У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 серпня 2022 року

м. Київ

справа № 759/8818/20
провадження № 51-2291ск22
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі Суд, колегія суддів) у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 12 липня 2022 року і
ВСТАНОВИВ:
Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 12 травня 2022 року ОСОБА_5 визнано винуватою та призначено їй покарання: за ч. 2 ст. 191 КК у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків строком на 1 рік; за ч. 3 ст. 191 КК у виді 3 років обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків строком на 3 роки; за ч. 1 ст. 362 КК у виді штрафу в розмірі 3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51000 грн. з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з доступом до інформації, яка обробляється в електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах), автоматизованих системах та комп`ютерних мережах строком на 1 рік; за ч. 3 ст. 362 КК із застосуванням ст. 69 КК у виді 3 років обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з доступом до інформації, яка обробляється в електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах), автоматизованих системах та комп`ютерних мережах строком на 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_5 покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків строком на 3 роки та з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з доступом до інформації, яка обробляється в електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах), автоматизованих системах та комп`ютерних мережах строком на 3 роки, строк якого ухвалено обчислювати з моменту фактичного звернення вироку до виконання.
Вирішено питання щодо речових доказів та заходів забезпечення кримінального провадження.
04 липня 2022 року захисником ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_5 подано апеляційну скаргу із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Святошинського районного суду м. Києва від 12 травня 2022 року.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 липня 2022 року відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаного вироку місцевого суду і повернуто подану нею апеляційну скаргу.
Свою касаційну скаргу захисник ОСОБА_4 мотивує тим, що апеляційний суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки цей суд залишив поза увагою відсутність захисника ОСОБА_4 під час проголошення вироку після виходу суду із нарадчої кімнати, недопустимість розписки як належного доказу отримання копії вироку, а також не взяв до уваги поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження вироку місцевого суду, зокрема терміновий виїзд з Києва через введення воєнного стану на території України, призупинення роботи Єдиного державного реєстру судових рішень (далі ЄДРСР), що позбавило останню вчасно звернутись до суду апеляційної інстанції. Також в обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_4 зазначає, що розгляд клопотання захисника про поновлення строку на апеляційне оскарження відбувся без належного повідомлення про дату і час розгляду обвинуваченої ОСОБА_5 та без її участі.
Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги, додані до неї судові рішення та дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 395 КПК встановлено, що апеляційна скарга на вирок або ухвалу про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру може бути подана протягом тридцяти днів з дня їх проголошення.
Відповідно до ч. 3 ст. 399 КПК апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Згідно зі ст. 117 КПК пропущений з поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою суду.
Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.
Суд апеляційної інстанції мотивував своє рішення про відмову в задоволенні клопотання захисника про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку суду першої інстанції та повернення апеляційної скарги захисника тим, що вирок Святошинського районного суду м. Києва від 12 травня 2022 року було вручено обвинуваченійОСОБА_5 та її захиснику ОСОБА_4 в день його проголошення, що підтверджується розпискою в матеріалах кримінального провадження, а тому, з урахуванням цього та положень статті 395 КПК, прийшов до висновку, що строк на апеляційне оскарження вказаного судового рішення розпочався з моменту проголошення вироку.
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду апеляційної інстанції та наголошує, що у разі оскарження вироку суду першої інстанції особою, яка не перебуває під вартою, її захисником, початковий момент перебігу строку для подання апеляційної скарги пов`язаний саме з моментом проголошення такого вироку, а не з моментом отримання копії судового рішення. Такий механізм виступає гарантією забезпечення принципу правової визначеності, який у свою чергу є одним із елементів принципу верховенства права, щоб кримінальні провадження були розглянуті впродовж розумного строку, а учасники кримінального провадження після закінчення відповідних строків оскарження не перебували у стані правової невизначеності.
Як убачається із вироку місцевого суду, захисник ОСОБА_4 знала про дату та час судового засідання у суді першої інстанції та брала у ньому участь, а тому у неї виникло право на апеляційне оскарження з дня оголошення рішення суду, яке відповідно до ч. 3 ст. 395 КПК не пов`язане з моментом отримання нею копії рішення.
Колегія суддів також вважає, що оскільки оскаржуваний вирок місцевого суду був ухвалений та оголошений 12 травня 2022 року і захисник ОСОБА_4 приймала участь у судовому розгляді, за результатами якого він був ухвалений, то відповідно до вимог ч. 5 ст. 115 КПК строк для апеляційного оскарження нею прийнятого судового рішення обчислюється з цього моменту, а не з дати отримання нею копії судового рішення (29 червня 2022 року), як про це зазначається у її касаційній скарзі.
Подання у такому випадку апеляційної скарги 04 липня 2022 року здійснено поза межами тридцятиденного строку на апеляційне оскарження.
Аргументи захисника на недопустимість розписки як належного доказу отримання нею копії вироку та посилання на п. 3 Розділу ХІ наказу Державної судової адміністрації від 20 серпня 2019 року №814 «Про затвердження Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України» (далі Інструкція), на думку колегії суддів є необґрунтованими, з огляду на те, що п. 3 вказаної Інструкції визначає лише необхідні реквізити для копії судового рішення, у той час, коли абз. 2 п. 1 вказаного розділу передбачено можливість вручення копії судового рішення учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після проголошення такого рішення, безпосередньо в суді під розписку.

Посилання захисника у своїй касаційній скарзі на поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження через терміновий виїзд з м. Києва у зв`язку із введенням воєнного стану на території України колегія суддів відхиляє. Перед усім Суд звертає увагу на те, що воєнний стан був уведений указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану» та продовжений до 23 серпня 2022 року Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 22 травня 2022 року №2263-ІХ. На судовому засіданні в суді першої інстанції 12 травня 2022 року захисник була присутня. Саме собою введення воєнного стану та його продовження у подальшому не є безумовною підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження. Аргументи захисника про необхідність виїзду з м. Києва у травні-червні 2022 року у зв`язку із посиленням обстрілів міста, колегія суддів відхиляє і вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність поважних причин для поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження.
Оскільки апеляційним судом вирішувалось процедурне питання про можливість поновлення строку на апеляційне оскарження, захисник ОСОБА_4 була присутня під час цього розгляду, то аргументи касаційної скарги про порушення апеляційним судом процедури судового розгляду колегія суддів відхиляє.

Верховний Суд також відхиляє аргументи захисника щодо обмеженого доступу до ЄДРСР, як на об`єктивну та непереборну обставину, з урахуванням отримання нею копії вироку в день його проголошення, а також з огляду на те, що такі обмеження ніяким чином не позбавляли захисника можливості належної реалізації нею свого права на апеляційне оскарження судового рішення у передбачений вимогами КПК строк та не вплинули на можливість своєчасного надсилання нею апеляційної скарги.
За таких обставин, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 12 липня 2022 року.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3