та її дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст.115 КК України - як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, з даним висновком погоджується й колегія суддів апеляційного суду.

При цьому апеляційний суд зауважує на тому, що про повноту та об`єктивність судового розгляду провадження, в тому числі і версії сторони захисту свідчить те, що суд виключив з формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, посилання на те, що ОСОБА_8 спричинила тілесні ушкодження ножем, який взяла зі столу, оскільки стороною обвинувачення не спростовано твердження обвинуваченої, що умисел на завдання тілесних ушкоджень у неї виник тоді, коли вже ніж знаходився у неї в руці, а не лежав на столі.

Крім того суд змінив формулювання обвинувачення, наведеного в обвинувальному акті та підтриманого прокурором , в частині посилання на те, що обвинувачена діяла «бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті» на формулювання, в якому обвинувачена «бажала настання будь-яких суспільно- небезпечних наслідків, не виключаючи наслідків у виді смерті», оскільки обвинуваченням на переконання суду не доведено того, що обвинувачена діяла з прямим умислом, а в судовому засіданні встановлено, що в її діях був непрямий умисел з наведених вище мотивів.

З огляду на викладене доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд оцінив всі докази окремо і не оцінив в сукупності, що призвело до не повного та необ`єктивного розгляду провадження, спростовуються перебігом судового розгляду, процесуальними рішеннями суду в ході такого розгляду, задоволенням усіх клопотань сторони захисту, в тому числі і про допит експертів щодо здійснених ними висновків, змістом вироку, в якому у відповідності до положень ст. ст. 370, 374 КПК України в повному обсязі наведено обставини вчинення злочину, які судом визнано доведеними, докази, досліджені судом та їх детальна оцінка як кожного окремо, так і їх сукупності, мотиви, з яких судом відхилено доводи та заперечення сторони захисту щодо обсягу обвинувачення та кваліфікації дій ОСОБА_25 , висновки суду з інших питань, які повинні бути вирішені судом відповідно до положень ч.3 ст. 374 КПК України, тощо.

При цьому посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що судом безпідставно та з порушенням норм КПК України було покладено в основу вироку між іншим покази свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , що є працівниками поліції, щодо вислову ОСОБА_8 на місці вчинення злочину: «Він мене дістав і я його зарізала», як покази з чужих слів відповідно до положень ст. 97 КПК України, оскільки зазначене спростовується відеозаписом , здійсненим при огляді місця події, апеляційний суд вважає неспроможними. Вказані покази свідків, надані в ході судового розгляду, не можуть бути визнаними показами з чужих слів, оскільки за їх змістом свідки вказували на те, що говорила обвинувачена в ході проведення слідчої дії. Такі покази свідків не є вирішальними доказами в провадженні та не стали єдиною та безумовною підставою для прийняття будь-яких рішень суду.

Не знайшли свого підтвердження також і доводи захисника про неврахування судом при призначенні покарання обвинуваченій як пом`якшуючої обставини щирого каяття. Так дійсно ОСОБА_8 не заперечувала своєї вини та частково визнала ті обставини вчинення злочину, які було встановлено органом досудового розслідування та в подальшому судом, разом з тим мова в даному випадку йде лише про часткове визнання вини у вчиненому, яке є лише один з елементів щирого каяття, та про заперечення умислу, навіть непрямого, на заподіяння смерті іншій людині. Тому робити висновок про наявність в діях обвинуваченої такої пом`якшуючої обставини у суду підстав не було.

Разом з тим судом з огляду на санкцію ч.1 ст. 115 КК України від 7 до 15 років позбавлення волі) та усі обставини, які повинні враховуватися при призначенні покарання, а також мету та завдання такого покарання, обвинуваченій було призначено покарання майже на найнижчій межі. Підстави вважати таке покарання явно несправедливим, невідповідним тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченої у колегії суддів відсутні.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника є необгрунтованими та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження, судове слідство проведено з достатньою повнотою, суд першої інстанції правильно кваліфікував діяння ОСОБА_8 за ч.1 ст.115 КК України, підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого з мотивів, наведених в ній, немає.

Таким чином колегія суддів вважає, що судом повно та всебічно встановлено обставини вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, усі надані стороною обвинувачення докази досліджені та оцінені у відповідності до положень ст. 94 КПК України та зроблено законний та обгрунтований висновок про визнання ОСОБА_8 винною у вчиненні правопорушення за ч.1 ст.115 КК України.

Вирок суду відповідає вимогам ст. 370 КПК України.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли б бути підставою для зміни або скасування вироку суду, апеляційним судом не виявлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Богунського районного суду м.Житомира від 01 лютого 2022 року щодо обвинуваченої ОСОБА_8 за ч.1 ст.115 КК України, без змін.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її ухвалення, а обвинуваченою, що перебуває під вартою, в той же строк з моменту отримання її копії.

Судді: