н/п 1-кс/490/1377/2023
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/909/23
У Х В А Л А

10 квітня 2023 року слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ ВП№ 2 Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором про накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:

До Центрального районного суду м. Миколаєва надійшли матеріали кримінальної справи від слідчого, погоджене прокурором про накладення арешту на тимчасово вилучене майно під час проведення огляду місця події 27.01.2023 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: предмети схожі на патрони калібру 5.45мм, в кількості 218 штук, яке було вилучено 27.01.2023 року під час проведення огляду місця події, внесеного до ЄРДР за №00000131 від 28.01.2023 року за ознаками ч.1 ст.263 КК України.

Сторони до судового засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином.

Слідчий в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Вивчивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно ч.1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно п.1 ч.2, абз.2 ч 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Як вбачається з клопотання, 27.01.2023 року до чергової частини ВП № 2 Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області надійшло повідомлення про те, що АДРЕСА_2 на зупинці громадського транспорту, під час перевірки гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає АДРЕСА_3 було виявлено в барсетці предмети схожі на набої калібру 5.45 в кількості 218 штук.

За вказаними обставинами слідчим (дізнавачем) 28.01.2023 року внесено до ЄРДР відомості за №00000131 від 28.01.2023 року за ознаками ч.1 ст.263 КК України.

В якості доказів до клопотання долучено:

- витяг з ЄРДР, відповідно до якого відомості про кримінальне правопорушення були внесені після проведення обшуку;

- рапорт, згідно якого під час перевірки в особи в барсетці було виявлено бойові набої.

- протокол огляду місця події, в ході якого в ОСОБА_5 було вилучено бойові набої.

Зміст клопотання та долучені до нього документи свідчать про те, що фактично предмет, на який просить накласти арешт слідчий, був вилучений співробітниками поліції під час особистого обшуку ОСОБА_5 .

За змістом ч.1 ст. 237 КПК України огляд місцевості, приміщення, речей та документів проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення. Проведення огляду особи положеннями цієї статті не передбачено.

Відповідно до ст. 209 КПК України, особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.

Згідно з вимогами частин 1,3,4 ст. 208 КПК України уповноважена особа має право затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, якщо цю особу застали на місці вчинення злочину, та має право здійснити обшук затриманої особи з дотриманням правил, передбачених ч.7 ст. 223 і ст. 236 КПК України.

Згідно зі ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього н може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

У пунктах 3,4 ч.2 ст. 87 КПК України передбачено, що суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема порушення права особи на захист та отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Разом з тим, наведене вище свідчить про те, що предмети схожі на патрони калібру 5.45мм, в кількості 218 штук, на які просить накласти арешт слідчий, були вилучені співробітниками поліції у ОСОБА_5 з порушенням вимог ст. 208, 223, 236 КПК України з істотним порушенням його права на захист, а тому, відповідно до положень ст. 87 КПК України є недопустимим доказом. За такого, цей доказ не може бути використаним при прийнятті судом процесуального рішення і на нього не може бути накладено арешт, з метою забезпечення його збереження.

Також, слідчим не доведена така мета забезпечення арешту, як збереження речових доказів, для запобігання їх приховування, пошкодження, втрати, знищення, використання або перетворення.

Слід зазначити, що обіг зброї та бойових припасів є забороненим, а тому ці речі не мають ознак майна, що перебуває у вільному обігу та не можуть бути повернуті особам, у яких вони вилучені. Тобто, у цих речей немає конкретного власника майна, який міг би вчинити дії, для запобігання яких прокурор звернувся з клопотанням про накладення арешту на це майно.

Крім того, вилучені законом з обігу предмети не вважаються тимчасово вилученим майном та не підлягають поверненню особам, а можуть бути визнанні постановою дізнавача, слідчого чи прокурора речовим доказом та зберігатися у визначеному місці.

При цьому слідчим, прокурором постанова про визнання речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні не виносилась.

Відповідно до ч.1 ст 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

З урахуванням вищенаведеного, зокрема те, що належним чином не доведено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування законності арешту наведених у клопотанні речей, а тому у вказаному клопотанні слід відмовити.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. 173 КПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання СВ ВП№ 2 Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором про накладення арешту на майно у вказаному кримінальному провадженні відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1