Справа № 516/2/23
Провадження № 1-і/516/1/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2023 року м.Теплодар

Теплодарський міський суд Одеської області складі колегії суддів під головуванням судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора відділу Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду, в режимі відеоконференцзв`язку клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000315 від 18 липня 2017 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 309 КК України,

в с т а н о в и в:

До Теплодарського міського суду Одеської області надійшло клопотання прокурора відділу Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні №0000315 від 18.07.2017 року, про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування поданого клопотання прокурор зазначив, що обвинуваченому необхідно продовжити строк тримання під вартою на 60 діб, так як ризики, передбачені ст. 177 КПК України встановлені раніше судом при обранні йому запобіжного заходу не відпали та продовжують існувати, в зв`язку з чим до обвинуваченого неможливо застосування більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою.

Заслухавши прокурора, який підтримав клопотання, обвинуваченого та його захисників, які заперечували проти задоволення клопотання, дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою, суд вважає за необхідне клопотання прокурора задовольнити, продовжити відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Статтею 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» гарантується право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Так, до Теплодарського міського суду Одеської області надійшло клопотання прокурора відділу Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні №0000315 від 18.07.2017 року, про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурором було подане клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що ризики встановлені раніше судом при обранні йому запобіжного заходу не відпали та продовжують існувати, в зв`язку з чим до обвинуваченого неможливо застосування більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 обвинувачується за ч. 2 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 309 КК України, а саме у закінченому замаху на вбивство, тобто умисному протиправному заподіянню смерті іншій людині, вчиненому з корисливих мотивів, не доведене до кінця з причин,що не залежали від волі особи, яка виконала всі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), з проникненням у приміщення та із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, тобто у вчиненні двох особливо тяжких злочинів, та у незаконному придбанні, зберіганні психотропних речовин без мети збуту, тобто у кримінальному проступку.

Так ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що 18.07.2017 приблизно об 11.00год. він усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи прямий умисел, направлений на незаконне заволодіння чужим майном з метою обернення його на свою користь, керуючись корисливим мотивом, через відкриті вхідні двері проник до приміщення магазину «SecondHand» «Одяг Некст» в м.Нова Каховка, вул. Соборна (Щорса), 15 Херсонської області, де вчинив напад, поєднаний із застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя та здоров`я продавця магазину потерпілу ОСОБА_8 при наступних обставинах.

При цьому обвинувачений, використовуючи предмет, схожий на ніж, наніс не менше чотирьох ударів в область грудної клітини та по одному удару по лівому передпліччю та лівої кисті, в результаті чого заподіяв потерпілій тяжкі тілесні ушкодження небезпечних для життя у вигляді множинних проникаючих колото-різаних ран грудної клітини з права.

Після чого, обвинувачений продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу заволодів з магазину, грошовими коштами потерпілої в розмірі 50 доларів США, станом на 18.07.2017р. еквівалентних 1298,24 грн., а також її особистим майном і документами, якими розпорядився на власний розсуд.

Крім того, обвинувачений 18.07.2017р. приблизно об 11.00 год., переслідуючи корисливий умисел, направлений на протиправне заволодіння чужим майном, з метою обернення його на свою користь, шляхом вільного доступу проник до приміщення магазину «SecondHand» «Одяг Некст» за вазаною вище адресою, де умисно, скоїв розбійний напад на продавця магазину потерпілу ОСОБА_8 .

Під час вчинення розбійного нападу обвинувачений, переслідуючи прямий умисел, направлений на протиправне позбавлення життя потерпілої, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання у вигляді смерті потерпілої, перебуваючи у приміщенні вказаного магазину, використовуючи предмет, схожий на ніж, наніс не менше чотирьох ударів в область грудної клітини та один удар по лівому передпліччю, в результаті чого заподіяв потерпілій тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя у вигляді множинних проникаючих колото-різаних ран грудної клітини з права.

Таким чином, обвинувачений виконав всі дії, які вважав необхідними, однак свій злочинний намір у вигляді настання смерті потерпілої не довів до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки потерпіла залишилася живою.

Після чого обвинувачений, продовжуючи реалізовувати свій корисний намір, заволодів з магазину, грошовими коштами потерпілої в розмірі 50 доларів США, еквівалентних 1298,24 грн., а також її особистим майном і документами, якими розпорядився на власний розсуд.

Крім того обвинувачений, за місцем свого мешкання у порушення ЗУ «Про наркотичні засоби, психотропні речовини та прекурсори» зберігав без передбаченого законом дозволу психотропну речовину, обіг якої обмежено метамфетамін, загальною масою 1,2757г. до моменту її вилучення під час обшуку працівниками поліції у період часу з 16.05год. до 17.40год. 31.07.2017р.

01 серпня 2017 року Херсонським міським судом Херсонської області було обрано ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 відбувається судовий розгляд у суді першої інстанції, та рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого прийнято під час судового розгляду справи.

Судом встановлено, що суд при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого керувався вимогами ст.ст. 176, 177, 178, 183 КПК України, оскільки обвинувальний акт щодо обвинуваченого за ч. 2 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 309 КК України, прийнято судом до розгляду та судовий розгляд триває.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, визначених у п. 1-5 частини 1 вказаної статті.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого прокурор мотивував тим, що не перестали існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що є підставою для продовження строку обраного запобіжного заходу.

Доводи обвинуваченого та його захисника щодо відсутності підстав для продовження строку тримання під вартою, оскільки підозра є необґрунтованою судом до уваги не приймається, за таких підстав.

Згідно п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення.

Приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду робити висновки щодо наявності, або відсутності обґрунтованості обвинувачення.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про обрання або продовження строку тримання під вартою (у разі його наявності), не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Окрім того, відповідно до п. 13 ч.1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_7 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли останній перебував у процесуальному статусі підозрюваного.

За таких обставин суд не переглядає обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 309 КК України, при розгляді клопотання про обрання чи продовженні строку запобіжного заходу.

Доводи обвинуваченого, що він тримається під вартою тривалий час та має статус обвинуваченого, проте відповідно до вимог КПК України, він як особа, обвинувачена у особливо тяжкому злочині, повинен був триматися під вартою 18 місяців, що в свою чергу суперечить ЄКПЛ, Конституції України, та ЗУ «Про судоустрій та статус суддів», на думку суду, також є необґрунтованими за таких підстав.

Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинності, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи. Суд зазначає, що суспільний інтерес у цій справі, полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а тому слід забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальним ризикам, які можуть наступити в разі зміни йому запобіжного заходу, а саме переховування від суду з метою уникнення покарання, можливості вчинення іншого кримінального правопорушення, вірогідність незаконного впливу на свідків з метою примушування їх до зміни своїх показань. Для відмови в звільненні особи з-під варти застосовуються принципи конвенційного прецедентного права, такі як ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ «Штегмюллер проти Австрії» 1969р.); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ «Вемгофф проти Німеччини» 1968р.).

Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі Харченко проти України від 10.02.2011р). У справі «Москаленко проти України» (рішення від 20.05.2010р. п. 36) Європейський суд зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у вчиненні яких він обвинувачувався. У цьому контексті ЄСПЛ нагадав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Також ЄСПЛ визнав, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує. Тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для продовження строку тримання під вартою (рішення ЄСПЛ від 12.03.2013р. у справі «Волосюк проти України»). При цьому, докази того, що обставини, які були прийняті судом при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з часом змінились, обвинуваченим та його захисником не надані.

Крім того, слід наголосити, що ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» № 12369/86 від 26.06.1991р. вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Із вказаного рішення Європейського суду вбачається, що попереднє ув`язнення може бути застосоване до особи, яка обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, виходячи із самої тяжкості обвинувачення. При цьому суд враховує відсутність можливості без продовження строку тримання під вартою, встановити обставини, що мають значення в кримінальному провадженні, та що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.

Як вбачається, обвинувачений обвинувачується у вчиненні двох особливо тяжких злочинів, за один з яких передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, у разі визнання його винуватим, обставини пред`явленого обвинувачення, а саме замаху на вбивство особи з метою розбійного нападу, внаслідок якого потерпіла залишилися живою лише через незалежні від обвинуваченого обставини.

Вказані вище обставини у сукупності та дані про особу обвинуваченого свідчать про наявність на даний час ризиків, передбачених ч. 1 статті 177 КПК України, тому є достатні підстави вважати, що продовжують існувати підстави для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого на строк 60 днів, бо саме такий запобіжний захід здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та створити необхідні умови для виконання завдань кримінального провадження, передбачених положеннями ст.. 2 КПК України, та з урахуванням наведеного вище, перебування обвинуваченого під вартою не виходить за межі розумного строку.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також, згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Крім того, зважаючи на те, що остаточне рішення по справі відносно обвинуваченого не прийнято, свідки та потерпіла підлягає безпосередньому допиту судом та суд має дослідити докази у справі, суд вважає, що в даному випадку існують ризики можливого незаконного впливу останнього на свідків та потерпілу, з метою зміни останніми показань, а також обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

З урахуванням того, що інкримінований обвинуваченому злочин був із застуванням насильства з метою позбавлення особи життя, який не був доведений до кінця, суд вважає наявним ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

За таких обставин, суд вважає, що у клопотанні прокурора доведено про не зменшення ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

На даному етапі судового провадження лише запобіжний захід у виді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та зможе запобігти зазначеним ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для продовження відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом не встановлено.

Стороною захисту не надано доказів, які б свідчили про зменшення або зникнення встановлених ризиків, а також про наявність у обвинуваченого міцних соціальних зав`язків, які б у сукупності вказували на можливість обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу.

Таким чином, суд вважає, що ризики, які були заявлені у клопотанні прокурора, доведені під час розгляду клопотання та виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, обумовлені суспільною необхідністю, є обґрунтованими з огляду обмеження конституційних прав і свобод обвинувачених.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 199, 331, 372, 376 КПК України, суд

у х в а л и в:

Клопотання прокурора відділу Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_5 , задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нова Каховка, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор», строком на 60 днів, тобто до 17.03.2023 року включно.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення через Теплодарський міський суд Одеської області до Одеського апеляційного суду.

Копію ухвали вручити прокурору, захиснику направити обвинуваченому та направити уповноваженій службовій особі місць ув`язнення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3