Справа № 522/2788/22
Провадження № 1-кп/522/898/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі кримінальне провадження, яке зареєстроване в ЄРДР за №0001575 від 21.12.2021 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Одеси, громадянки України, студентки Фахового коледжу Одеського національного університету імені І.І. Мечникова, незаміжньої, яка зареєстрована та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

законного представника ОСОБА_3 ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

21.12.2021 приблизно о 17 годині неповнолітня ОСОБА_3 перебувала в приміщенні магазину «Sinsay» Торгово-розважального центру «Гагарін Плаза», який належить Дочірньому підприємству «ЛПП Україна» Акціонерного товариства «ЛПП», та розташований за адресою: місто Одеса, вулиця Генуезька, будинок 5/2, заздалегідь маючи намір з корисливих мотивів, переслідуючи ціль особистого збагачення, заволодіти чужим майном, а саме товаром, який продавався у зазначеному магазині.

Реалізуючи свій намір ОСОБА_3 приступила до пошуку товару, яким можливо таємно заволодіти, та вибрала в результаті пошуків чорну жіночу сукню, на якій був встановлений цінник з вартістю товару 499 грн., а також пояс з цінником - 119 грн.

Діючи з вказаною метою, ОСОБА_3 взяла з полиці магазину зазначені речі, а також взяла з полиць інший товар, з метою приховування факту крадіжки зазначених речей. Зайшовши до примірочної кабіни магазину, ОСОБА_3 , переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, діючи таємно, поклала зазначені речі, а саме - сукню та пояс, до чорної шкіряної сумки, яку мала при собі, заздалегідь не маючи наміру за них розраховуватись на касі магазину.

В подальшому ОСОБА_3 пройшовши касову зону магазину не розрахувавшись за товар, направилася до виходу з нього з зазначеним майном, тобто вчинила всі дії, які вона вважала за необхідне для таємного заволодіння вказаним чужим майном на загальну суму 515 гривень.

Однак довести свій намір до кінця ОСОБА_3 не змогла х незалежних від її волі обставин, оскільки під час виходу з магазину з зазначеними речами спрацювала рамка металодетектора на магнітні стрічки, які залишились непоміченими нею на зазначених речах, у зв`язку з чим ОСОБА_3 була зупинена співробітниками магазину під час спроби вийти з нього, при цьому саме співробітники магазину виявили зазначені неоплачені речі та спробу ОСОБА_3 таємно заволодіти зазначеними речами.

Таким чином, встановлені достатні підстави обвинувачувати ОСОБА_3 , у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України за кваліфікуючими ознаками закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), тобто особа виконала всі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального проступку до кінця, але його не було завершено з причин, які незалежали від її волі.

У судовому засіданні ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.1 ст.185 КК України, визнала повністю, у вчиненому щиро розкаялась та підтвердила суду такі встановлені під час досудового розслідування фактичні обставини як дата, час, місце, спосіб і наслідки вчиненого нею суспільно небезпечного діяння, зокрема, що вона 21.12.2021 приблизно о 17 годині перебувала в приміщенні магазину «Sinsay» Торгово-розважального центру «Гагарін Плаза», заздалегідь маючи намір з корисливих мотивів, переслідуючи ціль особистого збагачення, заволодіти чужим майном, а саме товаром, який продавався у зазначеному магазині. Реалізуючи свій намір ОСОБА_3 вибрала в результаті пошуків чорну жіночу сукню та пояс, взяла їх з полиці магазину, а також взяла з полиць інший товар, з метою приховування факту крадіжки зазначених речей. Зайшовши до примірочної кабіни магазину, ОСОБА_3 поклала сукню та пояс до чорної шкіряної сумки, яку мала при собі, проте на виході з магазину була зупинена співробітникам магазину, через що не отримала змогу розпорядитись викраденим майном на власний розсуд.

Прокурор просив суд визнати ОСОБА_3 винуватою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.1 ст.185 КК України.

Захисник вважав, що для його підзахисної достатньо буде обмежитись виховними заходами, оскільки ОСОБА_3 щиро покаялась, усвідомила скоєне та гарною поведінкою та навчанням доказує, що стала на шлях виправлення.

Законний представник обвинуваченої, її мати ОСОБА_6 , у судовому засіданні просила суд суворо не карати доньку.

Представник служби у справах дітей до суду не з`явився, надав заяву про розгляд кримінального провадження за його відсутності.

Представник потерпілого Дочірнього підприємства «ЛПП Україна» Акціонерного товариства «ЛПП», , юридична адреса: Львівська область, м. Перемишляни, вул. Міжгірська, 1, фактична адреса: м. Львів, вул. Лемківська, 15, ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Під час судового засідання, встановлено, що обвинувачена та інші учасники кримінального провадження правильно розуміють зміст фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. Судом встановлено, що відсутні сумніви у добровільності позицій обвинуваченої та інших учасників судового розгляду. З урахуванням думки прокурора, обвинуваченої, захисника, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд вважає, що винність обвинуваченої ОСОБА_3 у вчинені кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, повністю доведена та її дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, оскільки вона вчинила закінчений замах, тобто виконала усі дії, які вважала за необхідне для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопрушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі, на таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

Дослідивши дані про особу неповнолітньої обвинуваченої, суд встановив, що вона навчається, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, неодружена, мешкає з батьками, кримінальне правопорушення вчинила вперше, матеріальні збитки по справі відсутні.

Обставинами, передбаченими ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченої суд визнає щире каяття, сприяння досудовому розслідуванню та суду у встановленні істини у справі та вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої згідно з ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні обвинуваченій покарання за вчинений кримінальний проступок, суд виходить з наступного.

Призначаючи покарання неповнолітній обвинуваченій у відповідності зі ст.ст. 65-68, 103 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, умови життя та виховання неповнолітньої ОСОБА_3 , вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітньої, також суд враховує приписи, визначені розділом XV КК України щодо призначення покарання неповнолітнім.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження вбачається, ОСОБА_3 скоїла кримінальне правопорушення у віці 15 років.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 КК України особи, що вчинили кримінальне правопорушення у віці від чотирнадцяти до шістнадцяти років, підлягають кримінальній відповідальності за крадіжку (ст. 185 КК України).

Санкція ч. 1 ст. 185 КК України передбачає покарання у вигляді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КК України до неповнолітніх, визнаних винними у вчиненні кримінального правопорушення, судом можуть бути застосовані такі основні види покарань: штраф, громадські роботи, виправні роботи, арешт, позбавлення волі на певний строк.

Відповідно до статті 61 КК України, такий вид покарання як обмеження волі, до неповнолітніх не застосовується.

У зв`язку з тим, що на час скоєння кримінального правопорушення обвинуваченій було 15 років, призначити їй покарання у виді громадських робіт, виправних робіт або арешту не уявляється можливим, так як вона не досягла 16-річного віку. В матеріалах кримінального провадження відсутні дані про те, що обвинувачена має самостійний дохід, власні кошти або майно, на яке може бути звернуто стягнення.

Таким чином, суд позбавлений можливості призначити обвинуваченій покарання за кримінальним провадженням.

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 105 КК України, неповнолітній, який вчинив кримінальний проступок або нетяжкий злочин, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання. У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього один чи декілька примусових заходів виховного характеру, визначених ч. 2 ст. 105 КК України.

Згідно з ч. 2 ст. 105 КК України, суд застосовує до неповнолітнього такі примусові заходи виховного характеру: 1) застереження; 2) обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього; 3) передача неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання; 4) покладення на неповнолітнього, який досяг п`ятнадцятирічного віку і має майно, кошти або заробіток, обов`язку відшкодування заподіяних майнових збитків; 5) направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення, але на строк, що не перевищує трьох років. Умови перебування в цих установах неповнолітніх та порядок їх залишення визначаються законом.

При цьому слід зазначити, що системний аналіз вжитих у кримінальному законі формулювань "звільнення від покарання" (ч. ч. 4 і 5 ст. 74, ч. 1 ст. 105 КК України), дає підстави зробити висновок, що під звільненням від покарання із застосуванням інших заходів примусу слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного в санкції статті чи призначеного судом, а від його призначення як виду примусових заходів в цілому. Іншими словами, суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК України, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині (кримінальному правопорушенні), керуючись ст. 105 КК України звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у справах №161/7253/18, 168/625/19.

Таким чином, з урахуванням щирого розкаяння та бездоганної поведінки неповнолітньої обвинуваченої, суд приходить до висновку про можливість звільнення неповнолітньої ОСОБА_3 від покарання із застосуванням до неї примусових заходів виховного характеру, передбачених ч. 2 ст. 105 КК України.

Вирішуючи питання про те, який саме примусовий захід виховного характеру, перелік яких визначений ч. 2 ст.105 КК України, буде найбільш дієвим і ефективним та забезпечить позитивний виховний вплив на неповнолітню, суд з урахуванням вищезазначених позитивних даних про особу ОСОБА_3 вважає за доцільне застосувати до неповнолітньої примусовий захід виховного характеру, відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст.105 КК України у вигляді застереження, що є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення нею нових правопорушень.

При цьому суд враховує, що у відповідності до роз`яснень, викладених у п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» № 2 від 15 травня 2006 року, застереження (п. 1 ч. 2 ст. 105 КК (2341-14), яке є одним із найм`якших заходів виховного характеру, може бути зроблено шляхом роз`яснення судом неповнолітньому наслідків його дій - шкоди, завданої охоронюваним законом правам особи (осіб), інтересам суспільства або держави, - та оголошення неповнолітньому осуду за ці дії, а також попередження про більш суворі правові наслідки, які можуть настати в разі продовження ним протиправної поведінки чи вчинення нового злочину.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся, запобіжний захід не обирався.

Судові витрати по справі - відсутні.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370-374, 381-382 КПК України

У Х В А Л И В :

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винною у пред`явленому їй обвинуваченні у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України.

На підставі ч. 1 ст. 105 КК України звільнити неповнолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, без визначення його виду і розміру, застосувавши до неї примусовий захід виховного характеру у вигляді застереження, роз`яснивши неповнолітній ОСОБА_3 наслідки її дій - шкоди, завданої охоронюваним законом правам та інтересам потерпілої, інтересам суспільства, та оголосити їй осуд за ці дії, а також попередити про більш суворі правові наслідки, які можуть настати в разі продовження нею протиправної поведінки чи вчинення нового кримінального правопорушення.

Речові докази сукню жіночу чорного кольору, артикул 3563f-99x-xxs, пояс жіночий чорного кольору, артикул 7880f-99x-s вважати такими, що повернуті власнику; СD-R диск з записами камер внутрішнього відеоспостереження - зберігати в матеріалах провадження.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1