Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/438/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 187 (86, 86-1, 142) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2022 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому матеріали кримінального провадження №0000066за апеляційною скаргою прокурора на вирок Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 02 червня 2022 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Побузьке Голованівського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, але визнаний таким, що не має судимості, жителя АДРЕСА_1
визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185 та ч. 3 ст. 187 КК України та призначено покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік; за ч. 3 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років із конфіскацією майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із конфіскацією майна. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 3 років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення. Покладено обов`язки, передбачені статтею 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи правовову кваліфікацію дій обвинуваченого, просить скасувати вирок через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 187 КК України, призначивши покарання за: ч. 1 ст. 185 КК України - обмеження волі строком на 1 рік; ч. 3 ст. 187 КК України - позбавлення волі строком на 8 років із конфіскацією всього майна, яке є його власністю. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 8років позбавлення волі із конфіскацією всього майна. Відповідно до ст.67 КК України визнати обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_6 вчинення злочину щодо особи похилого віку. В решті вирок залишити без зміни. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд, звільняючи обвинуваченого від покарання з випробуванням, не в повній мірі врахував тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, один з яких відноситься до особливо тяжкого злочину, особу ОСОБА_6 , який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за корисливі злочини проти власності, перебував у розшуку. Окрім того, суд першої інстанції безпідставно не визнав обтяжуючою обставиною, те, що злочин вчинено щодо особи похилого віку. Крім того, судом не в повній мірі враховано те що обвинувачений не працює, завдані збитки не відшкодував, переховувався від слідства після вчинення злочину. Також, судом першої інстанції при призначенні покарання було застосовано одній й ті ж обставини як для застосування ст.69 КК України, так і для ст.75 КК України.
В зміненій апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень, особі обвинуваченого внаслідок м`якості та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 через неповноту судового розгляду просив вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним за те, що він в ніч з 19 на 20 січня 2020 року, точної дати та часу слідством не встановлено, проходив польовою дорогою повз неогородженого домоволодіння ОСОБА_9 , яке розташоване по АДРЕСА_2 та зайшов до подвір`я вказаного домоволодіння. Перебуваючи на подвір`ї обвинувачений виявив поряд з порогом житлового будинку алюмінієвий бідон ємністю 40 літрів. В цей час у обвинуваченого виник умисел направлений на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, обвинувачений скориставшись відсутністю сторонніх осіб та достовірно знаючи, що його дії не будуть помічені, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, діючи умисно та цілеспрямовано, переслідуючи корисливу мету направлену на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, викрав виявлений ним алюмінієвий бідон ємністю 40 літрів, вартістю 400 грн., що належить на праві власності потерпілому. Після чого, обвинувачений з викраденим майном з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому майнову шкоду на зазначену суму.
Крім того, 29 лютого 2020 року о 19.00 год., обвинувачений маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень з метою помсти потерпілому, прийшов на територію подвір`я його домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_2 , де діючи умисно вибив вхідні двері до житлового будинку та зайшов всередину. Перебуваючи в житловому будинку та достовірно знаючи розташування житлових кімнат та предметів, обвинувачений виявив у приміщені кухні на поверхні столу дерев`яний предмет - «макогон» та зайшов з ним до спальної кімнати, в якій на той час відпочивав потерпілий. В подальшому, обвинувачений усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, діючи умисно та цілеспрямовано, маючи на меті заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, наніс останньому один цілеспрямований удар заздалегідь приготовленим для нанесення тілесних ушкоджень предметом у ліву частину голови потерпілого, від якого той прокинувся. У такий спосіб обвинувачений подолав у подальшому можливий опір потерпілого та викликав своїми діями у нього страх за своє життя та здоров`я та зухвало почав висловлювати неприязнь, пов`язану з подальшим нанесенням тілесних ушкоджень. Продовжуючи свої протиправні дії, спрямовані на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, обвинувачений тримаючи дерев`яний «макогон» в правій руці, наніс останньому ще близько десяти ударів в область голови, від яких потерпілий отримав численні тілесні ушкодження. Продовжуючи вчинення нападу, з метою заволодіння майном потерпілого, діючи з корисливих мотивів обвинувачений перейшов з дерев`яним макогоном в руках до коридору, де попередньо забіг потерпілий, завдавши вказаним предметом не більше двох ударів в область обох губ та одного удару в область лівої щоки, чим завдавши потерпілому в сукупності тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми: чисельних ран на волосяній частині голови, рани на шкірі величної ділянки зліва, рани на шкірі верхньої губи та рани на шкірі нижньої губи, струс головного мозку, які мають ознаки легких з короткочасним розладом здоров`я на термін більше шести діб. В подальшому обвинувачений, маючи на меті доведення злочину до кінця, здійснив особистий обшук потерпілого, який знаходячись під впливом страху за своє життя і здоров`я не здійснював опір, внаслідок чого виявив у правій кишені піджака та в подальшому відкрито заволодів мобільним телефоном «Номі» І- 189, вартістю 269,10 грн., в якому перебував флеш носій «Kingston», об`ємом 16 гігабайт, вартістю 116,10 грн. та ліхтариком - електрошокером «1101 Type light flashlight (plus)», вартістю 237,50 грн., який знаходився у лівій кишені. Після чого, обвинувачений разом із викраденим майном з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому майнову шкоду на загальну суму 622,20 грн.

Заслухавши доповідача, в дебатах прокурора, який підтримав подані зміни до апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Вирок є обґрунтованим, якщо він ухвалений судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є вирок, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що обґрунтованим є судове рішення, якщо воно ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені доказами, оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному й неупередженому дослідженні під час судового розгляду з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку доказів.

Вмотивованим є судове рішення у якому наведені пояснення (мотиви), чому суд вважає ту або іншу обставину доведеною чи недоведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Вмотивованість судового рішення забезпечується не лише наявністю у ньому мотивувальної частини, а й наведенням у ній оцінки та відповіді на кожен доречний, важливий і вирішальний аргумент сторони судового провадження.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04. 11. 1950 закріплено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ застосовується як джерело права, зокрема у справі «Кузнецов та інші проти Росії» від 11.01.2007 року, та у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» від 27.09.2001 року, де зазначено, що вмотивованість судового рішення пов`язана з належним здійсненням правосуддя, тобто у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Так, в мотивувальній частині вироку суд повинен описати результати оцінки доказів, навести докази для підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів. Викладаючи підстави для прийняття рішення, суд повинен дати відповідь на аргументи сторін. Таким чином, кожен доречний, важливий і вирішальний аргумент учасників судового засідання має бути проаналізований і одержана відповідь.

Висновки у судовому рішенні повинні прямо випливати з аргументації, а також бути чіткими, тобто не допускати неоднозначного трактування недостатньо лише цитувати законодавчі положення, а потім приймати рішення. Суддя повинен послідовно поєднувати закон з фактами у справі і наводити чіткі аргументи, яким чином було вирішено справу у конкретному випадку. Якщо цього не робити, це буде очевидним порушенням права на справедливий суд, яке гарантує стаття 6 Європейської конвенції з прав людини.

Місцевий суд визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК, а саме в тому, що він, вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу(розбій), поєднаний з проникненням у житло.

Такого висновку суд першої інстанції дійшов на підставі показань потерпілого ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_10 , а також письмових доказів: протоколом огляду місця події від 29.02.2020, протоколом проведення слідчого експерименту від 24.03.2020, висновком експерта №24 від 23.03.2020, висновком експерта №29 від 26.03.2020, висновком експерта №37 від 22.05.2020, протоколом огляду речей від 03.03.2020, протоколом проведення слідчого експерименту від 16.07.20201.

Проте, як вбачається з вироку, суд першої інстанції, у супереч вимогам п.1 ч.3 ст.374 КПК України, зазначені докази у вироку лише перерахував, при цьому не розкрив їх зміст, не проаналізував і не дав їм оцінки з точки зору їх допустимості, достатності, законності та належності, й не перевірив кожен із них на відповідність вимогам ст.ст. 85, 86 КПК України.
В той же час, колегія суддів зазначає, що з судового рішення має бути зрозуміло, яку саме сукупність доказів оцінював суд на підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчиненні ним, злочину передбаченого ч.3 ст.187 КК України і який взаємозв`язок існує між відомостями, що містяться в цих доказах, а також чому ця сукупність доказів доводить або не доводить ту чи іншу обставину, важливу для вирішення справи.
При цьому, в суді першої інстанції потерпілий пояснив, що під час того, як він покидав своє домоволодіння з його кишені випав мобільний телефон.

Крім того, суд першої інстанції не перевірив версію сторони захисту про відсутність у обвинуваченого умислу на проникнення до житла потерпілого саме з метою розбою, так як в обвинувальному акті зазначено і суд встановив, що обвинувачений прийшов до потерпілого, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень з метою помсти потерпілому. Не враховано судом і обставини виявлення та вилучення належного потерпілому телефону.
Отже, аналіз, оцінку і співвідношення доводів сторони обвинувачення та захисту із доказами, наявними у матеріалах провадження суд не зробив, не усунув суперечностей, що в свою чергу викликає вірогідність наявності ряду припущень у вказаному провадженні, які є недопустимими при ухваленні вироку.

Така оцінка доказів суперечить вимогам ст.94 КПК України, згідно якої суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції не з`ясував всі обставини, які мають істотне значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення, не перевірив належним чином доводи як сторони обвинувачення, так і сторони захисту, та не навів у вироку переконливого обґрунтування, чому прийняв одні докази та відкинув інші.

Крім того, суд першої інстанції не врахував правову позицію Верховного Суду, зазначену у постанові суду від 09 листопада 2021 року (справа №281/128/19, провадження № 51-4536км19), відповідно до якої доказування досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх доказів, які вказують на характер дій обвинуваченого, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння, обстановку, в якій діяла відповідна особа тощо, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) винуватості особи.

З огляду на відсутність ретельного дослідження судом першої інстанції вищевказаних обставин та неналежну оцінку досліджених судом доказів, колегія суддів не може прийти до висновку поза розумним сумнівом про доведення вини, правильність кваліфікації дій обвинуваченого, а також про наявність чи відсутність в його діях складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.
Отже, оскільки судом були допущені такі порушення, які можливо усунути лише при розгляді судом першої інстанції, враховуючи принцип інстанційності та безпосередності можливості дослідження доказів, апеляційний суд позбавлений можливості усунути вищевказані істотні порушення вимог кримінального процесуального закону допущені судом першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів, переглядаючи оскаржуваний вирок в апеляційному порядку, дійшла висновку, що вищезазначені порушення є процесуально неприпустимими при судовому розгляді, оскільки в такий спосіб порушуються норми кримінального процесуального закону та загальні засади забезпечення права на захист, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, безпосередності дослідження доказів і змагальності сторін у процесі, законності та одночасно обґрунтованості судового рішення, що передбачено як обов`язкова вимога у ст. 370, 374 КПК України.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , місцевим судом допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення кримінального провадження, що є безумовною підставою для скасування судового рішення та призначення, відповідно до ст.415 КПК України нового розгляду у суді першої інстанції.
Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 415 КПК України, відповідно до яких, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, колегія суддів не входить в обговорення питань щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вказаному кримінальному правопорушенні, правильності кваліфікації дій обвинуваченого та призначення покарання тощо, оскільки ці обставини підлягають перевірці під час нового судового розгляду, в ході якого необхідно усунути порушення, зазначені у цій ухвалі, повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, створити сторонам необхідні умови для забезпечення рівних прав у наданні доказів на підтвердження своїх позицій і доведенні перед судом їх переконливості, з урахуванням постанов Верховного Суду від 22.04.2021 року у справі № 698/8/18та 31.01.2022 у справі 385/939/16-к, ухвалити рішення, яке відповідає вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 415, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 02 червня 2022 року щодо ОСОБА_6 скасувати.
Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

СУДДІ: