ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/245/23 Справа № 185/1236/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

(приймають участь в режимі

відеоконференції), ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження № 0002293 за апеляційними скаргами прокурора Павлоградської окружної прокуратури, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2022 року щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Павлоград Дніпропетровської області, громадянин України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: - 26.12.2017 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.185, ст.75 КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік. 20.07.2018 року іспитовий строк скасовано та направлено для відбування покарання. Звільнений 14.11.2019 року по відбуттю строку покарання, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в м. Тернівка Дніпропетровської області, громадянин України, проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий, ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який народився в м. Павлоград Дніпропетровської області, громадянин України, проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимий,

обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених, та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання: - ОСОБА_11 : - за ч.4 ст.189 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією всього особистого майна; - за п.п. 6, 12 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі строком на 13 років з конфіскацією всього особистого майна; на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_11 призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років з конфіскацією всього особистого майна; - ОСОБА_10 : - за ч.4 ст.189 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією всього особистого майна; - за п.п. 6, 12 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі строком на 13 років з конфіскацією всього особистого майна; на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_10 призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років з конфіскацією всього особистого майна; - ОСОБА_12 : - за ч.4 ст.189 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією всього особистого майна; - за п.п. 6, 12 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі строком на 13 років з конфіскацією всього особистого майна; на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_12 призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років з конфіскацією всього особистого майна; в іншій частині вирок залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції недостатньо врахував ступінь суспільної небезпеки, обставини вчинення умисних кримінальних правопорушень обвинуваченими та належним чином не мотивував, які саме обставини справи та дані про винних осіб дають підстави для висновку про можливість їх виправлення та перевиховання у строк, наближений до мінімально можливого покарання.

При цьому суд у вироку зазначив, що обвинувачені сумісно нанесли потерпілому не менше 55 ударів, окремо кожне ушкодження голови та тулубу є тяжкими та такими, що перебувають у прямому причинному зв`язку зі смертю потерпілого.

Також судом надано оцінку поведінці обвинувачених після нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, а саме їх байдужість до життя потерпілого, відсутність бажання та наміру йому допомогти, та стійке бажання уникнути відповідальності.

Зазначає, що судом не встановлено обставин, що пом`якшують покарання обвинувачених, проте встановлено обставини, що його обтяжують, а саме, вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Посилається на те, що навіть після дослідження судом беззаперечних доказів винуватості обвинувачених, останні ствержували про їх непричетність до наслідків, які настали в результаті їх злочинних дій.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_12 просить вирок суду скасувати як незаконний, а кримінальне провадження щодо нього закрити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що підставою його засудження стало те, що ОСОБА_11 та ОСОБА_10 під час слідчого експерименту вказували на те, що він наносив тілесні ушкодження потерпілому, однак в судових засіданнях вони зазначали, що він не брав участі у конфлікті, тільки їх розбороняв.

Стверджує, що до ОСОБА_11 та ОСОБА_10 застосовувались недозволені методи досудового розслідування.

Зазначає, що він не брав участі у слідчому експерименті та не підтвердив своєї участі у вчиненому злочині.

Вказує на те, що доказів вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, судом у вироку не викладено, при цьому покази свідка ОСОБА_13 та експертизи речей не підтверджують його вини.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_11 просить вирок суду скасувати як незаконний, кримінальне провадження щодо нього переглянути та перекваліфікувати його дії.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що слідчий експеримент за його участю був проведений з порушенням вимог КПК України, оскільки йому не були роз`яснені його права, також під час його затримання були відсутні поняті, адвокат та ухвала суду. Окрім того, він був затриманий в маршрутному таксі, а не в приміщенні поліції, як це зазначено в протоколі затримання від 27.11.2019 року.

Вказує на те, що в судовому засіданні він повідомив, що працівники поліції на досудовому розслідуванні його били та погрожували йому, а тому всі докази, на які суд послався у вироку, є недопустимими.

Стверджує, що ОСОБА_10 під час слідчого експерименту покази про те, що він - ОСОБА_11 бив потерпілого, - давав під тиском працівників поліції, оскільки досліджені в судовому засіданні відеозаписи не підтверджують того, що він наносив удари потерпілому.

Зазначає, що покази, надані свідком ОСОБА_13 під час досудового розслідування, відрізняються від показів, наданих нею в судовому засіданні, а тому її покази не можна брати до уваги як докази.

Посилається на те, що він потерпілому наніс лише два удари, після чого його ОСОБА_12 відвів на спортплощадку, потім вони побачили як ОСОБА_10 б`є потерпілого ОСОБА_14 та побігли їх розбороняти. Коли він з ОСОБА_15 уходили з території школи №2, то потерпілий був живий, при цьому ОСОБА_10 ще був на території школи №2.

Таким чином, на досудовому розслідуванні не були взяті камери з вул. Полтавської, по яким можна було б встановити час, коли він з ОСОБА_15 пішли зі школи №2, а також, що вони не спричиняли потерпілому удари, які йому загрожували, що також підтвердив ОСОБА_10 .

З урахуванням наведеного вважає, що механізм спричинення тілесних ушкоджень не доведений в ході судового слідства.

Стверджує, що суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку допустив істотні суперечності при формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, оскільки в ній міститься неточність в розкритті об`єктивної сторони злочину та в розмежуванні дій кожного із співучасників злочину.

Так, не зрозуміло скільки ударів та чим наносили кожен з обвинувачених потерпілому, від яких саме ударів утворилися тілесні ушкодження, причинно-наслідковий зв`язок між завданими ударами і отриманими тілесними ушкодженнями, що спричинили смерть потерпілого. Неможливо розмежувати дії кожного обвинуваченого та наслідки їх дій.

Звертає увагу на те, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 686 від 14.12.2019 року потерпілий після отримання ушкоджень міг вчиняти активні дії до моменту розвитку загрозливих життю стану потерпілого, а тому їх дії необхідно було кваліфікувати за ч.2 ст.121 КК України.

Зазначає, що експертом не встановлено кому належать краплі крові, які були виявлені на його речах, при цьому він зазначав, що в нього була бійка з ОСОБА_10 , який розбив йому ніс, а також, що він з ОСОБА_12 відтягували ОСОБА_10 від потерпілого. Окрім того, за висновком експерта в його піднігтівому вмісті крові та клітин людини не встановлено.

Покази свідків не підтверджують його винуватість, як і протоколи впізнання, оскільки вони не були безпосередніми очевидцями побиття потерпілого.

Стверджує, що вони не могли вимагати у потерпілого права власності або користування квартирою, оскільки вони навіть не знали, де вона знаходиться, при цьому у вироку також не зазначено доказів вимог обвинувачених щодо квартири потерпілого.

Посилається на те, що судом не враховано наявність в нього постійного місця проживання, матері, яка страждає на певні захворювання, цивільної дружини, позитивної характеристики з місця проживання, а також, що він до затримання працював, пропонував матеріальну допомогу потерпілому та відсутність судимостей.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 просить вирок суду скасувати, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, та ухвалити новий вирок, яким перекваліфікувати дії ОСОБА_11 з п.п. 6, 12 ч.2 ст.115 КК України на ч.2 ст.121 КК України, а по ч.4 ст.189 КК України провадження закрити за відсутністю складу злочину.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що винуватість ОСОБА_11 в інкримінованих йому кримінальних правопорушень не доведена належними і допустимими доказами.

Зазначає, що версія обвинувачених про те, що вони разом з потерпілим ОСОБА_14 йшли в сторону школи для придбання спиртних напоїв не перевірена та не відкинута судом.

Стверджує, що в обвинувачених був відсутній умисел на вимагання передачі квартири потерпілого, при цьому будь-якими доказами таке вимагання не доведено і не підтверджено.

Обвинувачений ОСОБА_11 пояснив, що він умисних дій, які полягали у заподіянні потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, не застосовував і не намагався вимагати житло шляхом застосування фізичної сили. Також він не причетний до вбивства потерпілого.

Що стосується слідчого експерименту за участю ОСОБА_11 , то обвинувачений вважає, що до нього працівниками поліції застосовувались недозволені методи досудового розслідування.

Посилається на те, що при проведенні слідчого експерименту ОСОБА_11 не були роз`яснені вимоги ст.63 Конституції України, а понятим їх права і обов`язки.

Окрім того, слідчий перед проведенням слідчого експерименту додатково не допитав ОСОБА_11 з питань мети проведення цієї слідчої дії.

З урахуванням наведеного, вважає, що вказаний слідчий експеримент необхідно визнати недопустимим доказом.

Також стверджує, що вина ОСОБА_11 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях не доведена, оскільки не розкрита об`єктивна сторона злочинів та не встановлена суб`єктивна сторона злочинів.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_11 вже два з половиною роки перебуває під вартою, що порушує його конституційні права.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 просить вирок суду скасувати, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що у цьому провадженні не було встановлено об`єктивну сторону вимагання, а саме, яким чином потерпілий повинен був передати право на квартиру обвинуваченим, окрім того, невідомим є текст розмови потерпілого з обвинуваченими, оскільки якщо мова йшла про купівлю чи оренду квартири, то в цьому випадку склад злочину вимагання буде відсутнім.

Така ж ситуація і з вбивством з корисливих мотивів, оскільки у вироку не зазначено, яким майном потерпілого обвинувачені хотіли заволодіти та яким чином планувати реалізувати намір заволодіння чужим майном.

Стверджує, що право на квартиру передбачає користування, володіння чи розпорядження, а тому зазначення у формулюванні обвинувачення щодо передачі права на квартиру є не конкретизованим.

Зазначає, що обвинувачені в судовому засіданні показали, що тілесні ушкодження потерпілому завдавав сам ОСОБА_10 , а тому його дії повинні бути кваліфіковані за ч.2 ст.121 КК України, оскільки наявність в діях обвинувачених складу злочину умисне вбивство нічим не підтверджено.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 просить вирок суду скасувати, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_12 закрити.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що на підставі показів ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , які вони надавали під час слідчого експерименту, в обвинувальному акті та у вироку був розписаний механізм спричинення тілесних ушкоджень, однак допитані в судовому засіданні обвинувачені повідомили, що ОСОБА_12 не завдавав потерпілому ударів, а навпаки намагався конфлікт зупинити.

Стверджує, що до обвинувачених застосовувались недозволені методи досудового розслідування.

Зазначає, що ОСОБА_12 не брав участі у слідчому експерименті та не підтвердив своєї участі у вчиненому злочині.

Таким чином вважає, що механізм тілесних ушкоджень не доведений в ході судового слідства, а обвинувачення не конкретизовано.

Посилається на те, що суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку допустив істотні суперечності при формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, оскільки в ній міститься неточність в розкритті об`єктивної сторони злочину та в розмежувані дій кожного із співучасників злочину.

Так, не зрозуміло скільки ударів та чим наносили ОСОБА_10 та ОСОБА_12 потерпілому, від яких саме ударів утворилися тілесні ушкодження, причинно-наслідковий зв`язок між завданими ударами і отриманими тілесними ушкодженнями, що спричинили смерть потерпілого. Неможливо розмежувати дії кожного обвинуваченого та наслідки їх дій.

Вказує на те, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 686 від 14.12.2019 року потерпілий після отримання ушкоджень міг вчиняти активні дії до моменту розвитку загрозливих життю стану потерпілого, а тому дії обвинувачених повинні бути кваліфіковані за ч.2 ст.121 КК України.

Зазначає, що на вилучених речах ОСОБА_12 кров не виявлена. Також, за висновком експерта № 31/4 від 08.01.2020 року в піднігтівому вмісті ОСОБА_12 крові та клітин людини не встановлено.

Інші висновки експерта щодо можливої суміші крові потерпілого з кров`ю обвинувачених або домішок крові обвинувачених на серветці, виявленій на пров. Полтавському, не підтверджують участі ОСОБА_12 у побитті потерпілого, оскільки потерпілий був весь у крові, а тому якщо б ОСОБА_12 наносив би удари потерпілому, то кров обов`язково повинна була залишитись на його одягу або взутті.

Вказує на те, що покази свідків не підтверджують вину ОСОБА_12 , як і протоколи впізнання, оскільки вони не були безпосередніми очевидцями побиття потерпілого.

Також записами відеоспостереження, на яких не має фактів побиття потерпілого, та й висновками експертиз не підтверджено, хто саме зафіксований на записах з камер.

Стверджує, що доказів вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, у вироку не викладено.

Зазначає, що обвинувачені не могли вимагати у потерпілого право власності або користування квартирою, оскільки вони навіть не знали, де вона знаходиться.

Посилається на те, що судом не враховано наявність у ОСОБА_12 постійного місця проживання, батьків, сестри, позитивної характеристики, відсутність судимостей.

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2022 року: - ОСОБА_11 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень та призначено покарання: - за ч.4 ст.189 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією всього належного йому майна; - за п.п. 6, 12 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі строком на 12 років з конфіскацією всього належного йому майна; на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_11 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років з конфіскацією всього належного йому майна; - ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень та призначено покарання: - за ч.4 ст.189 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією всього належного йому майна; - за п.п. 6, 12 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі строком на 12 років з конфіскацією всього належного йому майна; на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_10 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років з конфіскацією всього належного йому майна; - ОСОБА_12 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень та призначено покарання: - за ч.4 ст.189 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією всього належного йому майна; - за п.п. 6, 12 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі строком на 11 років з конфіскацією всього належного йому майна; на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_12 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років з конфіскацією всього належного йому майна; також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.

За обставин, викладених у вироку, 26.11.2019 року, приблизно о 23.00 годині ОСОБА_10 разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 перебували на автостанції Павлограда, за адресою: АДРЕСА_4 , в стані алкогольного сп`яніння, познайомилися з раніше невідомим їм ОСОБА_14 . Пригостивши останнього цигаркою, ОСОБА_11 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в присутності ОСОБА_10 та ОСОБА_16 , вів бесіду з ОСОБА_14 , в ході якої почав розпитувати останнього з приводу наявності у нього житла, на що ОСОБА_14 повідомив, що в нього є квартира. В цей момент у ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 виник єдиний злочинний умисел, спрямований на вимагання отримання права на майно, а саме на квартиру ОСОБА_14 .

Далі, приблизно о 23.35 годин ОСОБА_11 разом з ОСОБА_10 , ОСОБА_12 пригостили ОСОБА_14 горілкою, перебуваючи за вищевказаною адресою, та продовжуючи реалізацію умислу на вимагання - почали вимагати у ОСОБА_14 передати їм право на квартиру, вартість якої становить 124 944 грн, на що останній їм відмовив. У зв`язку з відмовою ОСОБА_14 в передачі права на квартиру у ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 виник умисел на вбивство із корисливих мотивів. У зв`язку з чим, ОСОБА_10 наніс один удар кулаком правої руки в область обличчя останнього, в результаті чого ОСОБА_14 не втримав рівноваги, присів на коліна, після чого ліг на землю. В цей же час продовжуючи злочинний умисел направлений на вимагання та вбивство з корисливих мотивів ОСОБА_11 підійшов до ОСОБА_14 та наніс один удар лівою ногою в область грудної клітини останнього.

Далі, продовжуючи реалізовуючи спільний злочинний умисел, ОСОБА_11 вказав ОСОБА_10 та ОСОБА_12 підняти ОСОБА_14 із землі та перетягти останнього на територію Павлоградської школи І-III ступенів № 2, розташованої за адресою: м. Павлоград, вул. Полтавська, 148. Після чого ОСОБА_10 та ОСОБА_12 під руки відвели ОСОБА_14 в бік вказаної школи. ОСОБА_11 йшов позаду останніх та наніс декілька ударів ногою в область спини ОСОБА_14 , в районі провулку Полтавського, в результаті чого останній кілька разів падав на землю, на що ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , підіймали ОСОБА_14 та вели останнього під руки у бік Павлоградської ЗШ № 2.

27.11.2019 року приблизно о 00.15 годин ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , довівши ОСОБА_14 на територію Павлоградської загальноосвітньої школи І-III ступенів №2, розташованої за адресою: м. Павлоград, вул. Полтавська, 148, де діючи за попередньою змовою, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючись єдиним умислом, спрямованим на вимагання та позбавлення життя потерпілого, із корисливих мотивів, бажаючи настання смерті ОСОБА_14 , ОСОБА_11 наніс один удар кулаком правої руки в область обличчя ОСОБА_14 , один удар ногою в область обличчя останнього, після чого почав стрибати обома ногами на грудній клітині потерпілого, коли той лежав на землі та наніс декілька ударів ногами по тулубу ОСОБА_14 . В цей час ОСОБА_10 та ОСОБА_12 також нанесли не менше тридцяти ударів ногами в область тулуба та обличчя ОСОБА_14 .

Своїми діями ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 спричинили ОСОБА_14 тяжкі тілесні ушкодження, що перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті потерпілого.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора та заперечував щодо задоволення інших апеляційних скарг, обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали подані ними апеляційні скарги, обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали подані ними апеляційні скарги, заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, інші апеляційні скарги підтримали частково, обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу захисника та заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.

Доводи обвинувачених та їх захисників про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження є безпідставними, оскільки судом встановлено фактичні обставини кримінального провадження на підставі досліджених та належно оцінених судом першої інстанції доказів.

Так, вина обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, підтверджується такими доказами:

- показами свідка ОСОБА_13 , яка в судовому засіданні показала, що вона працювала на автостанції в ларьку. Біля 24.00 години обвинувачені були на автостанції в стані сп`яніння. Зазначила, що ОСОБА_11 стояв з загиблим та розпитував про його квартиру. ОСОБА_12 не випускав загиблого з магазину та сказав, що завтра в 20.00 годин чекають його на цьому місці та щоб він був помитий, побритий, чисто вдягнений і «дивись не кидани». Потім ОСОБА_11 подзвонив та по телефону сказав, що завтра буде «хата», питання вирішено. Далі вони всі вийшли та разом пішли в напрямку вул. Полтавської. Загиблий не мав жодних тілесних ушкоджень. ОСОБА_10 був самий адекватний із них. З тієї розмови вона зрозуміла, що вони хочуть забрати в потерпілого квартиру;

- показами свідка ОСОБА_17 , яка в суді першої інстанції повідомила, що ОСОБА_12 зателефонував десь в листопаді 26-27 числа, в першій ночі, попросив розбудити ОСОБА_18 . Потім взяв трубку ОСОБА_11 та повідомив, що у них був конфлікт із сторонньою особою. Далі прийшов ОСОБА_19 та ОСОБА_11 , які просили переночувати, але вона відмовила, бо вони були в стані алкогольного сп`яніння;

- показами свідка ОСОБА_18 , який в судовому засіданні повідомив, що коли до нього прийшли ОСОБА_11 та ОСОБА_12 з проханням переночувати, то ОСОБА_11 повідомив про бійку з якимось чоловіком. Після цитати прокурора з протоколу його допиту на досудовому розслідуванні «Вони повідомили, що побили чоловіка» свідок повідомив, що можливо говорили таке;

- показами свідка ОСОБА_20 , який в судовому засіданні показав, що йому подзвонив ОСОБА_11 , сказав, що знайшов квартиру. Прийшов на автостанцію, потерпілий був з обвинуваченими. Він зрозумів, що в нього немає ніякої квартири та пішов додому. Жодних ушкоджень в потерпілого він не бачив;

- показами свідка ОСОБА_21 , яка в судовому засіданні показала, що в зазначену дату донька повідомила, що вночі біля паркану чула розмову. Підійшла до вікна та побачила двох чоловіків, які вели третього, потім біля вікна пройшов ще один чоловік. Донька покликала, бо почула удар об огорожу. Всі ці чоловіки рухались в напрямку другої школи. Також донька повідомили, що чоловіки сварились;

- показами свідка ОСОБА_22 , яка в суді першої інстанції повідомила, що біля 24.00 години вона почула шум біля паркану, та чула розмову в грубій формі кількох людей. Потім почула удар по паркану, зі сварки зрозуміла, що хтось когось в чомусь звинувачував;

- показами свідка ОСОБА_23 , яка в суді першої інстанції повідомила, що обвинувачені ввечері на автостанції вели себе вульгарно, перебували в стані сп`яніння, чіплялись до людей. Згодом побачила обвинувачених з померлим біля ломбарду, як вони його кудись поволокли, тримаючи його під руки. Двоє були по боках, а третій позаду.

Також вина обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень підтверджується письмовими доказами:

- протоколами огляду місця події від 27.11.2019 року, відповідно до якого оглянуто територію біля школи №2 м.Павлограда, де виявлено труп ОСОБА_14 з численними тілесними ушкодженнями, також виявлено та вилучено носову хустинку та мобільний телефон «Самсунг». Під час огляду провулку Полтавського виявлено одноразову серветку з РБК, біля будинку №15 знайдено носову хустинку блакитного кольору. А від неї на відстані 13 метрів на асфальті біля б. 17 плями РБК в кількості 11 шт., взято змиви, для зручності та з врахуванням проведеної експертизи №1505/11 це об`єкт №1. Також на вул. Полтавській виявлено РБК у вигляді чисельних плям довжиною 10 м., біля магазину «Водный мир» взято три змиви, для зручності об`єкт №2,3,4. Також на протилежній стороні біля пішохідного переходу виявлено пляму РБК, зроблено змив - об`єкт №5 (т. 2 а.п. 177-178, 179-194);

- висновком експерта №1505/11 від 06.01.2020 року, відповідно до якого, в наданих на дослідження 5 об`єктах виявлено кров людини, яка може походити від ОСОБА_14 або від ОСОБА_11 або суміші крові ОСОБА_14 з кров`ю ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 (т.3 а.п. 22-24);

- висновком експерта №1505/4 від 10.01.2020 року, відповідно до якого, на серветці білого кольору (виявлена на провулку Полтавському), на шапці сіруватозеленого кольору (сірого) кольору виявлено кров людини, яка може походити як від ОСОБА_14 , так і від ОСОБА_11 . Походження крові тільки за рахунок крові ОСОБА_10 та ОСОБА_12 виключається, але не можна виключити присутність крові ОСОБА_12 і (або) ОСОБА_10 у разі домішку. На носовій хустці кров людини не встановлена (т.3 а.п. 140-142);

- висновком експерта №686 від 14.12.2019 року та актом судово-медичного дослідження (обстеження) № 686, відповідно до яких у ОСОБА_14 виявлено тілесні ушкодження, які утворились прижиттєво, по ударному механізму у вищезазначені ділянки, від дії тупого твердого предмету (предметів), чи при удар об такий (такі) з місцем прикладання діючої сили у вищевказані ділянки, та за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, та перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті потерпілого.

Смерть ОСОБА_14 настала внаслідок сумісної тупої травми, котра супроводжувалась: закритою черепно-мозковою травмою, крововиливами під м`які тканини голови у проекції лобно-тім`яно-скроневій ділянці ліворуч, крововиливами під м`які мозкові оболонки з внутрішньої поверхні основи черепу ліворуч та праворуч поверхні лівої півкулі головного мозку, скупчення крові у шлуночках головного мозку ліворуч та праворуч, крапковими крововиливами у товщі речовини головного мозку, забоєм головного мозку, численними переломами ребер по різним анатомічним переломам грудини, скупчення крові у правій плевральній порожнині у кількості 1100 мл, в лівій до 200 мл, розривом нижньої долі правої легені по задній її поверхні. Всі виявлені тілесні ушкодження утворились за короткий проміжок часу до настання смерті потерпілого, котрий міг вимірюватись як хвилинами, так і декілька годинами.

Згідно трупних явиш, виявлених при експертизі трупу, смерть ОСОБА_14 настала в межах 8-10 годин до початку проведення розтину (з мотивувальної частини слідує, що дослідження проведено в 11.50 годин 27.11.2019 року).

Всі виявлені тілесні ушкодження утворились прижиттєво за короткий проміжок часу до настання смерті потерпілого, встановити їх послідовність не видається можливим.

Положення потерпілого під час отримання ушкоджень могло бути різноманітним, після отримання ушкоджень потерпілий міг скоювати активні дії до моменту розвитку загрозливих життю стану потерпілого. Ушкодження отримані не менше ніж від 55 ударів тупих предметів або при ударі об такий. В крові етиловий спирт не виявлю, але є в мочі 0,45 проміле, що свідчить про стадію виведення.

За додатковим висновком експерта № 686 від 18.12.2019 року зазначено, що тілесні ушкодження не суперечать механізму, вказаному обвинуваченим ОСОБА_10 на слідчому експерименті ( т. 2 а.п. 201-205, 206-210, 211-212);

- протоколом огляду місця події від 27.11.2019 року, відповідно до якого, оглянуто речі ОСОБА_14 з плямам РБК, які визнані речовим доказом (т. 2 а.п. 213-218, 219);

- висновком експерта №1505/5 від 10.01.2020 року, відповідно до якого, на речах ОСОБА_14 (светрі, футболці, брюках, шкарпетках) виявлена кров, яка може бути як від потерпілого, так і від ОСОБА_11 . Щодо ОСОБА_10 і ОСОБА_12 , то тільки за рахунок їх слідів виключається можливість походження крові, але не можна виключити присутність їх крові у разі домішку (т. 3 а.п.145-152);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 27.11.2019 року, відповідно до якого, свідок ОСОБА_13 впізнала ОСОБА_10 як особу, яка о 22.25 годин заходила до павільйону на автостанції зі своїми двома знайомими, та який говорив з безхатьком про квартиру. Впізнала ОСОБА_10 за формою носу, тілобудовою, рисами обличчя (т. 2 а.п. 222-228);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.12.2019 року, відповідно до якого, свідок ОСОБА_13 впізнала ОСОБА_11 як особу, яка прикриваючи своє обличчя, розмовляв з безхатьком про квартиру (т. 2 а.п. 229-231);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.12.2019 року, відповідно до якого, свідок ОСОБА_13 впізнала ОСОБА_12 як особу, яка стояла на дверях павільйону (т. 2 а.п. 232-234);

- протоколом огляду приміщення від 27.11.2019 року, відповідно до якого, проведено огляд квартири по АДРЕСА_1 , в ході якого власник квартири ОСОБА_24 добровільно видала кросівки брата та джинси, які перебували в коридорі на полиці, та на яких виявлено речовину бурого кольору (т. 2 а.п. 237-243);

- протоколом огляду речей від 27.11.2019 року, відповідно до якого, оглянуто добровільно надану ОСОБА_17 куртку ОСОБА_10 сірого кольору з капюшоном та написом «ТЕК Левл 3 Кілтек 1981» зі слідами РБК (т.3 а.136-139);

- висновком експерта №1505/6 від 04.01.2020 року, згідно із яким на вилучених джинсах ОСОБА_10 та кросівках в квартирі АДРЕСА_5 , а також куртці, добровільно виданою ОСОБА_17 , виявлено кров людини, не виключається походження крові як від ОСОБА_14 , так і від ОСОБА_11 . Також не виключається можливість присутності в слідах в якості домішки і крові ОСОБА_10 та ОСОБА_12 ( т.3 а.п. 29-32);

- протоколом огляду приміщення від 27.11.2019 року, відповідно до якого, проведено огляд квартири по АДРЕСА_2 , в ході якого, за місцем проживання ОСОБА_11 в присутності його мами ОСОБА_25 вилучено штани сірого кольору з плямами бурої речовини та кросівки з плямами бурої речовини (т.2 а.п.247 -258);

- висновком експерта №1505/7 від 06.01.2020 року, відповідно до якого, на штанях та кросівках встановлена кров людини, яка може належати ОСОБА_14 або ОСОБА_11 , або можлива суміш крові ОСОБА_14 та ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 (т. 3 а.п. 37-41);

- протоколом обшуку від 27.11.2019 року, відповідно до якого проведено обшук квартири по АДРЕСА_3 , в ході якого, в туалеті було виявлено та вилучено рукавицю з плямами бурого кольору, 2 кофти з плямами бурого кольору (т. 3 а.п. 4-9);

- висновком експерта №31/3 від 08.01.2020 року, відповідно до якого, в піднігтьовому вмісті ОСОБА_14 встановлена кров та білок людини, яка походить від нього самого або ОСОБА_11 , не виключається можливість домішку крові в слідах від ОСОБА_10 та ОСОБА_12 (т. 3 а.п. 48-53);

- висновком експерта №1505/8 від 06.01.2020 року, відповідно до якого, на речах, вилучених під час затримання ОСОБА_11 , на рукавиці лівій наявна кров людини, яка може походити як від ОСОБА_14 , так і від ОСОБА_11 . Також не виключається можливість суміші крові ОСОБА_14 та крові ОСОБА_10 та ОСОБА_12 (т. 3 а.п.33-36);

- висновком експерта №1505/5 від 10.01.2020 року, відповідно до якого, на речах ОСОБА_14 виявлена кров людини, яка може бути як від потерпілого, так і від ОСОБА_11 . Також не виключається можливість суміші крові ОСОБА_14 та крові ОСОБА_10 та ОСОБА_12 (т.3 а.п.145-152);

- протоколом огляду предмета від 14.01.2020 року, відповідно до якого, оглянуто телефон «Самсунг» (т. 3 а.п.177), який належить ОСОБА_12 ;

- відеозаписом з камери спостереження з фронтальної стіни приміщення 129/2 вул. Полтавської (ломбард Імперіал), територія автостанції, о 23.43.10 йдуть три особи, двоє ведуть під руки третього. Особа справа в куртці на спині з написом. (за протоколом затримання це куртка, яка вилучена при затриманні у ОСОБА_11 ). Відповідно ОСОБА_12 зліва. Згодом третя особа в шапці, джинсах, куртці сірій в клітку, кросівках біло-помаранчевого кольору прямує за ними (виходячи з одягу, який було вилучено за місцем роботи ОСОБА_10 , це він). Далі вказані особи зникають, повертають за будинок на вул. Полтавську (т.3 а.п. 179);

- відеозаписом з камери спостереження з фронтальної стіни приміщення 129 вул. Полтавської м. Павлограда, кут огляду якої спрямований на вул. Полтавську м. Павлограда. Зафіксовано, як зі сторони автостанції дві особи, які ведуть третю, а за ними рухається інша особа. Візуально схожі на тих осіб, які зафіксовані на попередньому відеозапису з попередньої камери. Далі по переходу переходять вул. Полтавську (т.3 а.п. 183);

- відеозаписом з камери спостереження, яка розташована на протилежній стороні вулиці Полтавської м. Павлограда, в районі магазину «Водный Мир» стосовно попередньої, на якій зафіксовано, тих же осіб які тягнуть третю особу за руки, а останній опирається та витирає обличчя (т. 3 а.п. 187);

- відеозаписом біля будинку 7 по провулку Полтавському м. Павлограда фіксує той же рух, що й попередня, та рухи особи посередині (потерпілий), яка витирає обличчя (т.3 а.п.195);

- відеозаписом з камери спостереження автостанції, яка фіксує, як дві особи ведуть третю, а за ними ще одна особа проходять повз приміщення ломбарду на автостанції (т. 2 а.п.199);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 27.11.2019 року та відеозаписом до нього, відповідно до яких обвинувачений ОСОБА_11 , за участю захисника, показав на місцевості події, які мали місце за його участі в ніч на 27.11.2019 року, в тому числі механізм та локалізацію спричинення ним, ОСОБА_10 та ОСОБА_12 тілесних ушкоджень Безкоровайному. Також зазначив, що потерпілому завдавали ударів з метою заволодіння його квартирою (т. 3 а.п. 222-226);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 27.11.2019 року та відеозаписом до нього, відповідно до яких обвинувачений ОСОБА_10 , за участю захисника, показав на місцевості події, які мали місце за його участі в ніч на 27.11.2019 року, в тому числі механізм та локалізацію спричинення ним, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 тілесних ушкоджень ОСОБА_26 . Також зазначив, що ОСОБА_11 почав розпитувати ОСОБА_14 про квартиру, та чи є документи на квартиру, яка знаходиться на «Селищі 17 вересня» (інша назва « ІНФОРМАЦІЯ_4 ») (т. 4 а.п. 19-22);

- іншими доказами, зазначеними у вироку, та взятими судом до уваги.

Підстав для того, щоб вважати зазначені докази недопустимими у кримінальному провадженні, на підставі яких суд дійшов висновку про винність ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, суд не знаходить, адже суд першої інстанції, згідно із положеннями ст. 94 КПК України, під час ухвалення вироку за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Причетність обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 до вбивства потерпілого підтверджується показами свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_20 та ОСОБА_23 , які на автостанції бачили обвинувачених разом з потерпілим ОСОБА_14 , при цьому ОСОБА_23 зазначила, що обвинувачені потерпілого кудись волокли, тримаючи під руки, показами свідка ОСОБА_18 , якому обвинувачений ОСОБА_11 повідомив про побиття чоловіка, а також показами свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , відповідно до яких ОСОБА_22 чула розмову кількох людей в грубій формі та бачила як двоє чоловіків вели третього, а за ними йшов ще один чоловік, покази вказаних свідків узгоджуються із відеозаписами з камер спостереження, на яких зафіксовано рух двох чоловіків, які вели потерпілого за руки, а третій чоловік рухався за ними, при цьому судом було встановлено, що саме обвинувачені були поряд з потерпілим, оскільки одяг, в який були одягнені чоловіки на відеозаписах, відповідає одягу, який було вилучено у обвинувачених, у зв`язку з чим доводи захисника ОСОБА_9 про те, що не підтверджено хто саме зафіксований на записах з камер не є слушними.

Факт вчинення обвинуваченими вбивства потерпілого грунтується на висновку судово-медичного експерта № 686 від 14.12.2019 року, яким встановлено спричинені ОСОБА_14 тілесні ушкодження та їх причинно-наслідковий зв`язок з настанням смерті потерпілого, протоколах слідчого експерименту від 27.11.2019 року, під час яких обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_10 повідомили та показали механізм нанесення ними та ОСОБА_12 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_14 , додатковому висновку експерта № 686 від 18.12.2019 року, відповідно до якого, анатомічне розташування виявлених у ОСОБА_14 тілесних ушкоджень не суперечить механізму їх утворення, на які вказували ОСОБА_11 та ОСОБА_10 в ході проведення слідчих експериментів за їх участі, відеозаписах з камер спостереження, на яких зафіксовано рух обвинувачених та потерпілого, якого вели за руки, а також інших письмових доказах, яким судом надано належну оцінку, а тому доводи ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_9 про те, що досліджені в судовому засіданні відеозаписи не підтверджують того, що ОСОБА_11 та ОСОБА_12 наносили удари потерпілому, є безпідставними, оскільки спричинення тілесних ушкоджень обвинуваченими потерпілому підтверджується сукупністю доказів.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_11 та ОСОБА_10 в судових засіданнях зазначали, що ОСОБА_12 не брав участі у конфлікті, тільки їх розбороняв не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються як протоколами проведення слідчих експериментів за участю ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , під час яких вони показали як саме ними та ОСОБА_12 наносились удари потерпілому, так і відеозаписами з камер спостереження, відповідно до яких судом встановлено, що ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вели під руки потерпілого, який опирався та витирав обличчя, а ОСОБА_10 йшов за ними.

Посилання обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на те, що до ОСОБА_11 та ОСОБА_10 застосовувались недозволені методи досудового розслідування є безпідставним, оскільки на підставі зазначених обвинуваченими ОСОБА_11 та ОСОБА_10 обставин щодо застосування до них тиску під час досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні, старшим слідчим третього слідчого відділу ТУ ДБР, розташованому в м. Полтаві, ОСОБА_27 розпочато досудове розслідування у кримінальних провадженнях № 0000437 та № 0000037, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, відповідно до яких вказані кримінальні провадження закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення в діях службових осіб Павлоградського ВП РВП ГУНП в Дніпропетровській області (а.п.149-153, 156-158 т.5).

Твердження обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника ОСОБА_9 , що ОСОБА_12 не брав участі у слідчому експерименті не заслуговує на увагу, оскільки обвинувачений свою вину у вчиненні вбивства ОСОБА_14 не визнавав, тому проведення такої слідчої дії як слідчий експеримент за його участю є безпідставним, при цьому така слідча дія була проведена за участю обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , які на місці вчинення кримінального правопорушення детально розповіли про обставини вчинення ними та ОСОБА_12 злочину, продемонстрували механізм заподіяння потерпілому ОСОБА_14 тілесних ушкоджень, який відповідно до додаткового висновку експерта № 686 від 18.12.2019 року не суперечить механізму виникнення ушкоджень, відображених в протоколах проведення слідчих експериментів за участю обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 .

Посилання обвинуваченого ОСОБА_12 на те, що експертизи речей не підтверджують його вини, та захисника ОСОБА_9 , що на вилучених речах ОСОБА_12 кров не виявлена, в піднігтівому вмісті обвинуваченого крові та клітин людини не встановлено, а також, що інші висновки експерта щодо можливої суміші крові потерпілого з кров`ю обвинувачених або домішок крові обвинувачених на серветці не підтверджують участі ОСОБА_12 у побитті потерпілого, колегія суддів вважає таким, що не спростовує висновків суду щодо винуватості ОСОБА_12 у вбивстві ОСОБА_14 , оскільки судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_12 завдавав удари потерпілому по тулубу, що встановлено під час слідчих експериментів за участю ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , а на тулубі потерпілого відповідно до висновку експерта відкриті рани відсутні, окрім того, судом першої інстанції обгрунтовано взято до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_12 був затриманий лише через три дні після події злочину.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_7 про те, що під час слідчого експерименту ОСОБА_11 не були роз`яснені його права, та захисника щодо не роз`яснення прав понятим, а також, що слідчий перед проведенням слідчого експерименту додатково не допитав ОСОБА_11 з питань мети проведення цієї слідчої дії не можуть бути взяті до уваги, оскільки з протоколу слідчого експерименту від 27.11.2019 року, який було проведено за участю ОСОБА_11 вбачається, що ОСОБА_11 були роз`ясненні його права та обов`язки, про що свідчить його підпис (а.п.222 т.3), а також, що вказана слідча дія була проведена за участю захисника ОСОБА_28 , спеціаліста та понятих, при цьому протокол слідчого експерименту був підписаний всіма учасниками цієї слідчої дії, зауважень чи доповнень до протоколу ніхто не мав (а.п.225 т.3), а тому суд першої інстанції обгрунтовано визнав вказаний протокол належним та допустимим доказом.

Окрім того, з матеріалів провадження вбачається, що перед протоколом проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_11 є пам`ятка про процесуальні права та обов`язки підозрюваного, яка ОСОБА_11 була підписана в день проведення слідчого експерименту, а саме 27.11.2019 року (а.п.220-221 т.3).

Відсутність підпису понятих на другій сторінці вказаного протоколу у графі У присутності понятих не є істотним порушенням вимог КПК України, оскільки підписи понятих є в кінці кожної сторінки протоколу (а.п.223 т.3).

Посилання обвинуваченого ОСОБА_11 на те, що під час його затримання були відсутні поняті, адвокат та ухвала суду є безпідставним, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що підозрюваний був затриманий працівниками поліції в порядку ст.208 КПК України в той же день, коли й було вчинено вбивство потерпілого.

При цьому слід зазначити, що затримання особи безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення є подією, несподіваною для його учасників, а тому здійснюється без ухвали слідчого судді.

Окрім того, відсутність захисника під час затримання особи у випадку, передбаченому ст. 208 КПК України, не може вважатися порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зазначене узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 08.12.2022 року (справа №686/23029/18).

Також ст.208 КПК України не передбачає участі понятих при затриманні особи, яка підозрюється у вчиненні злочину.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_11 , що він був затриманий в маршрутному таксі, а не в приміщенні поліції, як це зазначено в протоколі затримання від 27.11.2019 року не може бути взято до уваги, оскільки відповідно до матеріалів провадження протокол затримання відповідає вимогам ст.104 КПК України, при цьому зауваження та доповнення до протоколу відсутні (а.п.217-219 т.3), окрім того, стороною захисту не оскаржується фактична дата та час затримання ОСОБА_11 .

Доводи обвинуваченого ОСОБА_11 про те, що покази, надані свідком ОСОБА_13 під час досудового розслідування, відрізняються від показів, наданих нею в судовому засіданні, а тому її покази не можна брати до уваги як докази, є безпідставними, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 95 КПК України, відповідно до яких, суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які було отримано в порядку ст. 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_11 на те, що він потерпілому наніс лише два удари, що він з ОСОБА_15 не спричиняли потерпілому удари, які йому загрожували, що механізм спричинення тілесних ушкоджень не доведений в ході судового слідства, та на відсутність розмежування дій кожного із співучасників злочину, а також захисника ОСОБА_9 на те, що механізм тілесних ушкоджень не доведений, а обвинувачення не конкретизовано, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зазначене спростовується протоколами проведення слідчого експерименту за участю обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , під час яких обвинувачені вказували на спричинення ними та ОСОБА_15 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_14 по обличчю та в область грудної клітини, при цьому відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 686 всі виявлені тілесні ушкодження на голові та на грудній клітині перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті потерпілого, окрім того, всі виявлені тілесні ушкодження утворились прижиттєво за короткий проміжок часу до настання смерті потерпілого, встановити їх послідовність не видається можливим. Вказані письмові докази були досліджені в судовому засіданні та судом першої інстанції їм було надано належну оцінку.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_11 , що коли він з ОСОБА_15 уходили з території школи, то потерпілий був живий, та захисника ОСОБА_7 , що обвинувачений ОСОБА_11 умисних дій, які полягали у заподіянні потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, не застосовував, також він не причетний до вбивства потерпілого є безпідставними, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_11 , ОСОБА_15 та ОСОБА_10 цілеспрямовано нанесли потерпілому ОСОБА_14 не менше 55 ударів по голові та грудній клітині, після чого залишили його на території школи в безпорадному стані, що свідчить про наявність умислу саме на вбивство потерпілого.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_11 про те, що на досудовому розслідуванні не були взяті відео з камери по вул. Полтавській, по яким можна було б встановити час, коли він з ОСОБА_15 пішли зі школи №2, - не можуть бути взяті до уваги, оскільки згідно із положеннями кримінального процесуального закону, слідчий, здійснюючи свої повноваження, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, та на власний розсуд визначає об`єм дій, спрямованих на перевірку наведених заявником обставин, достатній та необхідний, за переконанням слідчого чи прокурора.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_9 на те, що в мотивувальній частині вироку при формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, міститься неточність в розкритті об`єктивної сторони злочину та в розмежуванні дій кожного із співучасників злочину, та захисника ОСОБА_7 на те, що вина ОСОБА_11 не доведена, оскільки не розкрита об`єктивна сторона злочинів та не встановлена суб`єктивна сторона злочинів на заслуговує на увагу, оскільки відповідно до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Колегією суддів встановлено, що викладене судом формулювання обвинувачення відповідає формулюванню обвинувачення, яке міститься в обвинувальному акті, при цьому в самому обвинувальному акті зазначені всі обов`язкові відомості, про які йдеться в ч. 2 ст. 291 КПК України, тобто цей процесуальний документ за своєю формою та змістом повністю відповідає вимогам вищезазначеної статті Кримінального процесуального кодексу України, так як слідчий з достатньою повнотою відобразив фактичні обставини кримінального правопорушення, які вважав встановленими, його правову кваліфікацію з посиланням на положення КК України, сформулював обвинувачення та виконав інші вимоги, передбачені вказаною статтею.

Окрім того, з матеріалів провадження вбачається, що стороною захисту під час проведення підготовчого судового засідання судом першої інстанції не ставилось питання щодо повернення обвинувального акта з підстав неточності в розкритті об`єктивної та не встановлені суб`єктивної сторони злочину, та в розмежуванні дій кожного із співучасників злочину.

При цьому, щодо розмежування дій обвинувачених колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 686 всі виявлені у потерпілого тілесні ушкодження утворились прижиттєво за короткий проміжок часу до настання смерті потерпілого, встановити їх послідовність не видається можливим.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_9 про те, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 686 від 14.12.2019 року потерпілий після отримання ушкоджень міг вчиняти активні дії до моменту розвитку загрозливих життю стану потерпілого, та захисника ОСОБА_8 про те, що наявність в діях обвинувачених складу злочину умисне вбивство нічим не підтверджено, а тому дії обвинувачених необхідно було кваліфікувати за ч.2 ст.121 КК України є необгрунтованими з огляду на таке.

Так, ч. 1 ст. 115 КК України передбачає відповідальність за умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. У свою чергу ч. 2 ст. 121 КК України передбачає відповідальність за умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Умисне вбивство відрізняється від умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, і визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до таких наслідків характеризується необережністю.

Умисел має дві характерні ознаки - інтелектуальну і вольову. Інтелектуальна- це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків; вольова - наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення.

Прямий умисел - це таке психічне ставлення до діяння і його наслідків, при якому особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання (ч. 2 ст. 24 КК).

Питання про наявність умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, а також спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину.

При цьому спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляється у способі вчинення діянь.

З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку, що сукупність наведених у вироку доказів переконливо свідчить про те, що поведінка обвинувачених до та після вчинення злочину, механізм, характер, спосіб завдання, кількість ударів (нанесення ударів по голові та грудній клітині, стрибання обома ногами на грудній клітині потерпілого, нанесення не менше 55 ударів) та локалізацію тілесних ушкоджень, безумовно вказують на спрямованість їх дій саме на позбавлення життя потерпілого.

Також про наявність у обвинувачених умислу саме на заподіяння смерті потерпілого свідчить і той факт, що обвинувачені вже лежачому на землі потерпілому нанесли численні удари в область тулуба та обличчя ОСОБА_14 , тобто бажали настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті від вчиненого ними діяння.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з урахуванням встановлених обставин кримінального провадження, правильно встановив, що обвинувачені мали умисел саме на заподіяння смерті потерпілому, а тому їх дії за п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК кваліфіковано правильно.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_11 на те, що експертом не встановлено, кому належать краплі крові, які були виявлені на його речах, а також, що за висновком експерта в його піднігтівому вмісті крові та клітин людини не встановлено є безпідставним, оскільки відповідно до висновку експерта № 1505/8 від 06.01.2020 року на рукавиці, вилученій під час затримання ОСОБА_11 , наявна кров людини, яка може походити також від ОСОБА_14 , також за висновком експерта №31/3 від 08.01.2020 року та висновком експерта № 1505/5 від 10.01.2020 року в піднігтьовому вмісті ОСОБА_14 та на речах ОСОБА_14 виявлена кров людини, яка може походити від ОСОБА_11 .

Твердження обвинуваченого ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_9 , що покази свідків не підтверджують винуватість обвинувачених, як і протоколи впізнання, оскільки вони не були безпосередніми очевидцями побиття потерпілого є безпідставними, оскільки покази свідків узгоджуються із письмовими доказами та відеозаписами спостереження, яким судом надано належну оцінку, окрім того, обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_10 під час слідчого експерименту за їх участю детально розповіли про обставини спричинення всіма обвинуваченими тілесних ушкоджень потерпілому, при цьому в суді першої інстанції ОСОБА_11 та ОСОБА_10 також не заперечували спричинення ними ударів потерпілому.

Доводи захисника ОСОБА_7 про те, що версія обвинувачених про те, що вони разом з потерпілим ОСОБА_14 йшли в сторону школи для придбання спиртних напоїв не перевірена та не відкинута судом колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зазначене не спростовує висновків суду щодо винуватості обвинувачених у вбивстві потерпілого, що підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

Посилання обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та захисників на відсутність доказів вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, не встановлення об`єктивної сторони вимагання є безпідставними, оскільки факт вимагання обвинуваченими квартири потерпілого підтверджується: - показами свідка ОСОБА_13 , відповідно до яких, обвинувачені детально розпитувати потерпілого про квартиру, а саме про те, чи хтось там живе або прописаний, в якому стані квартира, та сказали щоб на наступний день він був помитий, бритий, чисто одягнений, при цьому ОСОБА_11 комусь подзвонив та сказав, що питання з квартирою вирішено; - показами свідка ОСОБА_20 , який в судовому засідання повідомив, що йому подзвонив ОСОБА_11 та повідомив, що він знайшов квартиру, та коли приїхав на автостанцію, то з обвинуваченими рядом стояв потерпілий, а також протоколами проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_11 та ОСОБА_10 та відеозаписами до них, відповідно до яких, ОСОБА_11 повідомив, що вони завдавали удари потерпілому з метою заволодіння його квартирою, а ОСОБА_10 зазначив, що ОСОБА_11 постійно розпитував потерпілого про квартиру, яка знаходиться на Селищі 17 вересня (інша назва Хімзавод) та щодо наявності документів на неї.

Суд першої інстанції на підставі показів свідків та досліджених в судовому засіданні доказів дійшов обгрунтованого висновку про те, що обвинувачені вимагали передачу права на квартиру (чи то права користування, чи то проживання), а потерпілий заперечував це.

При цьому, колегія суддів вважає, що суд обгрунтовано у вироку послався на Постанову Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 № 10 "Про судову практику у справах про злочини проти власності", відповідно до якої вимагання є закінченим злочином з моменту пред`явлення вимоги, поєднаної з насильством, незалежно від досягнення поставленої винною особою мети. Якщо під час вимагання потерпілого було умисно вбито, дії винної особи належить кваліфікувати за сукупністю злочинів - за частиною четвертою статтею 189 КК і пунктом 6 частини другої статті 115 КК (2341-14).

Доводи захисника ОСОБА_8 про те, що формулювання обвинувачення щодо передачі права на квартиру є не конкретизованим не заслуговують на увагу з огляду на те, що стороною захисту під час проведення підготовчого судового засідання зазначене питання перед судом не ставилось, при цьому судом першої інстанції встановлено, що обвинувальний акт щодо обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 відповідає вимогам ст. 291 КПК України, що стало підставою для призначення судового розгляду.

Таким чином, докази винуватості ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 за пред`явленим обвинуваченням за ч. 4 ст. 189, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України перевірені судом та згідно зі ст. 94 КПК України належним чином оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 у інкримінованих їм кримінальних правопорушеннях за ознаками: - ч.2 ст.189 КК України, а саме: вимога передачі права на чуже майно (вимагання), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане із заподіянням тяжкого тілесного ушкодження; - п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме: вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, з корисливих мотивів, вчинене за попередньою змовою групою осіб, а тому апеляційні скарги обвинувачених та захисників задоволенню не підлягають.

Що стосується призначеного обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 покарання, то воно відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, оскільки при його призначенні судом першої інстанції були враховані: тяжкість вчиненого обвинуваченими кримінальних правопорушень, які відноситься згідно із ст. 12 КК України до категорії особливо тяжких злочинів; дані про особи обвинувачених, а саме, що: - ОСОБА_11 раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; - ОСОБА_10 раніше судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, консультативно спостерігається психіатром; - ОСОБА_12 раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, також враховано обставини вчинення злочинів; обставин, що пом`якшують покарання обвинувачених, - не встановлено; обставина, що обтяжує покарання обвинувачених, - вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Апеляційним переглядом встановлено, що судом першої інстанції, при призначенні обвинуваченим покарання, враховані обставини, на які у своїх апеляційних скаргах посилаються: - прокурор, а саме, на обставини вчинених обвинуваченими кримінальних правопорушень, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та наявність обставини, що обтяжує покарання обвинувачених; - обвинувачений ОСОБА_11 , а саме що він раніше не судимий; - захисник ОСОБА_9 , а саме, що обвинувачений ОСОБА_12 позитивно характеризується, раніше не судимий, оскільки вказані обставини стали підставою для призначення судом обвинуваченим покарання в межах санкцій ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 115 КК України, а саме на строк, що перевищує їх мінімальну межу, при цьому не є їх максимальною межею, що не вказує на невідповідність призначеного покарання.

Твердження прокурора про те, що обвинувачені вину не визнали, колегія суддів вважає необгрунтованим, оскільки обрана позиція захисту не є підставою для призначення більш суворого покарання.

Посилання прокурора на те, що судом надано оцінку поведінці обвинувачених після нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, а саме їх байдужість до життя потерпілого, відсутність бажання та наміру йому допомогти, та стійке бажання уникнути відповідальності підтверджується вироком суду, відповідно до якого, судом встановлена відсутність обставин, що пом`якшують покарання обвинувачених.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора щодо призначення більш суворого покарання обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 не підлягають задоволенню.

Вимога прокурора щодо призначення більш суворого покарання, про що просить прокурор, не свідчить про те, що призначене покарання є явно несправедливим, оскільки судом фактично враховані всі обставини при призначенні покарання.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_11 про те, що він має постійне місце проживання, де характеризується позитивно, матір, яка страждає на певні захворювання, цивільну дружину, а також, що він до затримання працював, пропонував матеріальну допомогу потерпілому, та захисника ОСОБА_9 про те, що у ОСОБА_12 є постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки не можуть бути підставами для пом`якшення призначеного покарання обвинуваченим, враховуючи обставини вчинених ними злочинів, а саме, що обвинуваченими було спричинено численні тілесні ушкодження потерпілому, залишено його без медичної допомоги, та наявність обставини, що обтяжує покарання обвинувачених - вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, виправлення обвинувачених можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Крім того, колегія суддів вважає, що обставин, що можуть істотно знижувати ступінь тяжкості вчинених обвинуваченими злочинів обвинуваченими та захисниками не наведено, а тому підстави для застосування більш м`якого покарання відсутні.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що призначене обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для їх виправлення та не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги прокурора, вважаючи доводи останнього не обґрунтованими.

Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора Павлоградської окружної прокуратури, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2022 року залишити без задоволення.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2022 року щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченими, які тримаються під вартою, - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:

_____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4