Справа №760/8304/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2023 року слідчий суддя Солом`янського районного м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні № 0000173 від 22.02.2023, за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. ст. 436-2 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

До слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні № 0000173 від 22.02.2023, за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. ст. 436-2 КК України.

Клопотання обгрунтовується тим, що слідчим управлінням Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні провадження № 0000173, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.02.2023 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. ст. 436-2 КК України..

Як зазначається у клопотанні, 24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй.

До складу ООН входять Україна, Російська Федерація та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, усі Члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 9 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями № 2131 (ХХ) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (ХХV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та № 3314 (ХХІХ) від 14 грудня 1974 року, що містить Визначення агресії, установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, принципи суверенної рівності, поваги прав, притаманних суверенітету, незастосування сили чи погрози силою, непорушності кордонів, територіальної цілісності держав, мирного врегулювання спорів та невтручання у внутрішні справи держав були закріплені також у Заключному акті Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року, який підписаний СРСР, правонаступником якого є Російська Федерація.

Статтями 1 та 2 III Конвенції про відкриття воєнних дій від 18 жовтня 1907 року, яка вступила в дію 26 січня 1910 року та 7 березня 1955 року визнана СРСР, правонаступником якого є Російська Федерація, передбачено, що військові дії між державами не повинні починатися без попереднього та недвозначного попередження у формі або мотивованого оголошення війни, або ультиматуму з умовним оголошенням війни. Про існування стану війни має бути без зволікання оповіщено нейтральним державам, і він матиме для них дійсну силу лише після отримання оповіщення.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України. Згідно з указаним документом, територія України є неподільною та недоторканною.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і Російська Федерація.

Згідно з пунктами 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05 грудня 1994 року Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні своє зобов`язання згідно з принципами Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язалися утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.

Відповідно до пунктів 3, 8 Меморандуму про підтримку миру та стабільності в Співдружності Незалежних Держав від 10 лютого 1995 року, що укладений між державами СНД, серед яких є Україна та Російська Федерація, держави підтвердили непорушність існуючих кордонів один одного та зобов`язалися виступати проти будь-яких дій, що підривають їхню непорушність, а також вирішувати усі суперечки, що виникають з питань кордонів і територій, тільки мирними засобами. Держави також зобов`язалися не підтримувати на території інших держав-учасниць сепаратистські рухи, а також сепаратистські режими, якщо такі виникнуть; не встановлювати з ними політичних, економічних та інших зв`язків; не допускати використання ними територій і комунікацій держав-учасниць Співдружності; не надавати їм економічної, фінансової, військової та іншої допомоги.

31 травня 1997 року, відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань згідно із Заключним актом Наради з безпеки і співробітництва в Європі, Україна та Російська Федерація уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією (ратифікований Законом України від 14 січня 1998 року №13/98-ВР та Федеральним Законом Російської Федерації від 2 березня 1999 року № 42ФЗ). Відповідно до статей 2 3 зазначеного Договору, Російська Федерація зобов`язалася поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та зобов`язалася будувати відносини одна з одною на основі принципів взаємної поваги, суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або погрози силою, у тому числі економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та Російською Федерацією про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований Російською Федерацією 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької і Луганської областей відноситься до території України.

Статтями 1-2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Відповідно до статей 132134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим (далі - АР Крим) є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.

Таким чином, із зазначенням міжнародних нормативно-правових актів, а також актів національного законодавства, яке визначає основні засади державної політики, спрямованої на захист національних інтересів і гарантування в Україні безпеки особи, суспільства і держави від зовнішніх і внутрішніх загроз в усіх сферах життєдіяльності, випливає що дії РФ на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній економічній та інформаційній безпеці України створюють реальні загрози національній безпеці та є проведення підривної діяльності проти України. ЇЇ результатом стала анексія Криму, окупація території Донецької та луганської областей, масштабні руйнування провідних промислових бюджетоутворюючих підприємств на сході держави, що призвело до загострення суспільно-політичної обстановки в Україні, падіння економіки держави та інших вкрай негативних для України наслідків.

Наведені вище факти розв`язання та ведення Російською Федерацією агресивної війни проти України, здійснення підривної діяльності, в тому числі і шляхом вторгнення підрозділів ЗС РФ на територію півострова Крим, захоплення державних установою організацій та військових частин із 27.02.2014 широко висвітлювались більшістю засобів масової інформації та іноземних держав, у зв`язку з чим були достовірно відомі ОСОБА_5 .

Продовжуючи реалізацію злочинного плану, з метою створення приводів для ескалації конфлікту і спроби виправдання своєї агресії перед громадянами Російської Федерації та світовою спільнотою, 21 лютого 2022 року Російською Федерацією визнано «Донецьку народну республіку» та «Луганську народну республіку» незалежними державами.

22 лютого 2022 року Президент Російської Федерації, реалізуючи злочинний план, направив до Ради Федерації звернення про використання Збройних Сил РФ за межами РФ, яке було задоволено.

24 лютого 2022 року о 05 годині Президент Російської Федерації оголосив про рішення розпочати військову операцію в Україні.

У подальшому Збройними силами РФ, які діяли за наказом керівництва РФ і ЗС РФ, здійснено пуск крилатих та балістичних ракет по аеродромам, військовим штабам і складам ЗС України, а також підрозділами ЗС та інших військових формувань РФ здійснено вторгнення на територію суверенної держави Україна.

Так, у громадянина України ОСОБА_5 , який усвідомлював факт наявності збройної агресії Російської Федерації проти України, будучи проросійсько налаштованою особою, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, виник та сформувався стійкий злочинний умисел, направлений на вчинення кримінально караного діяння, що полягає у поширенні матеріалів, у яких міститься виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом виправдовування, визнання правомірною тимчасової окупації частини території України, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України.

Так, ОСОБА_5 27.10.2023 о 17 годині 52 хвилини перебуваючи у квартирі свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 з метою реалізації свого злочинного умислу, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, використовуючи власний персональний комп`ютер зайшов до соціальної мережі «ВКонтакте», як користувач « ОСОБА_6 » та опублікував допис з наступним текстом: «Очень рекомендую к прочтению слова одного человека, который понимает, что происходит в Украине сейчас. К сожалению, его читает немного украинцев, а если бы читали побольше, то люди стали бы понимать, что по мирным людям русская армия не стреляет. Люди поняли бы, что в ОСОБА_7 , ОСОБА_8 и других городах были инсценировки садистской украинской армии. ІНФОРМАЦІЯ_1 »».

Перейшовши за посиланням, яке прикріплено до публікації, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 » встановлено, що ОСОБА_5 на виконання свого злочинного умислу поширив публікацію користувача « ОСОБА_9 », опубліковану 25.10.2022 о 09 годині 57 хвилин, яка містить наступний текс: «Тем, кто так и не понял:

Тем украинцам, у которых в стране фашизма нет.... Текст адресован той стороне которая решила 8 лет молчать, а сейчас не может понять что происходит когда в феврале на западной Украине появился ОСОБА_10 , стали разворовывать оружейки и толпой кричать "москаляку на гилляку", вы сказали, это беспредел, - но "в стране фашизма нет" когда в марте 14-го из окон националистической "Просвиты" на Рымарской в Харькове расстреляли молодых пацанов Жудова и Шарова, вы сказали, это политика - "в стране фашизма нет" когда в апреле того же года подразделение "Ягуар" уткнуло носом в землю более семидесяти антимайдановцев, а после всех их посадили на долгие месяцы и годы в тюрьмы и СИЗО, вы сказали, - так будет в городе спокойней - "в стране фашизма нет" когда 2 мая сожгли заживо более 50 одесситов в доме «Профсоюзов", вы сказали, - надо ещё разобраться кто там был - "в стране фашизма нет" когда 9 мая 2014 года в Мариуполе с танков и БТРов расстреляли безоружных мирных людей, вы сказали, это всё фейки - "в стране фашизма нет" когда 2 июня ВСУ обстреляли с авиации Луганск, вы сказали, - это взорвался кондиционер, - "в стране фашизма нет" когда начали бомбить Донбасс, вы сказали, - но мы то живы, - "в стране фашизма нет" когда пошли первые ночные факельные шествия, когда в сентябре под общий визг и беснование в Харькове свалили самый большой памятник Ленину, когда ультрас выдали индульгенцию на беспредел, а в стране ввели АТО, вы сказали, - лишь бы не было войны, - а "в стране фашизма нет" когда в течении всего последующего года прессовали, сажали за решётки, пытали всех неугодных, вы сказали, - вас предупреждали и вас никто не просил, - а "в стране фашизма мет" когда вскрылись факты бесчисленных военных преступлений нацбатов "Азов", "Донбасс", "Айдар", "Торнадо" и пр. над мирными жителями Донбасса, насилия, пыток, убийств, грабежей, когда вскрыли десятки общих могил замученных и расстрелянных гражданских лиц, когда открыли аллею Ангелов в Донецке, вы ничего не сказали, но промолчали - "в стране фашизма нет" когда Донбасс начали спасать и освобождать, вы вздрогнули и удивились, - но ведь "в стране фашизма нет" когда посыпались от взрывов первые окна в Харькове, вы запаниковали, - что вы делаете, так нельзя, - у нас то точно в Харькове "фашизма мет" когда от снарядов и ракет начались разрушаться дома и инфраструктура, появились мирные жертвы, вы испугались, "прозрели" и стали орать - а нас за что? Мы не хотим такого освобождения! Нам не нужен такой "Русский мир"! На нас напали фашисты! когда вам убедительно объяснили и показали, что русские стреляют только по военным объектам и местам скопления нацбатов и ВСУ, что нацбаты и ВСУ прячут свою военную технику в спальных районах между жилыми домами, что на многоэтажки Салтовки наводят прицелы с той же Тюренки, а по спальникам ХТ3 прилетает с Шишковки, что нацбаты размешаются в школах и жилых квартирах и оттуда ведут огонь, что..., вы закрыли глаза и уши, чтобы спрятать страх свой и твердили, - вы всё врёте, это всё ваши русские - фашисты, когда по всем городам стали привязывать к столбам без суда людей и издеваться над ними, когда жителями Мариуполя "Азов" стал прикрываться, как живым шитом, когда отморозок Азовец звонит маме убитого русского солдата и смеётся ей по видеосвязи и в подробностях рассказывает ей, как убил се сына, когда русским пленным солдатам отморозки Чили и Немичев в Харькове простреливают ноги и добивают насмерть раненых, когда в подвале жилого дома в Мариуполе, где "Азов" оборудовал своё укрытие, находят изуродованное тело молодой девушки, без рук с вырезанной свастикой на её животе, когда русскому военнопленному отрезают пальцы и заживо жгут, когда винницкий нелюдь из теробороны публично на видео мучает и убивает ножом в глаз человека, когда............. Вам мало доказательств даже теперь. Вы так и не поняли от чего пришла спасать Россия. Ваши вопросы "я нас за что?" и "почему?" так и зависли в вашем же "мы не просили нас освобождать!" и "нам не нужен такой Русский мир". Так знайте, вы, у которых "в стране фашизма нет"- сейчас освобождают не вас, а от вас!».

Згідно висновку експерта №31085/22-39 від 15.03.2023 за результатами проведення судової лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи у вище вказаних публікаціях ОСОБА_5 міститься інформація щодо виправдування, визнання правомірною збройної агресії російської федерації проти України, у тому числі шляхом виправдування, визнання правомірною тимчасової окупації частини території України, та глорифікація осіб, які здійснюють цю збройну агресію.

Таким чином, за викладених вище обставин, ОСОБА_5 підозрюється у поширенні матеріалів, у яких міститься виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом виправдовування, визнання правомірною тимчасової окупації частини території України, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, тобто у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 436-2 КК України.

13.04.2023 на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від «06» квітня 2023 року у справі № 760/7269/23 (провадження 1-кс/760/3355/23) проведено обшук в квартирі проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, в ході обшуку виявлено комп`ютер Windows XP HOME Russian 672 s/n:00049-146-716-987, який належить ОСОБА_5 та з якого останній користується соціальною мережею «ВКонтакте», як користувач « ОСОБА_6 » та на якій останній розмістив публікацію з наступним текстом: «Очень рекомендую к прочтению слова одного человека, который понимает, что происходит в Украине сейчас. К сожалению, его читает немного украинцев, а если бы читали побольше, то люди стали бы понимать, что по мирным людям русская армия не стреляет. Люди поняли бы, что в Буче, ОСОБА_8 и других городах были инсценировки садистской украинской армии. https://vk.com/wall511255232_328»».

Враховуючи, що скопіювати сторінку з соціальної мережі не виявляється за можливе, а також те, що зі слів спеціаліста на вказаному пристрої немає технічної можливості копіювати сторінку з соціальної мережі, для відновлення видаленої інформації потрібні спеціальні знання, слідчим прийнято рішення про вилучення комп`ютеру Windows XP HOME Russian 672 s/n:00049-146-716-987.

13.04.2023 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України.

Постановою старшого слідчого в ОВС слідчого управління ГУ СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_3 від 13.04.2023 вилучений персональний комп`ютер комп`ютер Windows XP HOME Russian 672 s/n:00049-146-716-987визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи, що у органу досудового розслідування існує сукупність достатніх підстав вважати, що зазначена на комп`ютері інформація, є доказом злочину, а саме фактом причетності ОСОБА_5 т до вчинення злочину, а також обставин, що підлягають встановленню під час кримінального провадження, тобто відповідають критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України, з метою запобігання можливості їх приховування, перетворення або знищення та подальшого протиправного використання, а також збереження речових доказів, слідчий просить накласти арешт на персональний комп`ютер Windows XP HOME Russian 672 s/n:00049-146-716-987, власником якого є ОСОБА_5 , вилучений під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

В судове засідання власник майна ОСОБА_5 не з`явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

В судове засіданні слідча не з`явилася, подала до суду клопотання про розгляд клопотання за її відсутності, клопотання підтримала та просила задовольнити.

З урахуванням положень ч.1 ст.172 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе розглянути таке за наявними матеріалами.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку виходячи з такого.

Відповідно до чч.1, 4 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.

Як передбачено ч.2 ст.168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

У разі необхідності слідчий чи прокурор виготовляє за допомогою технічних, програмно-технічних засобів, апаратно-програмних комплексів копії інформації, що міститься в інформаційних (автоматизованих) системах, електронних комунікаційних системах, інформаційно-комунікаційних системах, комп`ютерних системах, їх невід`ємних частинах. Копіювання такої інформації здійснюється із залученням спеціаліста.

Згідно з ч.7 ст.236 КПК України вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Згідно з чч.1-3 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчим суддею встановлено, що до слідчим управлінням Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні провадження № 0000173 від 22.02.2023, за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. ст. 436-2 КК України.

13.04.2023 під час обшуку, який проводився на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 06 квітня 2023 року, справа №760/7269/23 (провадження 1-кс/760/3355/23), в квартирі проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , вилучено комп`ютер Windows XP HOME Russian 672 s/n:00049-146-716-987, що належить ОСОБА_5 ..

Згідно протоколу обшуку від 13.04.2023, з комп`ютера Windows XP HOME Russian 672 s/n:00049-146-716-987, який належить ОСОБА_5 , останній користується соціальною мережею «ВКонтакте», як користувач « ОСОБА_6 » та розмістив публікацію з наступним текстом, що зазначений в ухвалі слідчого судді від 06 квітня 2023 року (справа №760/7269/23). У зв`язку з неможливістю копіювати сторінку з соціальної мережі, слідчим прийнято рішення про вилучення комп`ютеру Windows XP HOME Russian 672 s/n:00049-146-716-987.

Клопотання слідчого про арешт майна подано з метою забезпечення збереження речових доказів. Отже, виходячи з вимог ч.3 ст.170 КПК України арешт з цією метою накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до постанови старшого слідчого в ОВС слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_3 від 13.04.2023 комп`ютеру Windows XP HOME Russian 672 s/n:00049-146-716-987, вилучений під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , відповідає вимогам ст.98 КПК України, оскільки є знаряддям вчинення кримінального правопорушення.

Дані матеріалів клопотання свідчать про те, що постановою старшого слідчого в ОВС слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_3 від 13.04.2023 вищезазначене майно, у відповідності до ст.98 КПК України, обґрунтовано визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000173 від 22.02.2023, за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. ст. 436-2 КК України. Переконливі докази таким висновкам органу досудового розслідування містяться в матеріалах кримінального провадження, що долучені до клопотання, а тому слідчий суддя з цими висновками погоджується.

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Частиною 1 ст.173 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено, за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна.

На підставі вищевикладених норм КПК України та встановлених фактичних обставин, враховуючи, що до клопотання додані документи та матеріали, якими ініціатор клопотання обґрунтовує доводи клопотання, і враховуючи те, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України та постановою слідчого визнане речовим доказом, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим доведено необхідність накладення арешту з метою забезпечення збереження речових доказів.

Таке втручання держави в право ОСОБА_5 на мирне володіння своїм майном в даному випадку є виправданим, оскільки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, здійснюється на підставі закону, з дотриманням мети задоволення суспільного інтересу та принципів пропорційності та справедливої рівноваги.

Враховуючи вищенаведене, клопотання слідчого підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стст. 98, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт з тимчасовим позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування на вилучений 13.04.2023 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , комп`ютер Windows XP HOME Russian 672 s/n:00049-146-716-987.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Копія ухвали негайно після її постановлення вручається слідчому, прокурору. У разі відсутності підозрюваного під час оголошення ухвали копія ухвали надсилається йому не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Оскарження ухвали про накладення арешту не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: ОСОБА_1