Справа № 344/8262/16-к
Провадження № 11-кп/4808/52/23
Категорія ч.4 ст. 296КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Шигірт
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську справу за апеляційною скаргою прокурора на вирок Івано-Франківського міського суду від 12 січня 2022 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України, -

в с т а н о в и в

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, неодружений, працюючий комерційним директором ТзОВ «Відродження», не судимий, українець, громадянин України-

визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України, обвинуваченого ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 76 КК України, на обвинуваченого ОСОБА_7 покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнуто із засудженого ОСОБА_7 на користь держави - 5582,5 грн. за проведення експертиз.Долю речових доказів вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

Згідно вироку, ОСОБА_7 вчинив хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, за таких обставин.

Так, 27 січня 2016 року приблизно о 19 год. 30 хв., неповнолітні ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 разом із ОСОБА_7 перебували в приміщенні кафе «Амігос», що за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Є.Коновальця, 221-А.

Через 20 хв. вказані особи вийшли на вулицю, де розмовляли між собою. В цей час до них підійшли батьки неповнолітніх дівчат - ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які занепокоєні фактом спілкування їхніх неповнолітніх доньок із ОСОБА_7 , розпочали словесний конфлікт з ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , який переріс у бійку між учасниками конфлікту. Дана бійка була припинена неповнолітньою ОСОБА_10 , після чого ОСОБА_7 пішов у невідомому напрямку.

Приблизно через 15 хв. неповнолітні ОСОБА_14 та ОСОБА_9 , разом із батьками ОСОБА_13 та ОСОБА_12 направились вздовж проїзної частини дороги вул. Є. Коновальця в напрямку с. Опришівці Івано-Франківської міської ради. В цей час до них підійшов ОСОБА_7 , який розпочав словесний конфлікт та діючи умисно, із хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, із застосуванням заздалегідь підготовленого предмета - самозарядного пістолета марки «Zoraki», призначеного для спричинення тілесних ушкоджень, виявляючи своє зневажливе ставлення до існуючих у суспільстві загальновизнаних норм поведінки та моралі, здійснив три постріли в ділянку ніг ОСОБА_12 , чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді вогнепального поранення в ділянці нижньої третини правого стегна, правого колінного суглобу та верхньої третини правої гомілки, після чого з місця події зник.

Приблизно через 10 хв., коли ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 та ОСОБА_13 проходили неподалік магазину «Сантехцентр», що в м. Івано-Франківську по вул. Є. Коновальця, 207, до них знову підійшов ОСОБА_7 , який вперто не припиняючи свої протиправні умисні дії, грубо порушуючи громадський порядок, проявляючи елементи вседозволеності та зверхності, демонструючи явну неповагу до встановлених в суспільстві правил і норм поведінки, з особливою зухвалістю, наніс ОСОБА_12 декілька ударів кулаками рук по тілу, після чого з місця події втік.

Ще приблизно через 10 хв., в дворі житлового будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 , продовжуючи свої протиправні дії, діючи умисно, грубо порушуючи громадський порядок, проявляючи вседозволеність, явну неповагу до встановлених в суспільстві правил і норм поведінки, з особливою зухвалістю, підійшов до ОСОБА_12 , та усвідомлюючи, що за його діями спостерігають ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_9 , бажаючи демонстративно принизити ОСОБА_12 , знову наніс декілька ударів кулаками рук по тілу, після чого втік у невідомому напрямку.

В результаті протиправних дій ОСОБА_7 , ОСОБА_12 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді синців та ран в ділянці правої ноги, які згідно з висновком експерта № 226/66-/1 від 06 травня 2016 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

З вироком не погодився прокурор та оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі зауважує на неправильному застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Вказує, що суд, призначаючи покарання за ч.4 ст.296 КК України, безпідставно застосував ст.75 КК України та звільнив ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням. Зазначає, що при цьому суд не в повній мірі врахував тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання. Посилається на те, що суд належним чином не мотивував, які саме обставини та дані про особу привели суд до висновку про можливість його виправлення без відбування покарання. Просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_7 за ч.4 ст.296 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор наполягав на задоволенні апеляційної скарги. Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення та промови учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали що характеризують особу обвинуваченого, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу прокурору слід задовольнити, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Обвинувачення визнане судом доведеним сторонами кримінального провадження не оскаржене, а тому апеляційним судом не перевіряється.

Що стосується апеляційних доводів прокурора про неправильне застосування вимог діючого законодавства при призначенні покарання із застосуванням ст.75 КК України, вони обґрунтовані та заслуговують на увагу апеляційного суду.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 за ч.4 ст.296 КК України врахував всі обставини справи, дані про особу обвинуваченого та призначив мінімальне покарання передбачене санкцією статті у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

При цьому, суд дійшов висновків про можливість виправлення обвинуваченого без відбування призначеного покарання та застосувавши ст.75 КК України, звільнив Говоруху від відбування покарання.

Апеляційний суд не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції.

Так, відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом?якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до змісту ч.1 ст.75 КК України, суд може звільнити особу від відбування призначеного покарання з випробуванням за умови, що дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. При цьому, суд має врахувати тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи.

Як неодноразово зазначав у своїх постановах Верховний суд, рішення щодо звільнення особи від відбування призначеного покарання з випробуванням за ст.75 КК України має бути належним чином вмотивоване, тобто містити детальний аналіз всіх обставин справи, даних про винну особу, характеру злочинних дій, поведінки особи після вчинення кримінального правопорушення, за яких суд дійшов висновків про можливість її виправлення без відбування покарання.

Проте, суд першої інстанції вимог наведених норм права та рекомендацій Верховного суду не дотримався, свої висновки щодо застосування ст.75 КК України не мотивував, аналізу обставин у вироку не навів, а замість цього обмежився загальними фразами.

При цьому, поза увагою суду залишились конкретні обставини справи, а саме, що ОСОБА_15 вчиняючи злочин застосував пістолет, здійснивши три постріли в ділянку ніг потерпілого, чим заподіяв тілесні ушкодження. Після цього з місця події зник. Невдовзі повернувся та продовжуючи свої злочинні дії наніс потерпілому декілька ударів кулаками по тілу, після чого з місця вчинення злочину втік. Не зважаючи на той факт, що потерпілому ОСОБА_12 вже були заподіяні тілесні ушкодження, обвинувачений, з метою демонстративного приниження останнього, ізнов повернувся та втретє продовжив хуліганські дії наніс потерпілому удари кулаками по тілу. Зазначені події відбувалися протягом тривалого часу на вулиці у присутності громадян, проте це не зупинило ОСОБА_7 , що свідчить про його усталене зневажливе ставлення до існуючих у суспільстві правил поведінки та нехтування ними, відчуття безкарності та вседозволеності, байдужість до суспільного засудження його зухвалих насильницьких дій.

Такі обставини вказують на підвищену суспільну небезпечність обвинуваченого ОСОБА_7 та на неможливість його виправлення без відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, а тому підстави для його звільнення від відбування покарання з випробуванням відсутні.

Згідно з п.4 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, окрім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Таким чином, суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність ст.75 КК України, внаслідок чого безпідставно звільнив ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, на що у своїй постанові від 10 листопада 2022 року звернув увагу Верховний Суд.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновків про скасування оскаржуваного вироку в частині призначення покарання та ухвалення нового вироку.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.296 КК України, апеляційний суд враховує, що ним вчинено тяжкий злочин, за який санкція статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років, дані про особу обвинуваченого, який навчається та є студентом 4-го курсу заочної форми навчання Івано-Франківського фахового юридичного коледжу Національного університету «Одеська юридична академія», працює комерційним директором ТзОВ «Відродження» з 03.09.2021 року, раніше не судимий, на диспансерному обліку в Івано-Франківському ОНД з приводу наркологічних захворювань не числиться, за психіатричною допомогою не звертався, примирився з потерпілим та відшкодував завдану шкоду, обставини, що обтяжують і пом`якшують його покарання, та вважає що покарання в мінімальних межах санкції статті буде достатнім та необхідним для його виправлення.

Клопотання сторони захисту про зарахування у строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення в іншому кримінальному провадженню, задоволенню не підлягає, оскільки у даному кримінальному провадженні до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не застосовувався.

В решті вирок суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 420 КПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 січня 2022 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок.

Визнати ОСОБА_7 винуватим за ч.4 ст.296 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, та може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4