Справа № 183/1642/22
№ 1-кс/183/1252/22

У Х В А Л А
Слідчий вказує на встановлення досудовим розслідуванням, що відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», правоохоронними органами окрім інших є органи прокуратури.
Таким чином, ОСОБА_7 є працівником правоохоронного органу.
Згідно із ст. 1 Закону, прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку; передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.
Статтею 3 цього Закону визначено зокрема такі засади діяльності прокуратури: законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, політичної нейтральності прокуратури, недопустимості незаконного втручання прокуратури в діяльність органів законодавчої, виконавчої і судової влади, неухильного дотримання вимог професійної етики та поведінки.
Згідно ст. 4 цього Закону організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Пунктами 3, 4 ч. 4 ст. 19 цього Закону на прокурора покладено зокрема таю обов`язки: діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, додержуватися правил прокурорської етики, зокрема не допускати поведінки, яка дискредитує його як представника прокуратури та може зашкодити авторитету прокуратури.
Крім того, згідно з ч. 1 ст. 36 цього Закону, особа, призначена на посаду прокурора, набуває повноважень прокурора після складення Присяги прокурора такого змісту: «Я, (прізвище, ім`я, по батькові), вступаючи на службу в прокуратуру, присвячую свою діяльність служінню Українському народові і Україні та урочисто присягаю: неухильно додержуватися Конституції та законів України, сумлінним виконанням своїх службових обов`язків сприяти утвердженню верховенства права, законності та правопорядку, захищати права і свободи людини і громадянина, інтереси суспільства і держави, постійно вдосконалювати свою професійну майстерність, бути принциповим, чесно, сумлінно і неупереджено виконувати свої обов`язки, з гідністю нести високе звання прокурора».
Присягу працівника прокуратури ОСОБА_7 прийняв 11.02.2011.
Відповідно з ч. 3 ст. 19 цього Закону, прокурор зобов`язаний неухильно додержуватися присяги прокурора. За порушення присяги прокурор несе відповідальність, передбачену законом.
Відповідно до ст. 1, ч. ч. 1,2 ст. 2 Конституції України, Україна є суверенна І незалежна, демократична, соціальна, правова держава. Суверенітет України поширюється на всю її територію. Територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканою.
Так, 24.08.1991 Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.
Положеннями статей 1 та 2 Основного Закону України - Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.
Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.
Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно-територіального устрою України входить АР Крим, області, зокрема, Луганська область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.
Згідно з вимогами ст.ст. 72, 73 Конституції України питання про зміну території України вирішуються виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених Конституцією, та проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.
У березні - квітні 2014 року в м. Луганськ та інших населених пунктах Луганської області розпочалася збройна агресія російської федерації шляхом неоголошених та прихованих вторгнень підрозділів збройних сил та інших силових відомств російської федерації (надалі - РФ), організації та підтримки терористичної діяльності та діяльності, направленої на окупацію Луганської області та порушення територіальної цілісності України.
В окремих містах та районах Луганської області всупереч законодавству України 11 травня 2014 року проведено незаконний референдум з питання «Про підтримку акту про державну самостійність Луганської народної республіки», за результатами якого 12.05.2014 проголошено створення незаконного псевдодержавного утворення «Луганська народна республіка» (далі - «ЛНР»).
З метою забезпечення діяльності самопроголошеної «ЛНР» представниками РФ з числа своїх громадян та місцевого населення Луганської області сформовані підрозділи політичного (так звані «органи державної влади «ЛНР») та силового блоків (до складу яких увійшли представники так званих правоохоронних органів та незаконних збройних формувань), які мали стабільний склад лідерів, підтримували між собою тісні стосунки, забезпечували централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організації, а також розробили план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення.
В результаті вищезазначених подій значна кількість території та населених пунктів Луганської області протягом квітня-вересня 2014 року опинилась під контролем регулярних з`єднань і підрозділів збройних сил та інших військових формувань РФ, підпорядкованих і скеровуваних ними російських радників та інструкторів, РФ на території Луганської області так званої «ЛНР», які Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18.01.2018, Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 та Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» № 1680-VII від 16.09.2014 визнані тимчасово окупованими територіями, а органи державної та місцевої влади України та бюджетні установи, згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 595 від 07.11.2014, припинили свою діяльність на вказаних територіях та переміщені на підконтрольну органам державної влади України територію.
19.02.2022 керівництвом РФ в умовах триваючого міжнародного збройного конфлікту в порушення положень ст. 51 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, ст. 23 Гаазької конвенції про закони та звичаї війни на суходолі від 18.10.1907, Загальної декларації про права людини, ст. 36 Конвенції про права дитини, Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ст. ст. 30, 30-1 Закону України «Про охорону дитинства» на тимчасово окупованій території Луганської області оголошено примусову загальну мобілізацію громадян України, які мешкають на тимчасово окупованій території Луганської області, в тому числі неповнолітніх, для участі у військових діях, спрямованих проти держави Україна.
Всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент РФ володимир ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади РФ, діючи всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів ЗС РФ на територію України.
Так, 24.02.2022, на виконання вищевказаного наказу, військовослужбовці Збройних Сил РФ, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглась на територію Україну через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, Київській, інших областях та здійснила збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення, та здійснили окупацію частин вказаної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.
24.02.2022 указом Президента Володимира Зеленського № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.
14.03.2022 указом Президента України Володимира Зеленського № 133/2022, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб.
Так, невстановлений досудовим розслідуванням денний час, у період з 13 по 24.03.2022 (більш точної дати не встановлено), за невстановлених обставин ОСОБА_7 , відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» будучи працівником правоохоронного органу та відповідно до Закону України «Про прокуратуру» прокурором органу прокуратури України, під час воєнного стану, добровільно зайняв посаду в незаконно створеному правоохоронному органі на тимчасово окупованій підрозділами збройних сил РФ території - прокуратурі Новопсковського району незаконно проголошеної, так званої ЛНР, що розташована за адресою: Луганська область, смт. Новопсковськ, вул. Українська, 22.
Після чого, ОСОБА_7 розпочав свою «службу» у вказаному незаконно створеному структурному підрозділі окупаційної адміністрації РФ - так званому Новопсковського району незаконно проголошеної Луганської Народної Республіки.
Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні колабораційної діяльності, тобто у добровільному зайнятті громадянином України посади в незаконних судових або правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.
Слідчий вказує, що наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженнями доказами.
08 квітня 2022 року у відповідності до ст. ст. 276-278 КПК України складено письмове повідомлення про підозру у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.
Відповідно до показів свідків підтверджується, що з березня 2022 року ОСОБА_7 перебував на тимчасово окупованій території України в смт Новопсков Старобільського району Луганської області. Перебування підозрюваного ОСОБА_7 на тимчасово окупованій території України позбавило орган досудового розслідування можливості вручити йому письмове повідомлення про підозру від 08.04.2022 у день його складання, у зв`язку з чим, зазначене повідомлення про підозру та повістки про виклики (на 24.04.2022, 25.04.2022, 26.04.2022) відповідно до вимог ч. 1 ст. 278, ст. ст. 111, 135 КПК України направлено у спосіб, передбачений для вручення повідомлень, а саме опублікування на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора 20.04.2022 та офіційному сайті видання Кабінету Міністрів України «Урядовий кур`єр» № 92 (7213) від 21.04.2022.
Разом з тим, на виклики слідчого підозрюваний ОСОБА_7 до органу досудового розслідування не з`явився.
28 квітня 2022 року ухвалою слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області отримано дозвіл суду на затримання з метою приводу підозрюваного ОСОБА_7 до суду для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 28.10.2022 включно.
26 квітня 2022 року у зв`язку з неявкою за викликом слідчого та ухиленням від слідства, підозрюваного ОСОБА_7 оголошено у розшук, здійснення якого в подальшому доручено оперативному підрозділу Луганського управління Департаменту внутрішніх розслідувань Національної поліції України.
Враховуючи те, що 24.04.2022, 25.04.2022, 26.04.2022 підозрюваний належним чином викликався до органу досудового розслідування, в тому числі для вручення повідомлення про підозру та проведення процесуальних дій, у спосіб передбачений законом, а саме через засоби масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на сайті офісу Генерального прокурора, проте не з`явився у призначений час та не повідомив про причини неприбуття, беручи до уваги той факт, що відповідно до показань свідків ОСОБА_7 у березні-квітні 2022 року перебував у смт. Новопсков Луганської області, тобто на території, яка на цей час непідконтрольна державним органам України, оскільки тимчасово окупована країною-агресором РФ та її незаконними збройними формуваннями, з урахуванням наведеного, необхідно вважати, що підозрюваний ОСОБА_7 переховується від органу досудового слідства на тимчасово окупованій території України, з метою ухилення від кримінальної відповідальності.
Таким чином, в ході досудового розслідування встановлені фактичні дані, що підозрюваний ОСОБА_7 знаходиться на тимчасово окупованій території Луганської області.
У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, посилаючись на викладені в ньому обставини, просив його задовольнити.
Захисник в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання. Вказав на те, що відсутня обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, оскільки належним чином підозра не вручена. Підозрюваний не обізнаний щодо викликів до слідчого та про наявність кримінального провадження, в якому він підозрюється і вирішення питання щодо проведення спеціального досудового розслідування порушить його право на захист
Вислухавши думку прокурора, захисника, вивчивши клопотання та дослідивши долучені до нього документи, слідчий суддя дійшов такого висновку.
Відповідно до ч. 2 ст. 297-1 КПК України, спеціальне досудове розслідування здійснюється на підставі ухвали слідчого судді у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених статтями 109, 110, 110-2, 111, 111-1, 111-2, 112, 113, 114, 114-1, 114-2, 115, 116, 118, частиною другою статті 121, частиною другою статті 127, частинами другою і третьою статті 146, статтями 146-1, 147, частинами другою - п`ятою статті 191 (у випадку зловживання службовою особою своїм службовим становищем), статтями 209, 255-258, 258-1, 258-2, 258-3, 258-4, 258-5, 348, 364, 364-1, 365, 365-2, 368, 368-2, 368-3, 368-4, 369, 369-2, 370, 379, 400, 408, 436, 436-1, 437, 438, 439, 440, 441, 442, 443, 444, 445, 446, 447 Кримінального кодексу України, стосовно підозрюваного, крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошений у міжнародний розшук.
Частиною 1 статті 42 КПК України передбачено, що підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
За ч. 2 ст. 297-4 КПК України, під час вирішення питання про здійснення спеціального досудового розслідування слідчий суддя зобов`язаний врахувати наявність достатніх доказів для підозри особи щодо якої подано клопотання у вчиненні кримінального правопорушення.
Так, в судовому засіданні слідчим суддею досліджено надані слідчим на підтвердження підозри докази, а саме: наказ Керівника Луганської обласної прокуратури №515к від 13 квітня 2021 року, покази свідка ОСОБА_8 , протокол огляду телефона керівника Старобільської окружної прокуратури Луганської області ОСОБА_8 від 31 березня 2022 року, покази свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які в своїй сукупності вказують на наявність достатніх доказів для підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.
Перевіряючи достатність доказів для такого висновку, слідчий суддя, поряд з положеннями ч. 2 ст. 297-4 КПК України, враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема, згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 р. у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, CampbellandHartleyv. theUnitedKingdom), п. 32, Series А, № 182). Натомість, не будучи наділеним повноваженнями щодо оцінки доказів на даній стадії кримінального судочинства, слідчий суддя, позбавлений можливості надати перевагу одним доказам перед іншими шляхом їх оцінки та аналізу в сукупності. Питання щодо доведеності вини особи та правильності кваліфікації її дій відповідно до закону про кримінальну відповідальність підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду кримінального провадження по суті.
Також, за ч. 2 ст. 297-4 КПК України, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про здійснення спеціального досудового розслідування, якщо прокурор, слідчий не доведе, що підозрюваний переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошений у міжнародний розшук.
З досліджених слідчим суддею матеріалів клопотання вбачається, що підозрюваний ОСОБА_7 неодноразово (на 24 квітня 2022 року, 25 квітня 2022 року, 26 квітня 2022 року) викликався до Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Сєвєродонецьку) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську для допиту як підозрюваний та проведення інших процесуальних дій за його участю за адресою: АДРЕСА_2 . В силу абз. 2 ч. 8 ст. 135 КПК України, вважається таким, який належним чином повідомлений про виклик. За викликами не прибув.
Постановою слідчого від 26 квітня 2022 року підозрюваного ОСОБА_7 оголошено в розшук.
Слідчим у клопотанні вказано, що підозрюваний перебуває на території смт.Новопсков Луганської області, яке, на його думку, є тимчасово окупованою територією в розумінні п. 7 ч. 1 ст. 1-1, ч. 2 ст. 3, Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 25 квітня 2022 року № 75.
Визначення тимчасово окупованої території України наведено в Законі України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII, із змінами, внесеними Законом № 2217-IX від 21 квітня 2022 року (надалі Закон № 1207).
Так, згідно з частиною 2 статті 1 Закону № 1207, окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими Російською Федерацією (у тому числі окупаційною адміністрацією Російської Федерації) починаючи з 7 квітня 2014 року. Межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях з цієї дати, визначено Президентом України за поданням Міністерства оборони України, підготовленим на основі пропозицій Генерального штабу Збройних Сил України.
В Указі Президента України «Про межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях» від 07 лютого 2019 року № 32/2019 смт.Новопсков Луганської області відсутнє.
П. 7 ч. 1 ст. 1-1 Закону № 1207, на який посилається слідчий, надає значення терміну тимчасово окупована Російською Федерацією територія України, яким має керуватися уповноважений на це суб`єкт, надаючи тій чи іншій території статусу окупованої. Наведена норма не визначає межі такої території, оскільки визнання тимчасово окупованою територією України здійснюється в порядку п. 1, 3 ч. 1 ст. 3 Закону № 1207.
Також, викладення у п. 7 ч. 1 ст. 1-1 Закону № 1207 визначення терміну «тимчасово окупована територія» не свідчить про наявність у прокурора або слідчого судді повноважень визначати межі, чи встановлювати факти тимчасової окупації збройними формуваннями російської федерації та окупаційними адміністраціями російської федерації території України. Такими повноваженнями після змін, внесених Законом № 2217-IX, в умовах воєнного стану наділені виключно Рада національної безпеки і оборони України, Президент України.
Перелік територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 12 травня 2022 року, затверджений Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 25 квітня 2022 року № 75 не встановлює конкретні територіальні громади, які перебувають на тимчасово окупованій території України. Крім того, наведений Перелік має інформативний характер, виданий в межах повноважень Кабінету Міністрів України відповідно до постанови Кабінету 16 квітня 2022 року № 457 «Про підтримку окремих категорій населення, яке постраждало у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України», а не в порядку здійснення повноважень, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 3 Закону № 1207.
З пояснень свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 вбачається, що ОСОБА_7 вступив до лав так званої «прокуратури ЛНР», знаходився на території Луганської області.
З наведених доказів вбачається, що дійсно, наявні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_7 перебуває на території Луганської області, яка перебуває під тимчасовою окупацією. Також, зазначені докази дають підстави вважати, що ОСОБА_7 співпрацює з окупаційною адміністрацією РФ та так званою «прокуратурою ЛНР», розташованим у м. Луганськ.
Указом Президента України від 7 лютого 2019 року № 32/2019 затверджено межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях, до якого віднесено, зокрема і м. Луганськ Луганської області.
Враховуючи наведене, слідчий суддя вважає доведеною ту обставину, що підозрюваний ОСОБА_7 переховується на території м. Луганська та Луганської області, частина якої у встановленому Законом порядку визнана тимчасово окупованою територією.
Відтак, враховуючи, що слідчим в судовому засіданні доведено та підтверджено наявними в матеріалах клопотання доказами, що ОСОБА_7 оголошений у розшук, переховується від органів досудового розслідування з метою ухилення від кримінальної відповідальності та стосовно якого наявні фактичні дані, що він перебуває на тимчасово окупованій території, слідчий суддя дійшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання органу досудового розслідування про здійснення спеціального досудового розслідування.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 297-1 - 297-5, 309, 376, 532 КПК України, слідчий суддя, -
Контроль за виконанням ухвали покласти на процесуального керівника у кримінальному провадженні начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Луганської обласної прокуратури ОСОБА_6 .
Ухвала підлягає негайному виконанню з моменту її оголошення та не може бути оскаржена. Заперечення на ухвалу можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Повний текст ухвали оголошено о 08 год. 05 хв. 07.09.2022.

Слідчий суддя ОСОБА_1