Справа № 562/2522/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2022 року Здолбунівський районний суд Рівненської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши в порядку спрощеного провадження кримінальне провадження, внесене в єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000184 від 18 жовтня 2022 року по обвинуваченнюОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Здолбунів Рівненської області, українця, громадянина України, з середньою освітою,тимчасово непрацюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 , згідно із судового наказу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 18.10.2019 зобовязаний сплачувати на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання двох малолітніх дітей: доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Стягнення аліментів згідно судового рішення мало проводитися щомісячно, починаючи з 03.10.2019 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття

Однак, ОСОБА_3 в період часу з вересня 2021 року по вересень 2022 року, умисно, злісно ухилявся від сплати аліментів, встановлених вищевказаним рішенням суду, внаслідок чого утворилася заборгованість зі сплати коштів (аліментів) в сумі 53 485 грн., що сукупно складають суму виплат більше як за три місяці відповідних платежів.

Зокрема, ОСОБА_3 будучи обізнаним про обов`язок покладений на нього судовим наказом Здолбунівського районного суду Рівненської області від 18.10.2019, маючи неофіційний заробіток в період часу із вересня по 14 грудня 2021 року, з травня по 11 вересня 2022 року, отримуючи за нього грошові кошти, аліменти на утримання дітей не сплачував. В період часу із 15 грудня 2021 року по травень 2022 року самостійно роботу не шукав, документів які б свідчили про неможливість працевлаштування чи погіршення стану здоров`я до Здолбунівського районного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) не надав.
Крім того, до Здолбунівської районної філії Рівненського обласного центра зайнятості як особа, що шукає роботу маючи змогу не звертався, на даний час офіційно не працевлаштований, жодної матеріальної допомоги своїм малолітнім дітям у вказаний період не надавав, продуктами харчування та одягом дітей не забезпечував, чим свідомо вчиняв дії спрямовані на умисне злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 1 ст. 164 КК України, як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).

Обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 надійшов до Здолбунівського районного суду Рівненської області в порядку ст. 302 КПК України, з клопотанням прокурора про його розгляд у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.
Частинами 2, 3 ст. 381 КПК України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.
Із змісту заяви обвинуваченого ОСОБА_3 , яка була складена у присутності захисника ОСОБА_7 , вбачається, що останній беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, тобто в злісному ухилені від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), погоджується із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України та надав свою згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.
Потерпіла ОСОБА_4 відповідно до поданої заяви, ознайомлена із обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст.302 КПК України та надала свою згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду у судовому засіданні.
Суд має право призначити розгляд у судовому засіданні обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку та викликати для участі в ньому учасників кримінального провадження, якщо визнає це за необхідне.
Відповідно до частин 2, 3 ст.382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному КПК України, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.
Враховуючи викладене, положення підпункту 6 пункту 4 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2617-VIII, те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, заяву ОСОБА_3 в якій він зазначає, що не оспорює встановлені під час досудового розслідування обставини і згоден з розглядом обвинувального акта у спрощеному порядку, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт має бути розглянутий в порядку, визначеному статтями 381-382 КПК України.
При цьому, у відповідності до частини 4 ст.107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Суд, вивчивши обвинувальний акт та матеріали кримінального провадження, вважає доведеним, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КК України, а саме злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).
Органом досудового розслідування встановлено обставини вчинення кримінального проступку, які підтверджують обставини, встановлені судом.
У поданій заяві ОСОБА_3 зазначені обставини не оспорює, вважає, що органом досудового розслідування вони встановлені у повному обсязі, свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення беззаперечно визнає у повному обсязі, його позиція є добровільною та не є наслідком будь-якого примусу.
Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, дійшов висновку, що під час розгляду обвинувального акту підтверджено факт вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України.
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Згідно зі ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 164 КК України, згідно ст.12 КК України класифікується, як кримінальний проступок.
Характеризуючи особу обвинуваченого ОСОБА_3 , суд враховує те, що він згідно ст. 89 КК України раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та у лікаря психіатра не перебуває, за місцем проживання компрометуючі матеріали відсутні.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.
Враховуючи вище викладене, суд обвинуваченому ОСОБА_3 призначає покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень у межах санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинення кримінального правопорушення у виді громадських робіт.
Цивільний позов по кримінальному провадженні не заявлено.
Процесуальні витрати та речові докази відсутні.
Заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, до обвинуваченого не застосовувались.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368-371, 373-374, 376, 381-382 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В :
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України та призначити йому покарання за цим законом у виді 80 (вісімдесят) годин громадських робіт.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу не обирати.
Документи кримінального провадження № 0000184 залишити у матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Здолбунівський районний суд Рівненської області.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У відповідності до частини 1 статті 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя: ОСОБА_1