Справа № 136/1404/22
провадження №1-кс/136/329/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 жовтня 2022 року м. Липовець
Слідчий суддя Липовецького районного суду Вінницької області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , старшого дізнавача ОСОБА_4

розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого дізнавача СД ВП №4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій обл. ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження від 17.08.2022, внесеного до ЄРДР за №0000082 від 01.08.2022 за ч.1 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

28.09.2022 ОСОБА_3 звернувся до суду зі вищевказаною скаргою у якій просив:

- скасувати постанову старшого дізнавача СД ВП №4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій обл. капітана поліції ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження від 17.08.2022, внесеного до ЄРДР за №0000082 від 01.08.2022 за ч.1 ст. 125 КК України.

Скарга обґрунтована тим, що 19.09.2022 ОСОБА_3 стало відомо як старший дізнавач ОСОБА_4 , розглянувши матеріали досудового розслідування у вищевказаному кримінальному провадженні, 17.08.2022 виніс постанову про його закриття на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. У такій постанові, серед іншого зазначається, що відповідно до висновку експерта №93 від 10.08.2022 при судово-медичні експертизі у ОСОБА_3 виявлено тілесні ушкодження у вигляді саден в ділянці правої лопатки, правового плечового суглобу, в ділянці носа, набряку в ділянці 2 пальця правої кисті. Вказані ушкодження у ОСОБА_3 належать до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинило короткочасний розлад здоров`я і могли виникнути від дії тупого предмета або співудару об нього в термін та при обставинах, які вказані в постанові дізнавача. Проте стосовно нанесення тілесних ушкоджень дізнавач зазначає, що відносно сприятливою слід визнавати таку обставиною захисту, при якій особа, яка обороняється, фактично має явну перевагу над особою, яка посягає. У такій обстановці особа, яка обороняється, повинна усвідомлювати, що для забезпечення ефективного захисту немає явної необхідності заподіювати тому, хто посягає, таку шкоду (смерть або тяжкі тілесні ушкодження), а достатньо завдавати, наприклад, удару, побоїв, заподіяти легкі або середньої тяжкості тілесні ушкодження, пошкодити чи знищити майно тощо. Отже, фактично дізнавач ОСОБА_4 став адвокатом сторони, яка нанесла тілесні ушкодження та виправдовує ОСОБА_5 і це очевидно вказує на незаконність закриття провадження, що і слугувало підставою ОСОБА_3 для звернення до суду з вищевказаним клопотанням.

У судовому засіданні ОСОБА_3 скаргу підтримав, старший дізнавач ОСОБА_4 проти її задоволення заперечив.

Слідчий суддя, вивчивши скаргу, додані до неї матеріали та матеріали кримінального провадження, дійшов висновку про відмову в її задоволенні, виходячи з наступних підстав.

Як визначено у п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні рішення дізнавача про закриття кримінального провадження може бути оскаржене заявником. У даному випадку ОСОБА_3 , як особа, за заявою якої були внесені відомості до ЄРДР щодо кримінального правопорушення, вказує на те, що дізнавач ОСОБА_4 став ніби адвокатом ОСОБА_5 , який наніс потерпілому тілесні ушкодження та виправдовує його, що на думку ОСОБА_3 вказує на незаконність закриття кримінального провадження дізнавачем.

Оскаржувана ОСОБА_3 постанова дізнавача ОСОБА_4 від 17.08.2022 про закриття кримінального провадження, в цілому, мотивована тим, що оскільки після допиту ОСОБА_3 і ОСОБА_5 , між якими виник конфлікт, та співставивши їхні покази зі свідченнями свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які не є їх родичами і безпосередньо були на місці події, дізнавач дійшов до висновку, що попри те, що ініціатором досудового розслідування був ОСОБА_3 , однак він і був ініціатором словесної перепалки з ОСОБА_5 , що переросла у шарпанину та бійку де останній був вимушений оборонятися внаслідок чого ОСОБА_3 було нанесено легкі тілесні ушкодження, що не спричинили тривалого розладу здоров`я, а такі дії водночас були вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи - тобто ОСОБА_5 , яка захищається від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає тобто ОСОБА_3 шкоди, необхідної і достатньої в тій обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, і при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони, як то нанесення ОСОБА_3 тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

Слідчий суддя вважає, що мотивувальна частина вищевказаної постанови дізнавача містить відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття такої постанови, а її обґрунтування з посиланням на виправданість необхідної оборони ОСОБА_5 застосованої відносно ОСОБА_3 є мотивованим і базується як на свідченнях незаінтересованих свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які безпосередньо бачили конфлікт, так і наслідком отримання ОСОБА_3 саме нетяжкої шкоди, яка відповідала обстановці захисту ОСОБА_5 . Разом з тим свідчення допитаних дізнавачем родичів з родини ОСОБА_8 та ОСОБА_9 доводять наявність конфлікту між головами їх сімейств, а не факт ініціювання ОСОБА_5 такого конфлікту, в ході якого останній вчинив дії у яких вбачається склад кримінального правопорушення. Натомість свідчення незаінтересованих свідків та наслідки конфлікту дали підстави дізнавачу дійти до висновку, що дії ОСОБА_5 виключають кримінальну відповідальність.

В іншому випадку, завідоме переслідування стороною обвинувачення у кримінальному провадженні того, кого його ініціатор вважає посягаючим на його права та інтереси, свідчило б про порушення таких засад кримінального провадження як рівність перед законом і судом та презумпція невинуватості й забезпечення доведеності вини, якої на відмінну від показів ОСОБА_3 дізнавачем ОСОБА_4 у діях ОСОБА_5 не виявлено.

Слідчий суддя зауважує, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч. 6 ст. 55 Конституції України). Кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання (ч. 2 ст. 36 КК України).

З доводів ОСОБА_3 вбачається, що попри визначення дізнавачем дій ОСОБА_5 як необхідна оборона, на його думку оскільки за висновком експерта при судово-медичні експертизі у нього виявлено тілесні ушкодження, що належать до категорії легких тілесних ушкоджень, однак все ж таки за такі наслідки підстав для закриття кримінального провадження немає, а ОСОБА_5 слід притягнути до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України. Разом з тим, з огляду на диспозицію ч. 1 ст. 125 КК України та з урахуванням диспозиції ст. 36 КК України виключається кримінальна відповідальність за умисне легке тілесне ушкодження нанесене потерпілому посягаючій на його здоров`я особі, яка застосувала гарантоване її Конституцією України та Кримінальним кодексом України право необхідної оборони, за виключенням того, що така необхідна оборона була виправданою з метою відвернення більших негативних наслідків і її межі не було перевищено. В іншому випадку КК України все ж таки передбачає кримінальну відповідальність у разі перевищення меж необхідної оборони, але така відповідальність настає за умисне заподіяння саме тяжких тілесних ушкоджень і являє собою інший склад кримінального правопорушення.

Доводи скаржника ОСОБА_3 щодо виступу дізнавача ОСОБА_4 ніби адвокатом ОСОБА_5 не є обґрунтованими, оскільки з оскаржуваної постанови вбачається, що було допитано ряд осіб, які дали показання стосовно обставин події, яка відбулась між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , а інших осіб, які були свідками конфлікту між ними органом дізнання не встановлено і ОСОБА_3 не вказує про наявність таких свідків, в тому числі й не вказує на дії дізнавача ОСОБА_4 , які суперечать його посадовим обов`язком. Натомість саме на дізнавача покладено обов`язок щодо правильної оцінки обставин кримінального провадження та правильної кваліфікації дій його учасників. Крім того, під час досудового розслідування дізнавачем ОСОБА_4 кримінального провадження ОСОБА_3 , маючи відповідні підстави, міг відвести від розслідування такого дізнавача до прийняття ним рішення.

Слідчий суддя зауважує, що відповідно до ст.80 КПК України, за наявності підстав, передбачених ст. 77 КПК України дізнавачу може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні, відвід повинен бути вмотивованим та, відповідно до вимог ч. 2 ст.81 КПК України, такий відвід розглядає слідчий суддя.
З огляду на встановлені в ході розгляду скарги обставини, слідчий суддя вважає, що досудове розслідування проведено достатньо повно, а прийняте за результатами перевірки рішення є законним та достатньо вмотивованим, його зміст відповідає фактичним обставинам справи. Крім того, органом досудового розслідування були виконані вимоги ст.ст. 2, 40, 93, 94 КПК України і дізнавачем проведені всі необхідні слідчі дії для перевірки обставин, відомості за якими були внесені до ЄРДР за заявою про кримінальне правопорушення, в результаті яких дізнавач, оцінивши зібрані ним докази, прийняв обґрунтоване рішення про закриття провадження у справі.

Отже, з урахуванням викладеного, слідчий суддя вважає, що в задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову старшого дізнавача СД ВП №4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій обл. ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження від 17.08.2022, внесеного до ЄРДР за №0000082 від 01.08.2022 за ч.1 ст. 125 КК України слід - відмовити.

Керуючись ст.ст. 24, 303, 304, 306, 307 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову старшого дізнавача СД ВП №4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій обл. ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження від 17.08.2022, внесеного до ЄРДР за №0000082 від 01.08.2022 за ч.1 ст. 125 КК України - відмовити.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом 5-ти днів з дня її оголошення до Вінницького апеляційного суду через Липовецький районний суд Вінницької області.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_10