ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/122/23 Справа № 182/8603/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2022 року про задоволення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0000925 стосовно ОСОБА_7 -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2022 року було задоволено клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0000925 стосовно ОСОБА_7 .

Застосовано до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом.

Вирішено питання речових доказів.

Судом першої інстанції було визнано доведеним формулювання суспільно-небезпечного діяння, а саме:

17.10.2021 психічно хворий ОСОБА_7 , спільно зі своїм батьком ОСОБА_9 перебували за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де приблизно о 16.00 год. на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між ними почалася словесна сварка.

В цей час психічно хворий ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин вирішив спричинити тілесні ушкодження своєму батькові ОСОБА_9 з метою його вбивства.

З цією метою 17.10.2021 приблизно о 16.10 год. психічно хворий ОСОБА_7 , перебуваючи у стані неосудності, тобто не усвідомлюючи свої дії та не керуючи ними, маючи намір на вбивство свого батька ОСОБА_9 , вийшов до приміщення балкону квартири, де взяв сокиру, із якою направився до свого батька ОСОБА_9 , котрий перебував в приміщенні спальної кімнати за адресою: АДРЕСА_1 .

Після чого, психічно хворий ОСОБА_7 17.10.2021 приблизно о 16.15 год., перебуваючи в приміщенні спальної кімнати за адресою: АДРЕСА_1 , сокирою, тримаючи яку обома руками, наніс не менше восьми ударів в область голови ОСОБА_9 , тобто в життєво важливий орган, після чого наніс неодноразові удари в область грудної клітини з обох сторін ОСОБА_9 , чим заподіяв останньому, згідно висновку судово-медичного експерта № 577 від 18.11.2021 тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми а саме: восьми рублених ран в лівій скронево-тім`яно-потиличної області голови, баготоуламкового перелому кісток склепіння черепу в лівій тім`яно-потиличній області з переходом на основу черепу, надрубу лівої скроневої кістки, розрубу луски потиличної кістки зліва, крововиливу у м`які тканини голови в лобній області справа і в тім`яно-потиличній області справа, епідурального крововиливу, двобічного субарахноідального крововиливу, множинних вогнищ, забоїв речовини головного мозку, травматичного набряку речовини головного мозку, закритої травми грудної клітини і грудного відділу хребта а саме: крововиливу у м`які тканини задньої поверхні шиї з переходом на м`які тканини між лопаткової, правої і лівої лопаткової областей спини, переломів 2-8-го ребер справа по середньо-ключичній лінії, переломів 3-6-го ребер справа по передньо-пахвиній лінії, перелому 3-го ребра справа по лопатковій лінії, переломів 5-6-го ребер справа по біля хребтовій лінії, переломів 3-9-го ребер зліва по середньо- ключичній лінії, переломів 10-11-го ребер зліва по передньо-паховій лінії, переломів 4-5-го ребер зліва по задньо-паховій лінії, переломів 3-6-го ребер зліва по лопатковій лінії, переломів остистих відростків 3-5-го грудних хребців, переломів обох лопаток, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя. Від отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_9 помер на місці.

Смерть потерпілого ОСОБА_9 настала від відкритої черепно-мозкової травми у вигляді множинних рублених ран голови, забоїв м`яких тканин голови, переломів кісток склепіння та основи черепу, епі-, субдурального та субарахноідального крововиливів, забою речовини головного мозку, яка ускладнилась розвитком набряку головного мозку.

Дослідивши всі зібрані у справі докази, суд першої інстанції зробив висновок, що своїми діями ОСОБА_7 вчинив суспільно небезпечне діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення /злочину/, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України - вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

При цьому, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_7 , страждає на хронічне психічне захворювання у формі вираженого розладу особистості і поведінки внаслідок епілепсії, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованого йому діяння він також перебував у неосудному стані, не міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними. За своїм психічним станом потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом.

Тому суд першої інстанції зробив висновок про необхідність застосування до ОСОБА_7 заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом, оскільки він вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане зі спричиненням смерті іншій особі і за своїм станом та характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити ухвалу та виключити посилання на умисел і мотив дій ОСОБА_7 при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України.

В іншій частині просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що відповідно до дослідженого судом першої інстанції висновку первинної стаціонарної комісійної судово-психіатричної експертизи № 157 від 19.11.2021, ОСОБА_7 у період інкримінованого йому діяння і в даний час страждає на хронічне психічне захворювання у формі вираженого розладу та поведінки внаслідок епілепсії. Зазначене хронічне психічне захворювання позбавляло його можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними у період інкримінованого йому діяння.

За своїм психічним станом у теперішній час ОСОБА_7 також не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними, не може брати участь у судовому засіданні. Потребує застосування до нього примусового заходу медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом.

Прокурор зазначив, що з вказаним станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісна наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст. 24 КК України, а також мотиву, як ознаки суб`єктивної сторони злочину.

Тому, на думку прокурора, висновки суду першої інстанції, які він зробив про психічне ставлення неосудної особи до вчиненого суспільно небезпечного діяння, не ґрунтуються на правильному тлумаченні закону про кримінальну відповідальність, яке б відповідало його точному змісту, що є підставою для зміни судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно із вимогами п. 3 ч. 1 статті 413 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, тягне за собою зміну судового рішення.

Осудність є однією з загальних ознак суб`єкта злочину, юридичною підставою вини та кримінальної відповідальності. Виходячи з передбачених ст. 19 КК України критеріїв відповідний стан особи характеризується здатністю усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

Неосудна особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Особа, що вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру.

Виходячи з положень ст. 23 КК України, виною є психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності, передбаченої цим Кодексом, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.

Умисна форма вини включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання.

Усвідомлення означає розуміння не лише фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони складу конкретного злочину, а і його негативного соціального значення у виді суспільної небезпеки.

Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності). Бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення.

Мотив злочину - це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином. Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.

Мотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини. Прояв таких ознак є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, а саме - висновку первинної стаціонарної комісійної судово-психіатричної експертизи № 157 від 19.11.2021 року, ОСОБА_7 у період інкримінованого йому діяння і в даний час страждає на хронічне психічне захворювання у формі вираженого розладу та поведінки внаслідок епілепсії. Зазначене хронічне психічне захворювання позбавляло його можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними у період інкримінованого йому діяння. За своїм психічним станом у теперішній час ОСОБА_7 також не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними, не може брати участь у судовому засіданні. Потребує застосування до нього примусового заходу медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, що з зазначеним станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісна наявність у свідомості чітко сформованого умислу, у розумінні ст. 24 КК України, а також мотиву як ознаки суб`єктивної сторони злочину.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, що висновки суду першої інстанції про таке психічне ставлення неосудної особи до вчиненого суспільно небезпечного діяння не ґрунтуються на правильному тлумаченні закону про кримінальну відповідальність, яке б відповідало його точному змісту, а відтак є свідченням неправильного застосування такого закону.

Крім того, вказана правова позиція викладена в постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 13.06.2019 (провадження № 51-8109 км 18) та від 26.06.2019 (провадження № 51-6228 км 18).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2022 року стосовно ОСОБА_7 , необхідно змінити та виключити з мотивувальної частини ухвали посилання на спрямованість умислу та мотиву дій ОСОБА_7 при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2022 року про задоволення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0000925 стосовно ОСОБА_7 - задовольнити.

Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2022 року про задоволення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0000925 стосовно ОСОБА_7 - змінити.

Виключити з мотивувальної частини ухвали посилання на спрямованість умислу та мотиву дій ОСОБА_7 при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України.

В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4