йСправа № 298/525/22 Провадження № 1-кп/304/162/2022
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2022 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
її представника адвоката ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
його захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду клопотання прокурора Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу та його скаргу на постанову про продовження строку досудового розслідування від 10 січня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000194 від 15 листопада 2021 року по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , з повною загальною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, українця, громадянина України, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И В :

12 травня 2022 року до Перечинського районного суду Закарпатської області після визначення підсудності із Закарпатського апеляційного суду надійшов обвинувальний акт від 03 травня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000194 від 15 листопада 2021 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Ухвалою від 12 травня 2022 року вказане кримінальне провадження призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні.

У підготовчому судовому засіданні прокурор подав суду клопотання про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Мотивує клопотання тим, що згідно з обвинувальним актом ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що він 14 листопада 2021 року у невстановлений досудовим розслідуванням вечірній час, знаходячись у кімнаті кухні за місцем свого проживання в АДРЕСА_2 , вчинив на ґрунті особистих неприязних відносин, що раптово виникли між ним та його співмешканкою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сварку, в ході якої умисно схопив її за одяг та кинув з ліжка на підлогу, де наніс потерпілій удари кулаками та ногами по голові, тулубу та верхніх кінцівках, від яких ОСОБА_8 отримала тяжкі тілесні ушкодження у вигляді «переломів ребер зліва 2-го на межі хрящової та кісткової частини, 3-го, 4-го, 5-го, 6-го по передньо-підпахвинній лінії, з 3-го до 11-го по лопатковій лінії, 7, 8, 9, 10, 11, 12-го по косій лінії від передньо-пахвинноїпо хребтовій справа, 3, 4, 5, 6, 7-го по середньо-ключичній лінії, 8, 9-го по середньо-підлопатковій лінії з 3-го до 10-го по лопатковій лінії з множинними розривами костальної плеври та крововиливами у навколишні м`які тканини на рівні переломів ребер; забою мозку, легенів, серцевої сорочки, та субарахноїдального та субдурального крововиливу, які згідно висновку експерта № 628 від 24 листопада 2021 року є прижиттєвими та знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку зі смертю потерпілої ОСОБА_8 , яка настала того ж дня, за що кримінальна відповідальність передбачена ч. 2 ст. 121 КК України. Прокурор вказує на те, що 15 листопада 2021 року о 00.55 год ОСОБА_6 було затримано у порядку ст. 208 КПК України та вручено підозру за вказаною частиною статті, а наступного дня слідчим суддею Великоберезнянського районного суду Закарпатської області підозрюваному обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 13 січня 2022 року, який востаннє стосовно ОСОБА_6 було продовжено ухвалою суду від 13 квітня 2022 року до закінчення строку досудового розслідування, тобто до 15 травня 2022 року без визначення розміру застави. Прокурор зазначає, що ухвалами слідчого судді при розгляді клопотань прокурора перевірено обґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_6 та наявність заявлених стороною обвинувачення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема те, що ОСОБА_6 під важкістю відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілу і свідків, оскільки такі ще не допитані судом, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення. Прокурор вважає, що на даний час вказані ризики не відпали та не зменшилися і дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, усвідомлюючи тяжкість покарання у вигляді позбавлення волі, незаконно впливати на свідків, оскільки такі судом не допитані, вчинити інше кримінальне правопорушення, так як обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років. Крім цього прокурор просить врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема те, що обвинувачений ОСОБА_6 не працевлаштований, тобто джерел доходу не має, що у свою чергу може свідчити про незаконне отримання ним засобів до існування, через що вважає, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою, до ОСОБА_6 застосовано бути не може. Відтак, беручи до уваги те, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання тільки у вигляді позбавлення волі, а також те, що вказані ризики не зменшилися та судовий розгляд обвинувального акту відносно ОСОБА_6 ще не розпочався, прокурор просить клопотання задовольнити та обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів без визначення розміру застави.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 у підготовчому судовому засіданні проти задоволення клопотання прокурора заперечив, зазначивши, що подія кримінального правопорушення відбулася між чоловіком та дружиною, який умислу на позбавлення дружини життя не мав, навпаки боровся за її життя, робив непрямий масаж серця, через що у неї й могли бути переламані ребра, про що також свідчить висновок експерта. Також спростовував наведені у клопотанні прокурора ризики та вважав, що такі відсутні, оскільки свідки у кримінальному провадженні є лише свідками сторони захисту, виїзд закордон на даний час заборонений законом, а ризик знищення речових доказів/документів стороною обвинувачення не доведений.

Обвинувачений зі свого боку зазначив, що вже півроку знаходиться під вартою, в той час якби перебував під домашнім арештом, то зміг би ефективно захищатися, спілкуватися зі свідками, використовувати мережу «Інтернет», тому що прагне розібратися з тим, що сталося, зокрема визначити хронологію подій, точний час вчинення кримінального правопорушення, які у свою чергу не збігаються з даними висновку експерта. Розуміє, що винен, однак умислу на вбивство дружини не мав, він любив її та піклувався про неї, не може збагнути як так сталося.

Потерпіла ОСОБА_4 та її представник адвокат ОСОБА_5 проти клопотання прокурора також заперечили та вважали, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту буде достатнім для обвинуваченого. Потерпіла додатково подала суду письмове клопотання, в якому просила обрати ОСОБА_6 нічний домашній арешт та вказувала, що отримала від останнього повне відшкодування матеріальної та моральної шкоди, претензій до нього не має, прийняла його вибачення, а відтак просила не засуджувати обвинуваченого до покарання у вигляді позбавлення волі та надати йому можливість нести службу у ЗСУ.

Крім цього у підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_7 подав клопотання про зміну запобіжного заходу, в якому зокрема зазначав, що ухвалою слідчого судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 13 квітня 2022 року ОСОБА_6 продовжено строк застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 00.55 год 15 травня 2022 року. Натомість на даний час у справі з`явилися нові відомості та обставини, а заявлені стороною обвинувачення ризики відпали. Звертає увагу суду на те, що підозрюваний не притягався до юридичної відповідальності, саме він був заявником, який викликав екстрену медичну допомогу та поліцію, надаючи невідкладну медичну допомогу дружині, що у свою чергу захисник вважає пом`якшуючими покарання ОСОБА_6 обставинами, останній позитивно характеризується, має на утриманні не лише малолітню дитину, але й матір пенсіонера, яка отримує менше 2 000 грн пенсії, а крім того батьки померлої цивільної дружини вже отримали повне відшкодування матеріальної та моральної шкоди, претензій до ОСОБА_6 не мають, просять не застосовувати до нього тримання під вартою та покарання у вигляді позбавлення волі. Також захисник вказує на неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого, який вчинив кримінальне правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного жорстоким поводженням потерпілої і таким, що принижує честь та гідність особи, при наявності систематичного характеру такого поводження з боку потерпілої, що підтверджується висновком експерта-психолога від 02 лютого 2022 року, а відтак вважає, що дії ОСОБА_6 повинні кваліфікуватися як умисне тяжке тілесне ушкодження, заподіяне у стані сильного душевного хвилювання (ст. 123 КК України). Щодо ризиків зазначає, що ризику впливу на свідків немає, оскільки свідків, які б бачили побиття дружини не має, а всі допитані свідки надали показання на користь підозрюваного; той факт, що підозрюваний неодноразово виїжджав на заробітки за кордон доводить не існування ризику, усвідомлення обов`язку утримувати свою сім`ю, а сам виїзд за кордон дозволений лише протягом чітко визначеного строку, до того ж при затриманні у ОСОБА_6 , вилучено паспорт громадянина України, а закордонний може бути здано на зберігання органу міграційної служби на час дії домашнього арешту; усунути ризик знищення, схову або спотворення речей може також і запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки всі слідчі дії проведені, такі речі вилучені під час досудового розслідування. Додатково зазначає, що підозрюваний ОСОБА_6 виявляє бажання проходити службу у ЗСУ задля оборони нашої країни, через у порядку ст. 616 КПК України звернувся до прокурора з відповідним клопотанням, а відтак захисник вважає, що ОСОБА_6 слід змінити запобіжний захід на особисте зобов`язання, щоб він міг пройти відповідні процедури зарахування у військо, підготовку та вступив до лав української армії.

Також захисник подав скаргу, в якій просив визнати протиправною та скасувати постанову в. о. керівника Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_9 про продовження строку досудового розслідування від 10 січня 2022 року. Посилається на те, що 10 січня 2022 року слідчий ОСОБА_10 подав керівнику прокуратури клопотання про продовження строку досудового розслідування, копію якого вручив стороні захисту 05 січня 2022 року, а постанова прокурором винесена 10 січня 2022 року. Оскільки слідчий не витримав п`ять днів з моменту вручення копії клопотання стороні захисту (ч. 3 ст. 295 КПК України), подавши таке на четвертий день, а керівник прокуратури у свою чергу продовжив строк досудового розслідування також передчасно, тобто на п`ятий день строку для подання заперечення захистом на таке клопотання, а не наступний день після подання клопотання слідчим, тому строк досудового розслідування до трьох місяців було продовжено незаконно. Вказує також на те, що виконувач обов`язків керівника прокуратури не мав права продовжувати строк досудового розслідування, так як таке право належить лише керівнику або заступнику керівника.

Заслухавши учасників процесу, вивчивши обвинувальний акт та всі подані сторонами клопотання, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

У інформаційному листі ВССУ щодо вжиття заходів, пов`язаних із порушеннями, встановленими в рішенні Європейського суду з прав людини від 9 жовтня 2014 року у справі «Чанєв проти України» роз`яснено, що ч. 3 ст. 315 КПК містить норму, яка чітко регулює питання продовження запобіжних заходів у кримінальному провадженні, строк застосування яких не обмежений (наприклад, застава, особиста порука тощо). Щодо застосування запобіжних заходів, що обмежені терміном дії (домашній арешт, тримання під вартою тощо), визначених ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування, судам необхідно враховувати, що обрання, продовження дії таких запобіжних заходів під час підготовчого судового засідання суд здійснює за клопотанням учасників судового провадження з урахуванням вимог глави 18 КПК.

Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ч. 1 ст. 131 КПК України).

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК).

Отже, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення дієвості кримінального провадження, тобто досягнення його завдань.

Під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, судом установлено, що ухвалою слідчого судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 16 листопада 2021 року до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави.

Ухвалами слідчих суддів цього ж суду підозрюваному ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, останньою за часом ухвалою від 13 квітня 2022 року до 00.55 год 15 травня 2022 року без визначення розміру застави. Крім цього ухвалою слідчого судді від 24 грудня 2021 року у зміні запобіжного заходу на домашній арешт було відмовлено.

Як вбачається з ухвал слідчих суддів, підставами для їх постановлення було встановлення суддями існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК, таких як ризик переховування від суду; ризик незаконного впливу на свідків та ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а саме шляхом неприбуття за викликом до суду та знищення речей, що мають значення для встановлення обставин кримінального провадження.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються (ч. 5 ст. 131 КПК).

Зі змісту частини 2 ст. 194 КПК України випливає, що слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно до частини 1 вказаної статті під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності інші обставини, перелік яких визначений у ст. 178 КПК.

Статтею 177 КПК встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

На думку суду відповідні ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. Водночас КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так, на даний час будь-яких даних про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.

Навпаки суд вважає, що ймовірна можливість переховування ОСОБА_6 від суду підтверджується тим, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, передбачає лише покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від суду.

Окрім того, що підтверджено також й захисником у клопотанні про зміну запобіжного заходу, ОСОБА_6 має паспорт громадянина України для виїзду за кордон та до часу події кримінального правопорушення неодноразово виїжджав за кордон, що свідчить про можливість обвинуваченого, з метою уникнення кримінальної відповідальності, покинути територію України.

До того ж Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, строк дії якого продовжено до 31 травня 2022 року. Очевидно, що в умовах, які існують в Україні, викликаних безпрецедентною військовою агресією російської федерації проти України, у ОСОБА_6 збільшуються можливості для ухилення від суду, адже у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості належним чином контролювати поведінку обвинуваченого.

Також суд погоджується зі стороною обвинувачення у тому, що оскільки наразі потерпіла та свідки не допитані, то є обґрунтовані підстави вважати, що ризик незаконного впливу обвинуваченого на свідків та потерпілу продовжує існувати.

Зважаючи на усі обставини цього кримінального провадження, суд приходить до висновку, що прокурор довів наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики того, що обвинувачений ОСОБА_6 ймовірно може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України).

Також суд враховує, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , згідно зі ст. 12 КК відноситься до тяжкого злочину і у разі визнання його винуватим, йому може загрожувати покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, він фізично здоровий, наразі нічим не хворіє, одружений не був та перебував з померлою у фактичних шлюбних відносинах і має малолітню дитину, наявність якої хоча і свідчить про певні соціальні зв`язки, однак з урахуванням наведених вище обставин, не є достатнім стримуючим фактором, до того ж обвинувачений ніде не працює. Відомостей, які свідчили б про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, сторонами не надано.

Отже, зважаючи на встановлені судом існуючі ризики, про які йшлося вище, суд дійшов висновку про необхідність обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів.

Крім того суд не знаходить підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, про що клопотала сторона захисту. Така позиція суду обумовлена тим, що з урахуванням встановлених під час розгляду цього клопотання обставин, суд прийшов до висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти ризикам, існування яких встановлено судом.

Такі ризики не можуть спростовуватись твердженням обвинуваченого та його захисника про намір вступити до лав Збройних Сил України. Також суд не погоджується із твердженнями захисту про те, що начебто через дію в Україні воєнного стану, обвинувачений не зможе покинути державу. Така позиція є хибною, адже навпаки, оскільки певна частина України наразі є окупованою, то можливість особи переховуватись від суду на такій території збільшується.

Крім цього суд вважає неспроможними посилання захисту на те, що ймовірне працевлаштування ОСОБА_6 у разі звільнення останнього з під-варти нівелює ризики переховування від суду та перешкоджання кримінальному провадженню, адже існування цих ризиків залежить не від місця роботи особи чи місця її проживання, а від ставлення, зокрема обвинуваченого до покладених на нього законом та/або судом процесуальних обов`язків.

Під час розгляду клопотань обвинувачений та його захисник наводили й інші аргументи, які жодним чином не свідчать про помилковість висновків суду, при тому суд виходить з усталеної практики ЄСПЛ.

Так, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. пункт 29 рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, № 303-A; п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04).

Щодо визначення обвинуваченому розміру застави, як альтернативу триманню під вартою, суд виходить з такого.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини (п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК), яким у даному випадку і є злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , а відтак суд розмір застави не визначає.

Щодо скарги адвоката ОСОБА_7 на постанову в. о. керівника прокуратури про продовження строку досудового розслідування від 10 січня 2022 року, суд зазначає таке.

Згідно з положеннями ч. 6 ст. 36 КПК України Генеральний прокурор, керівник обласної прокуратури, керівник окружної прокуратури, їх перші заступники та заступники при здійсненні нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування мають право скасовувати незаконні та необґрунтовані постанови слідчих та прокурорів нижчого рівня у межах строків досудового розслідування, передбачених ст. 219 КПК України.

Тобто, цією нормою закріплений механізм оскарження процесуальних рішень слідчого та прокурора.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 КПК України скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Оскільки постанова прокурора про продовження строку досудового розслідування не входить в перелік рішень, які можуть бути оскаржені на досудовому провадженні, тому скарга на неї може бути предметом розгляду під час підготовчого судового засідання.

Втім, суд не наділений повноваженнями перевіряти рішення прокурора та керівника органу досудового розслідування. Відповідно до ч. 6 ст. 36 КПК України такою компетенцією наділений виключно Генеральний прокурор, керівник обласної прокуратури, керівник окружної прокуратури, їх перші заступники та заступники під час досудового розслідування.

У зв`язку з цим, суд приходить висновку, що він не уповноважений визнавати незаконними та скасовувати постанови прокурора, з огляду на що відмовляє у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_7 .

Керуючись статтями 314, 315-316, 369 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

клопотання прокурора Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 про обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою до 11 липня 2022 року (включно) без можливості застосування застави.

Дата закінчення дії ухвали в частині обрання запобіжного заходу 11 липня 2022 року.

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу відмовити.

У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_11 на постанову в. о. керівника Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_9 про продовження строку досудового розслідування від 10 січня 2022 року відмовити.

Ухвала в частині обрання запобіжного заходу може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Копію ухвали суду сторони кримінального провадження можуть отримати в Перечинському районному суді Закарпатської області в порядку, передбаченому ч. 6, 7 ст.376 КПК України.

Головуючий: ОСОБА_1