Справа № 199/717/23
ВИРОК

іменем України

02.02.2023 року місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_4

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Дніпро кримінальне провадження №0006899 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт.Володарське Володарського району Донецької області, українки, громадянки України, з вищою освітою, працюючої керівником гуртку рукоділля Центру позашкільної освіти Волинської обласної ради, розлученої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.111-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 після окупації смт. Нікольське Донецької області російськими військовими залишилась у селищі. У невстановлений у ході досудового розслідування час, у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на здійснення дій спрямованих на впровадження стандартів освіти держави-агресора у навчальному закладі Новогригорівська ЗОШ І-ІІ ступенів - філії КЗ «Нікольська школа І-ІІІ ступенів № 1 імені Якименка А.Д., Нікольської селищної ради Донецької області.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 в умовах, коли Український народ героїчно протистоїть російському агресору, у порушення вимог ст. 1, 2, 17 Конституції України, зрадила українській державі та всьому Українському народові, добровільно здійснюючи дії, спрямовані на впровадження стандартів освіти держави-агресора у закладах освіти, тобто злочин проти основ національної безпеки України за наступних обставин.

24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі - ООН), до складу якої входять Україна, Російська Федерація та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, усі Члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 09.12.1981 № 36/103 про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав і резолюціями: від 16.12.1970 № 2734 (XXV), що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки; від 21.12.1965 № 2131 (XX), що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав і про обмеження їх незалежності і суверенітету від 14.12.1974 № 3314 (XXIX), що містить визначення агресії, визначено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію або втручання у будь-якій формі або з якої б то не було причини у внутрішні і зовнішні справи інших держав. Закріплені обов`язки держав утримуватися від: збройної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації; надання сприяння, заохочення або підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на своїй території навчання, фінансування і вербування найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки 24.08.1991 схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада УРСР проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди. Україна самостійно визначає адміністративно-територіальний устрій та порядок утворення національно-адміністративних одиниць.

Статтями 1, 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно-територіального устрою України входить АР Крим, області, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.

Згідно з вимогами ст. ст. 72, 73 Конституції України питання про зміну території України вирішуються виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених Конституцією, та проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.

Згідно з пунктами 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05 грудня 1994 року РФ, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні своє зобов`язання згідно з принципами Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01 серпня 1975 року поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язалися утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.

Всупереч вказаним нормам Президент Російської Федерації, а також інші представники влади Російської Федерації, діючи всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї ООН від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV), від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України.

Упродовж 2013 року у зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися на території України, у представників влади РФ та службових осіб з числа керівництва Збройних Сил РФ, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Мотивами зазначеного умислу стали євроінтеграційний курс розвитку України, підготовка до підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії та їхніми державами-членами, які розцінені представниками влади і Збройних Сил РФ як безпосередня загроза економічним та геополітичним інтересам РФ, що сприятиме втраті впливу над політичними процесами в Україні та позбавить контролю над її економічною діяльністю, призведе до поглиблення співпраці України з Організацією Північноатлантичного договору з метою досягнення критеріїв, необхідних для набуття членства у цій організації та можливої денонсації угод щодо тимчасового розташування Чорноморського флоту РФ на території України - в АР Крим та м. Севастополі.

Свою злочинну мету співучасники з числа представників влади та Збройних Сил РФ вирішили досягти шляхом ведення агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів і військовослужбовців Збройних Сил РФ, у тому числі дислокованих на підставі міжнародних угод на території АР Крим і м. Севастополя, а також залучення до виконання злочинного плану інших осіб, у тому числі громадян України та Російської Федерації, створення і фінансування незаконних збройних формувань та вчинення інших злочинів.

При цьому вони усвідомлювали, що такі протиправні дії призведуть до порушення суверенітету і територіальної недоторканості України, незаконної зміни меж її території та державного кордону, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, передбачали і прагнули їх настання.

З метою реалізації вказаного умислу впродовж 2013 року на території РФ службові особи Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації (далі - ГШ ЗС РФ), на виконання наказів та під безпосереднім керівництвом представників влади та службових осіб Збройних Сил РФ, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, розробили злочинний план, яким передбачалося для досягнення військово-політичних цілей РФ, що на думку співучасників були прямо пов`язані із необхідністю незаконної окупації та подальшої анексії АР Крим, м. Севастополя та південно-східних регіонів України, поряд із застосуванням політичних, дипломатичних, економічних та інформаційних заходів, використання протестного потенціалу населення південно-східних регіонів України для організації сепаратистських референдумів, спрямованих на порушення територіальної цілісності України.

Вказаний план у повній мірі відповідав та був розроблений з урахуванням принципів та підходів, викладених у виступі начальника ГШ ЗС РФ ОСОБА_6 перед Академією військових наук РФ з доповіддю про гібридну війну в лютому 2013 року, яка у подальшому отримала назву « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де зазначалося, що з метою досягнення цілей повинна надаватися перевага невоєнним заходам (політичним, економічним, інформаційним, гуманітарним), які застосовуються з використанням протестного потенціалу населення, інформаційним протиборством та воєнним заходам прихованого характеру.

У подальшому, з грудня 2013 року до лютого 2014 року, для забезпечення схвалення та підтримки громадянами РФ і мешканцями південно-східних регіонів України злочинних діянь, направлених на порушення суверенітету і територіальної цілісності України та встановлення впливу і вагомості РФ на світовій арені, представники влади та Збройних Сил РФ, на виконання спільного злочинного плану, організували із застосуванням засобів масової інформації розпалювання в Україні національної ворожнечі шляхом ведення інформаційно-пропагандистської підривної діяльності.

Так, із грудня 2013 року за допомогою різних видів медіа-ресурсів РФ здійснювалось викривлення подій Революції Гідності, вказувалося на хибність європейського вектору розвитку зовнішніх відносин України. При цьому шляхом перекручування, постійного нав`язування хибного тлумачення, компонування інформації для зміни свідомості та ставлення громадян РФ і місцевих мешканців південно-східних регіонів України щодо дійсності та значення подій, які насправді відбувалися в Україні, представники опозиційних до тодішнього політичного режиму в Україні сил висвітлювалися як прихильники радикально націоналістичних поглядів, учасники національно-визвольного руху середини ХХ століття (ОУН, УПА) - як прибічники та послідовники фашизму, пропагувалась їх неповноцінність за ознаками ідеологічних та політичних переконань.

Одночасно за допомогою засобів масової інформації здійснювалося спотворення свідомості частини населення України з метою зміни світоглядних основ, зародження сумніву в необхідності та доцільності спільного існування в рамках самостійної, унітарної, суверенної держави Україна з європейським вектором розвитку, підбурювання до міжетнічних конфліктів, розпалювання сепаратистських настроїв серед населення окремих регіонів України (АР Крим і м. Севастополя та південно-східних областей), провокування національних зіткнень, формування хибного образу частини українського населення як «націонал-фашистів», які мають інші духовні та моральні цінності, пропагують культ насильства та знущання над російськомовним населенням України.

Ураховуючи, що територія АР Крим та м. Севастополя мала найбільше військово-стратегічне значення для представників влади та Збройних Сил РФ серед інших територій України, які були об`єктом їх злочинного посягання, а також те, що на вказаній території дислокувалися підрозділи Чорноморського флоту Російської Федерації (далі - ЧФ РФ), що сприяло найбільш прихованому використанню регулярних військ Збройних Сил РФ поряд з іншими елементами гібридної війни, а тому її ведення проти України співучасники злочинного плану вирішили розпочати з території півострова Крим.

Також, представниками влади і Збройних Сил РФ вчинялися дії щодо зміни меж території та державного кордону України на іншій території держави.

У березні - квітні 2014 року в м. Донецьк та інших населених пунктах Донецької області розпочалася збройна агресія Російської Федерації шляхом неоголошених та прихованих вторгнень підрозділів збройних сил та інших силових відомств Російської Федерації, організації та підтримки терористичної діяльності та діяльності, направленої на окупацію Донецької області та порушення територіальної цілісності України.

В окремих містах та районах Донецької області всупереч законодавству України 06 квітня 2014 року проведено незаконний референдум з питання «Про підтримку акту про державну самостійність Донецької народної республіки», за результатами якого 07.04.2014 проголошено створення незаконного псевдодержавного утворення «Донецька народна республіка» (далі - «ДНР»).

З метою забезпечення діяльності самопроголошеної «ДНР» представниками Російської Федерації з числа своїх громадян та місцевого населення Донецької області сформовані підрозділи політичного (так звані «органи державної влади «ДНР») та силового блоків (до складу яких увійшли представники так званих правоохоронних органів та незаконних збройних формувань), які мали стабільний склад лідерів, підтримували між собою тісні стосунки, забезпечували централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організації, а також розробили план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення.

В результаті вищезазначених подій значна кількість території та населених пунктів Донецької області протягом квітня-вересня 2014 року опинилась під контролем регулярних з`єднань і підрозділів збройних сил та інших військових формувань Російської Федерації, підпорядкованих і скеровуваних ними російських радників та інструкторів, Російської Федерації на території Донецької області так званої «ДНР», які Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18.01.2018, Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 та Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» № 1680-VII від 16.09.2014 визнані тимчасово окупованими територіями, а органи державної та місцевої влади України та бюджетні установи, згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 595 від 07.11.2014, припинили свою діяльність на вказаних територіях та переміщені на підконтрольну органам державної влади України територію.

19.02.2022 керівництвом РФ в умовах триваючого міжнародного збройного конфлікту в порушення положень ст. 51 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, ст. 23 Гаазької конвенції про закони та звичаї війни на суходолі від 18.10.1907, Загальної декларації про права людини, ст. 36 Конвенції про права дитини, Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ст. ст. 30, 30-1 Закону України «Про охорону дитинства» на тимчасово окупованій території Донецької області оголошено примусову загальну мобілізацію громадян України, які мешкають на тимчасово окупованій території Донецької області, в тому числі неповнолітніх, для участі у військових діях, спрямованих проти держави Україна.

Всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент Російської Федерації (далі - РФ) ОСОБА_7 , а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади РФ, діючи всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів ЗС РФ на територію України.

З цією метою 22.02.2022 Президент Російської Федерації підписав з керівниками російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей договори про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу, які в той же день ратифіковані Державною думою та Радою Федерації Федеральних Зборів Російської Федерації.

В цей же день Президент Російської Федерації, з метою надання видимості законності дій по нападу на Україну, направив до Ради Федерації Федеральних Зборів Російської Федерації звернення про використання Збройних Сил Російської Федерації за межами Російської Федерації, яке було задоволено.

Керівники російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей 23.02.2022 звернулися до Президента Російської Федерації з проханням надати допомогу у відбитті надуманої ними воєнної агресії «українського режиму щодо населення» так званих «Донецької народної республіки» та «Луганської народної республіки».

Президент Російської Федерації 24.02.2022 оголосив про своє рішення почати військову операцію в Україні, після чого був відданий наказ на вторгнення підрозділів Збройних Сил Російської Федерації на територію України.

Після цього, 24.02.2022 на виконання вищевказаного наказу військовослужбовці Збройних Сил Російської Федерації шляхом збройної агресії, незаконно вторглись на територію України через лінію державного кордону України, розташовану в Автономній Республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Київській, Сумській, Чернігівській та інших областях та шляхом застосування зброї здійснили напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти, а також здійснили окупацію частини території України, чим вчинили дії на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується до теперішнього часу та призводить до тяжких наслідків.

Указані дії супроводжуються бойовим застосуванням авіації, артилерійськими та ракетними ударами, а також застосуванням броньованої техніки та іншого озброєння. При цьому вогневі удари здійснюються по об`єктам, які захищені нормами міжнародного гуманітарного права. Зазначені дії призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури.

Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна і міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України. Указом Президента України № 573/2022 від 12 серпня 2022 року його строк повторно продовжено на 90 діб.

07.03.2022 військовослужбовці Збройних Сил Російської Федерації, шляхом збройної агресії, спільно з представниками так званої «ДНР», які є частиною окупаційної адміністрації РФ, здійснили тимчасову окупацію території Волноваського району Донецької області з державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, іншими об`єктами.

Згідно наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих території України від 25 квітня 2022 року № 75 ( у редакції Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 14 липня 2022 року № 152, Нікольська селищна територіальна громада входить до «Переліку громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 8 липня 2022 року».

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , займала посаду вчителя української мови Новогригорівської ЗОШ І-ІІ ступенів - філії КЗ «Нікольська школа І-ІІІ ступенів № 1 імені Якименка А.Д., Нікольської селищної ради Донецької області. Відповідно до наказу т.в.о. директора комунального закладу «Нікольська школа І-ІІІ ступенів № 1 імені ОСОБА_8 , Нікольської селищної ради Донецької області» від 23 травня 2022 року № 1-к/тр «Про внесення змін до наказу «Про зупинення трудових договорів з окремими працівниками» № 68 від 24.03.2022», у зв`язку із тим, що ОСОБА_5 залишилась на тимчасово окупованій території, дію трудового договору з ОСОБА_5 було призупинено.

В подальшому у ОСОБА_5 , яка на той момент займала посаду вчителя української мови Новогригорівської ЗОШ І-ІІ ступенів - філії КЗ «Нікольська школа І-ІІІ ступенів № 1 імені Якименка А.Д., Нікольської селищної ради Донецької області, перебуваючи у тимчасово окупованому смт. Нікольське Маріупольського району Донецької області, усвідомлюючи, що в Україні введено воєнний стан, керуючись ідеологічними та корисливими мотивами, виник злочинний умисел, спрямований на здійснення дій, спрямованих на впровадження стандартів освіти держави-агресора, реалізуючи який, усвідомлюючи злочинний характер та суспільну небезпечність своїх дій, діючи з прямим умислом, ОСОБА_5 надала свою згоду невстановленим у ході досудового розслідування представникам окупаційної адміністрації на те, що вона обійме посаду, пов`язану з організацією освітнього процесу, а саме в.о. заступника директора з навчально-виховної роботи т.зв. «муниципальной бюджетной общеобразовательного учереждения Новогригоровская школа администрации Новоазовского района ДНР», яке підпорядковується «Министерству образования и науки» т.зв. «ДНР».

Добровільно погоджуючись на зайняття вказаної посади, ОСОБА_5 усвідомлювала, що її подальші дії будуть спрямовані на шкоду державі України та на впровадження стандартів освіти держави-агресора у даному закладі освіти.

Продовжуючи виконувати свій злочинний умисел, спрямований на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, ОСОБА_5 , після того, як пройшла співбесіду з представниками так званої «ДНР», які є частиною окупаційної адміністрації РФ, на предмет її подальшої діяльності, надавши при цьому добровільну згоду впроваджувати стандарти освіти держави-агресора у даному закладі освіти, ОСОБА_5 зайняла посаду заступника директора так званої «муниципальной бюджетной общеобразовательного учереждения Новогригоровская школа администрации Новоазовского района ДНР», яка розташована на території Новогригорівської ЗОШ І-ІІ ступенів - філії КЗ «Нікольська школа І-ІІІ ступенів № 1 імені ОСОБА_8 , Нікольської селищної ради Донецької області», за адресою: Донецька область, Нікольський район, с. Новогригорівка, вул. Центральна, 1В.

Після чого, використовуючи отримані повноваження ОСОБА_5 , спланувала та організувала освітній процес, у так званій «муниципальной бюджетной общеобразовательного учереждения Новогригоровская школа администрации Новоазовского района ДНР» у відповідності до вимог «Закона об образовании» від 19.06.2015, прийнятим Постановою народної Ради так званої «ДНР», за освітніми стандартами та навчальними планами так званої «ДНР», із повним виключенням з освітнього процесу вимог до обов`язкових результатів навчання, визначених державними стандартами повної загальної середньої освіти України, який повністю протирічить меті як початкової так і базової середньої освіти в Україні та який формуватиме знання, інші компетентності та світогляд здобувачів освіти спрямовані на возвеличення Російської Федерації та так званої «ДНР», її історичної ролі та відповідно заперечення існування культурних цінностей українського народу, його історико-культурних надбань і традицій, української мови, що має своєю кінцевою метою збуджувати агресію та ненависть до України, тим самим вчинила дії, направлені на впровадження стандартів освіти держави-агресора у закладі освіти та підтвердила своє добровільне зайняття вказаної посади у вищезгаданому закладі освіти на тимчасово окупованій території Донецької області.

Відповідно до вимог статті 1 частини 1 Закону України «Про освіту» мовою освітнього процесу в закладах освіти є державна мова. Держава гарантує кожному громадянинові України право на здобуття формальної освіти на всіх рівнях (дошкільної, загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої), а також позашкільної та післядипломної освіти державною мовою в державних і комунальних закладах освіти.

Частиною 2 статті 1 Закону України «Про освіту» передбачено, що заклади освіти забезпечують обов`язкове вивчення державної мови.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про освіту» освіта є державним пріоритетом, що забезпечує інноваційний, соціально-економічний і культурний розвиток суспільства.

Статтею 1 Закону України «Про повну загальну середню освіту» визначено, що державні стандарти повної загальної середньої освіти - документи, що визначають загальні обсяги навчального навантаження здобувачів початкової, базової середньої, профільної середньої освіти, вимоги до їх компетентностей і до згрупованих за відповідними освітніми галузями обов`язкових результатів навчання, яких вони мають досягти на відповідному рівні повної загальної середньої освіти.

Так, Державним стандартом початкової освіти, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України 21 лютого 2018 року № 87 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 липня 2019 року № 688) передбачено, що метою початкової освіти є всебічний розвиток дитини, її талантів, здібностей, компетентностей та наскрізних умінь. До ключових компетентностей, серед іншого належать: вільне володіння державною мовою, спроможність діяти як відповідальний громадянин та брати повноцінну участь у громадському та суспільному житті, спираючись на критичне оцінювання основних подій національної, європейської та світової історії, а також повагу до прав людини та верховенства права, цінування культурного розмаїття різних народів та ідентифікацію себе як громадянина України.

Також, Державним стандартом базової середньої освіти, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2020 року № 898, визначено, що метою базової середньої освіти є розвиток природних здібностей, інтересів, обдарувань учнів, формування компетентностей, необхідних для їх соціалізації та громадянської активності, виховання відповідального, шанобливого ставлення до родини, суспільства, навколишнього природного середовища, національних та культурних цінностей українського народу. Реалізація мети базової середньої освіти ґрунтується на таких ціннісних орієнтирах, як формування в учнів активної громадянської позиції, патріотизму, поваги до культурних цінностей українського народу, його історико-культурного надбання і традицій, державної мови, плекання в учнів любові до рідного краю.

В подальшому, т.зв. в.о. директором школи ОСОБА_9 було видано наказ «Приказ МБОУ «Новогригорьевская школа» администрации Новоазовского района ДНР «О введении Государственных образовательных стандартов начального общего образования, основного общего образования в 2022-2023 учебном году» від 24.08.2022 № 29-А, в наслідок чого продовжуючи виконувати свій злочинний умисел на ОСОБА_5 , було покладено відповідальність за реалізацію т.зв. «Государственных образовательных стандартов» у т.зв. «МБОУ «Новогригорьевская школа» администрации Новоазовского района ДНР».

В подальшому, т.зв. директором школи ОСОБА_9 було видано наказ «Приказ МБОУ «Новогригорьевская школа» администрации Новоазовского района ДНР «Об утверджении педагогического совета школы» від 09.09.2022 № 35-Б, в наслідок чого продовжуючи виконувати свій злочинний умисел ОСОБА_5 , було включено в склад педагогічної ради т.зв. «МБОУ «Новогригорьевская школа» администрации Новоазовского района ДНР».

В подальшому, 16.09.2022 р. було проведено засідання педагогічної ради т.зв. «МБОУ «Новогригорьевская школа» администрации Новоазовского района ДНР» під час якої ОСОБА_5 , продовжуючи виконувати свій злочинний умисел, ознайомила присутніх із впровадженням заходів спрямованих планової профілактики так званого «экстремизма» серед неповнолітніх учнів вищевказаної школи, а також впровадження протидії поширенню «экстремизма и террористической идеологии» серед молоді.

Обвинувачена ОСОБА_5 провину визнала повністю. Суду показала, що дійсно вона, при обставинах, місті та часу, викладених у обвинувальному акті обставинах, здійснила дій, спрямовані на впровадження стандартів освіти держави-агресора у закладах освіти.

18.01.2023 року у кримінальному провадженні складено обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 за ч.3 ст.111-1 КК України, а 02.02.2023 року між прокурором і обвинуваченою ОСОБА_5 укладена угода про визнання винуватості останньої.

Відповідно до даної угоди обвинувачена ОСОБА_5 під час досудового розслідування повністю визнала свою вину у кримінальному правопорушенні та обсяг підозри за ч.3 ст.111-1 КК України.

Сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, а саме - на призначення обвинуваченій ОСОБА_5 покарання у вигляді виправних робіт строком на один рік за місцем роботи з відрахуванням у дохід держави 10 відсотків заробітку та позбавленням права займати керівні посади у закладах освіти всіх форм власності строком на 10 років та без спеціальної конфіскації.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 повністю визнала свою провину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.111-1 КК України при обставинах, викладених у обвинувальному акті.

Суду також показала, що вона цілком розуміє характер обвинувачення у вчинені нею кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.111-1 КК України, який відноситься до нетяжких злочинів, беззастережно і добровільно, повністю визнає свою вину у пред`явленому обвинувачені.

Крім того, ОСОБА_5 зазначила, що вона розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст.ст. 472, 473 КПК України, згодна з видом покарання, яке до неї буде застосовано в результаті затвердження угоди та наполягає на затвердженні даної угоди.

За таких підстав суд вважає доведеним у засіданні те, що ОСОБА_5 здійснила дії, спрямовані на впровадження стандартів освіти держави-агресора у закладах освіти, а тому дії обвинуваченої повинно кваліфікувати за ч. 3 ст. 111-1 КК України.

Обвинуваченій ОСОБА_5 судом роз`яснено, що вона має право на справедливий судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого вона обвинувачують, вона має права передбачені ч.5 ст.474 КПК України, а також розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення її до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України.

Таким чином, вивчивши надані матеріали, заслухавши думку сторін судового провадження, які просили затвердити угоду про визнання винуватості, суд дійшов висновку про відповідність угоди вимогам ст.ст.470,472 КПК України, добровільність її укладення, відповідності інтересам суспільства, можливості її виконання та наявності всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.

З урахуванням вищевикладеного, а, також, даних, які характеризують особу обвинуваченої, обставин, які пом`якшують покарання, тобто: ОСОБА_5 раніше не засуджувалась, щиро кається, дала критичну оцінку своєї злочинної поведінки шляхом повного визнання вини і готова нести кримінальну відповідальність, характеризується позитивно, офіційно працевлаштована, тому суд вважає за необхідне призначити обвинуваченій ОСОБА_5 узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання за ч.3 ст.111-1 КК України у вигляді виправних робіт строком на один рік за місцем роботи з відрахуванням у дохід держави 10 відсотків заробітку та позбавленням права займати керівні посади у закладах освіти всіх форм власності строком на 10 років та без спеціальної конфіскації і вважає це доцільним з огляду на наявність декількох обставин, пом`якшуючих покарання, відсутність обставин, обтяжуючих покарання, а також, враховуючи, що покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення нових злочинів.

На підставі ч.15 ст.615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку суд користується своїм правом обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст.ст. 314,369,371-374,468,474,475 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Угоду від 02 лютого 2023 року про визнання винуватості між прокурором відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству Донецької обласної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_5 у кримінальному провадженні за №0006899 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.111-1 КК України, - затвердити.

ОСОБА_5 визнати винуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.111-1 КК України та призначити їй узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 02 лютого 2023 року покарання за ч.3 ст.111-1 КК України у вигляді виправних робіт строком на 1 (один) рік за місцем роботи з відрахуванням у дохід держави 10 відсотків заробітку, та позбавленням права займати керівні посади у закладах освіти всіх форм власності строком на 10 років та без спеціальної конфіскації.

До набрання вироком законної сили продовжити дію раніше обраного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту за визначеною в ухвалі адресою та накладеного ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10.01.2023 року.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10.01.2023 року на: ноутбук марки Lenovo модель Thinkpad 20JXS05903, серійний номер R90Q3L72 чорного кольору в комплекті із зарядним пристроєм; мобільний телефон марки «Хіаоmі redmi note 5», ІМЕI1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , в який встановлено дві картки оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» кожні з яких має ідентифікаційний код перша: НОМЕР_3 та друга: НОМЕР_4 із номерами НОМЕР_5 та НОМЕР_6 ; дві пластикові картки тримача мобільної сім картки оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар», кожна має ідентифікаційний код на зворотному боці, перша: НОМЕР_3 , друга: НОМЕР_4 ; флеш накопичувач марки «Kingston», помаранчевого кольору, об`ємом 4 GB; флеш накопичувач марки «SP», чорного кольору, об`ємом 16 GB; флеш накопичувач марки «Kingston», чорного кольору, об`ємом 64 GB; паперовий блокнот із рукописними написами; фрагмент паперу білого кольору на якому містяться дві печатки синього кольору із рукописним написом; фрагмент паперу білого кольору із рупосними написами; пластикова картка тримач сім карт помаранчевого кольору оператору зв`язку «Билайн» із ідентифікаційним кодом на зворонтньому боці НОМЕР_7 , а також міститься номер телефону НОМЕР_8 ; сім-картка оператору мобільного зв`язку «Билайн» із ідентифікаціним кодом НОМЕР_7; пластикову картку тримач сім карт білого кольору із ідентифікаційним кодом на зворонтньому боці НОМЕР_9 ; сім-картка оператору мобільного зв`язку із ідентифікаційним кодом НОМЕР_10-4; предмети ззовні схожі на грошові кошти банку російської федерації номіналом 10 рублів рф у кількості 1 шт., із номером ЬЕ1353045, номіналом 50 рублів рф у кількості 5 шт., із номерами ПЭ1439996, ВИ8216070, ГН6346097, ВЯ4777467, ВЛ3265346, та номіналом 500 рублів рф із номером ХМ8637531 - скасувати.

Відповідно до ст. 100 КПК України: ноутбук марки Lenovo модель Thinkpad 20JXS05903, серійний номер R90Q3L72 чорного кольору в комплекті із зарядним пристроєм; мобільний телефон марки «Хіаоmі redmi note 5», ІМЕI1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , в який встановлено дві картки оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» кожні з яких має ідентифікаційний код перша: НОМЕР_3 та друга: НОМЕР_4 із номерами НОМЕР_5 та НОМЕР_6 ; дві пластикові картки тримача мобільної сім картки оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар», кожна має ідентифікаційний код на зворотному боці, перша: НОМЕР_3 , друга: НОМЕР_4 ; флеш накопичувач марки «Kingston», помаранчевого кольору, об`ємом 4 GB; флеш накопичувач марки «SP», чорного кольору, об`ємом 16 GB; флеш накопичувач марки «Kingston», чорного кольору, об`ємом 64 GB; паперовий блокнот із рукописними написами; фрагмент паперу білого кольору на якому містяться дві печатки синього кольору із рукописним написом; фрагмент паперу білого кольору із рупосними написами; пластикова картка тримач сім карт помаранчевого кольору оператору зв`язку «Билайн» із ідентифікаційним кодом на зворонтньому боці НОМЕР_7 , а також міститься номер телефону НОМЕР_8 ; сім-картка оператору мобільного зв`язку «Билайн» із ідентифікаціним кодом НОМЕР_7; пластикову картку тримач сім карт білого кольору із ідентифікаційним кодом на зворонтньому боці НОМЕР_9 ; сім-картка оператору мобільного зв`язку із ідентифікаційним кодом НОМЕР_10-4; предмети ззовні схожі на грошові кошти банку російської федерації номіналом 10 рублів рф у кількості 1 шт., із номером ЬЕ1353045, номіналом 50 рублів рф у кількості 5 шт., із номерами ПЭ1439996, ВИ8216070, ГН6346097, ВЯ4777467, ВЛ3265346, та номіналом 500 рублів рф із номером ХМ8637531, повернути за належністю ОСОБА_5 .

Відповідно до п.7 ч.9 ст. 100 КПК України речові докази: три оптичних диски для лазерних систем зчитування (додаток до протоколу огляду від 06.12.2022 року, додаток до протоколу огляду від 09.12.2022 року, додаток до протоколу допиту підозрюваної ОСОБА_5 від 06.01.2023), карту пам`яті MicroSD (додаток до протоколу обшуку від 05.01.2023 року) - залишити в матеріалах справи.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку обвинуваченому, виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди. Прокурором виключно з підстав призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди.

На підставі ч.6 та ч.7 ст.376 КПК України - копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій, захиснику та прокурору.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, повний текст вироку вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Учасникам судового провадження, які не були присутні при проголошенні резолютивної частини вироку, направити копію повного тексту вироку не пізніше наступного дня після ухвалення вироку (ч. 7 ст. 376 КПК України).

Суддя: ОСОБА_1