У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0000002

за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_7 на вирок Новоодеського районного суду Миколаївської області від 13 квітня 2021 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нова Одеса Миколаївської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

-обвинуваченого за ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 345 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області від 13 квітня 2021 року ОСОБА_6 засуджений:

- за ч. 1 ст. 296 КК України до покарання у виді арешту строком на 3 місяці. На підставі ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, звільнений від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності;

- за ч. 1 ст. 345 КК України до покарання у виді арешту строком на 6 місяців.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_7 просять вирок скасувати, а кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 закрити.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

Захисник ОСОБА_8 вважає, що вирок не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки суд першої інстанції взяв до уваги тільки показання сторони обвинувачення та не взяв до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_9 .

Зазначає, що суд не з`ясував, з яких причин ОСОБА_6 викликав наряд поліції, чому він був у крові, та мав тілесні ушкодження, рукав його куртки був відірваний.

Вважає, що оскільки ОСОБА_6 було заподіяно тілесні ушкодження, то цілком виправдано було застосування ним шумового пристрою (стартовий пістолет), для привернення уваги мешканців навколишніх будинків, що відносно нього вчиняються хуліганські дії. А доводи обвинуваченого, що він один не міг вчиняти хуліганські дії відносно чотирьох осіб, двоє з яких були дорослі чоловіки молодше за нього, у стані сп`яніння, є слушними. Тому, у діях ОСОБА_6 відсутній склад злочину передбачений ч. 1 ст. 296 КК України, оскільки саме він зазнав тілесних ушкоджень внаслідок дій свідків по справі.

Також вважає, що суду не було надано жодного достовірного доказу відносно того, що ОСОБА_6 погрожував насильством чи вбивством працівнику поліції. Обвинувачення базується виключно на показаннях свідків, які є працівниками поліції та зацікавлені у виправданні незаконного застосування до нього фізичної сили.

Звертає увагу, що працівники одного і того ж правоохоронного органу є потерпілими по справі, свідками, та розслідували злочин, будучи зацікавленими у результатах досудового розслідування.

Обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що суд першої інстанції у вироку лише перелічив докази, виклав їх зміст, проте оцінку кожному із доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності не надав.

Вважає, що вирок базується на припущеннях та недопустимих доказах. Справу розглянуто не уповноваженим, несправедливим, упередженим судом, що підлягав відводу. Судом не доведено його винуватість, оскільки стороною обвинувачення не надано жодного належного та допустимого доказу який би беззаперечно вказував на те, що саме він вчинив хоча б один із злочинів.

Зазначив, що суд не навів переконливих мотивів з яких він відхилив одні докази і прийняв до уваги інші докази, не навів мотивів, чому відхилив доводи сторони захисту про недопустимість ряду доказів, покладених в основу вироку.

Також не взяв до уваги, що між ОСОБА_10 та ОСОБА_6 наявні особисті неприязні стосунки, які існували до моменту прибуття поліцейських на виклик, що дає підстави кваліфікувати дії ОСОБА_6 як злочин проти особи, а саме за ст. 129 КК України.

Вважає, що суд першої інстанції вийшов за межі висунутого обвинувачення в обвинувальному акті, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. А саме, визнавши недоведеним обвинувачення у погрозі вбивством працівнику правоохоронного органу, безпідставно визнав доведеним, що ОСОБА_6 здійснював погрози фізичною розправою потерпілому ОСОБА_10 , чим самостійно змінив обсяг обвинувачення за ч. 1 ст. 345 КК України.

Вказує на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

На думку апелянта, судом не враховано, що він 30 років служив в міліції, є пенсіонером МВС України, раніше не притягувався до адміністративної чи кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання.

Захисник ОСОБА_7 навів аналогічні доводи.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

01 січня 2017 року, близько 16:00 год., знаходячись біля багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_3 , безпідставно, з хуліганських спонукань, ОСОБА_6 підійшов до ОСОБА_11 та, демонструючи свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки у суспільстві, схопив останнього за правий рукав куртки, який відірвав.

Потім дістав стартовий пістолет марки «ИЖ-СПЛ-01» та здійснив два постріли в бік ОСОБА_11 та грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, ігноруючи наявність навколо інших мешканців будинку, умисно наніс ОСОБА_11 рукояттю пістолета два удари в обличчя, спричинивши останньому легкі тілесні ушкодження.

Крім того, 01 січня 2017 року, близько 16:25 год., ОСОБА_6 , знаходячись біля будинку за адресою: АДРЕСА_3 , коли до нього підійшли працівники Новоодеського ВП ГУНП в Миколаївській області: дільничний офіцер поліції ОСОБА_10 , поліцейський водій ОСОБА_12 та т.в.о. начальника СВ Новоодеського ВП ОСОБА_13 , які перебували в складі СОГ, представились та пред`явили службові посвідчення, почав висловлюватись на адресу ОСОБА_10 образливими нецензурними словами та штовхнув останнього долонею правої руки в груди, висловлюючи погрози фізичної розправи в бік ОСОБА_10 , потягнувся рукою до сумки, яка знаходилася у нього на плечі.

Зреагувавши на протиправні дії ОСОБА_6 , усвідомлюючи небезпеку для життя та здоров`я ОСОБА_10 в обстановці, що склалася, ОСОБА_13 разом з ОСОБА_12 застосували до ОСОБА_6 заходи фізичного впливу та спеціальні засоби кайданки. Не зважаючи на це, ОСОБА_6 чинив опір працівникам правоохоронного органу та продовжував погрожувати у нецензурній формі фізичною розправою працівникам поліції.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні грубого порушення громадського порядку та у погрозі насильством працівнику правоохоронного органу, у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків. Його дії судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 345 КК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали судового провадження, суд дійшов такого.

Згідно з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні 01.01.2017 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 345 КК України.

Не погоджуючись з цим вироком, обвинувачений ОСОБА_6 та його захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_7 подали апеляційні скарги, в яких оспорювали вину обвинуваченого у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 44 КК України, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 286 КПК України звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, здійснюються судом.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

При цьому, згідно ч. 3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

У Постанові від 06.12.2021 по справі N 521/8873/18 (провадження N 51-413 кмо 21), Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду зазначила, що суди першої та апеляційної інстанцій мають обов`язок відповідно до положень ст. 285 КПК роз`яснити особі, яка притягується до кримінальної відповідальності те, що на момент судового розгляду чи апеляційного перегляду закінчились строки давності притягнення цієї особи до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою ст. 49 КК, для звільнення особи від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. Нероз`яснення судом першої чи апеляційної інстанцій відповідно до вимог ст. 285 КПК зазначених обставин є порушенням вимог кримінального процесуального закону, що тягне неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Під час апеляційного розгляду, після роз`яснення судом апеляційної інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 положень закону про звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі ст. 49 КК України, та закриття кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 заявив усне клопотання про його звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296 та ч. 1 ст. 345 КК України та не заперечував проти закриття кримінального провадження.

Обвинуваченому ОСОБА_6 апеляційним судом також роз`яснено положення ст. 49 КК України та підстави для звільнення його від кримінальної відповідальності. Обвинувачений ОСОБА_6 підтвердив своє розуміння зазначеної норми закону та просив звільнити від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_7 не заперечував проти звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.

Прокурор ОСОБА_5 вважав, що обвинувачений підлягає звільненню від кримінальної у зв`язку із закінченням строків давності.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Отже, у даному кримінальному проваджені, початком перебігу строку давності є день, коли кримінальне правопорушення було вчинено.

Згідно обвинуваченню, кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 296 КК України, вчинено 01.01.2017, а тому строк давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку сплив 01.01.2020.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 345 КК України, згідно обвинуваченню, вчинено 01.01.2017, а тому строк давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за вчинення нетяжкого злочину сплив 01.01.2022.

Матеріали кримінального провадження не містять відомостей про те, що протягом цього часу ОСОБА_6 вчинив інші кримінальні правопорушення, за час досудового розслідування він не ухилявся від слідства та суду. Тобто, строк давності не переривався та не зупинявся. Прокурор вказаних обставин не заперечував.

Враховуючи вищевикладене, обвинувачений ОСОБА_6 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, а за вчинення нетяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 345 КК України, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, закінчився.

Відповідно до ч. 1 ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

Тому, апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню, із закриттям кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Керуючись ст. 284, 376, 405, 407, 409, 417, 424, 532 КПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_7 задовольнити частково.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про його звільнення від кримінальної відповідальності задовольнити.

Вирок Новоодеського районного суду Миколаївської області від 13 квітня 2021 року щодо ОСОБА_6 - скасувати.

Звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296 КК України, - на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, та за ч. 1 ст. 345 КК України, - на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3