Справа № 173/672/22
Номер провадження 1-кп/173/141/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2022 р. м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,
прокурора: ОСОБА_3 ,
обвинуваченої: ОСОБА_4 ,
потерпілої: ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт разом з реєстром матеріалів досудового розслідування та доданими до нього матеріалами кримінального провадження, зареєстрованого у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000092 від 04.04.2022 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Водяне, Верхньодніпровського району, Дніпропетровської області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України,

ВСТАНОВИВ:
27.05.2022 року до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України.
Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 30.05.2022 призначено підготовче судове засідання на 02.06.2022 року.
У підготовчому судовому засіданні 02.06.2022 року прокурор просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту у відкритому судовому засіданні.
Обвинувачена та потерпіла у підготовчому судовому засіданні підтримали думку прокурора.
Суд, заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт з додатками, дійшов висновку, що він на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПКУкраїни, підлягає поверненню прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України.
Так, згідно з положеннями ст. 2 КПК України одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.
Концепт належної правової процедури є одним із найзагальніших і водночас фундаментальним явищем будь-якої демократичної правової держави сучасності. В доктрині вітчизняного кримінального процесу під належною правовою процедурою розуміється такий порядок здійснення юридично значущих дій, який втілює на практиці верховенство права шляхом застосування до кожної особи тих норм права, що цілком відповідають усім важливим об`єктивно існуючим обставинам та дозволяють недвозначно та заздалегідь спрогнозувати таке застосування і його результати.
Згідно з ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Отже, значення обвинувального акта як процесуального рішення сторони обвинувачення, полягає у тому, що він формалізує правову позицію обвинувачення, ініціює судовий розгляд і тим самим відкриває доступ особи до правосуддя.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Пунктом 13 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено, що обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Частиною першою статті 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Тобто, вказані обставини повинні бути зазначені в обвинувальному акті, оскільки згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування таких обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого, а суд розглядає справу лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта (ч. 1 ст. 337 КПК України).
До того ж, під час судового розгляду справи згідно ст. 348 КПК України суд зобов`язаний роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення. Тому не викладення зрозумілого, конкретизованого обвинувачення позбавляє суд можливості виконати вказану норму закону.
Як на тому наголошено у постанові Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року у справі № 5-328кс16, аналіз ст. 291 КПК України свідчить про те, що закон вимагає, зокрема, обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: 1) фактичних обставин кримінального правопорушення; 2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»); 3) формулювання обвинувачення. При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Наведений вище аналіз містить чітке визначення трьох складових частин обвинувального акту з урахуванням вимог чинного кримінального процесуального законодавства, який згідно висновків Верховного Суду України вказує на обов`язковість формулювання обвинувачення, як складової частини у змісті обвинувального акту.
Підсумовуючи вищевикладене, формулювання обвинувачення повинно певною мірою дублювати фактичні обставини кримінального правопорушення, тобто обставини, які вказують на подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), проте воно повинно бути сформульоване більш лаконічно, стисло, зрозуміло та, крім часу, місця, способу та інших обставин вчиненого кримінального правопорушення, містити в собі посилання на форму вини, мотив, мету вчинення кримінального правопорушення, його наслідки та інші обставини, які охоплюються складом конкретного кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.
При цьому, слід зазначити, що кримінальний процесуальний закон вимагає ідентичності (певної відповідності) викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, їх правової кваліфікації (формула обвинувачення) та його формулювання.
Разом з цим, відсутність у змісті обвинувального акту фактично визначеної частини «формулювання обвинувачення» є процесуальною перешкодою для суду та певних учасників процесу щодо належного виконання процесуальних дій та обов`язків, а саме: роз`яснення обвинуваченим суті обвинувачення (ст. 348 КПК України); визначення меж судового розгляду (ст. 337 КПК України); зміна обвинувачення в суді (ст. 338 КПК України); погодження зміни обвинувачення (ст. 341 КПК України); неможливості чітко визначення у мотивувальній частині вироку формулювання обвинувачення, яке пред`явлено особі і визнане судом доведеним (п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України).
Порушення зазначених процесуальних норм є процесуально неприпустимим, оскільки вони впливають на реалізацію під час судового розгляду таких загальних засад кримінального провадження, як презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, які гарантуються сторонам нормами глави 2 КПК України.
Отже, на підставі встановлених прокурором фактичних обставин кримінального правопорушення з урахуванням п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, зміст формулювання обвинувачення, як складової частини обвинувального акта, має містити формулювання вчиненого особою діяння, передбаченого КК України, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів його вчинення, тобто обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, що передбачені нормами ст. 91 КПК України.
За таких обставин, вимога законодавця щодо наявності в обвинувальному акті окремої складової частини, передбаченої п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України - формулювання обвинувачення, є імперативною.
Не вдаючись до вирішення питань, що підлягають вирішенню під час судового розгляду, а лише перевіряючи обвинувальний акт на відповідність вимогам ст. 291 КПК України суд зазначає, що всупереч вищевказаних вимог чинного законодавства переданий на розгляд суду обвинувальній акт складений таким чином, що з нього не зрозуміло чи він містить викладення фактичних обставин кримінального правопорушення (фабула), чи формулювання самого обвинувачення, оскільки фабула вчиненого кримінального правопорушення (фактичні обставини) викладена лише в одному місці обвинувального акту, після чого зазначено «умисні дії ОСОБА_4 які виразилися в умисному вбивстві, вчиненому при перевищенні меж необхідної оборони містять ознаки кримінального правопорушення передбаченого ст. 118 КК України».
Якщо ж вважати, що в обвинувальному акті викладено як фабулу фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, то розгляд справи без формулювання обвинувачення є неможливим, а винесене рішення буде вважатись незаконним, адже відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, в мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений - правова норма кваліфікації має відповідати формулюванню обвинувачення.
Зазначені недоліки обвинувального акту, а саме відсутність у ньому формулювання обвинувачення стосовно обвинуваченої, об`єктивно вбачаються зі змісту обвинувального акта та, і на думку суду, може негативно вплинути на ефективність захисту обвинуваченої і реалізацію цього процесуального права, що в будь-якому випадку призводить до порушення розумних строків судового розгляду, що гарантується нормами ст. ст. 17, 20, 28 КПК України.
Тобто, в обвинувальному акті викладені лише фактичні обставини кримінального провадження з окремим позначенням правової кваліфікації, що є порушенням вимог низки норм КПК України та, як наслідок, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.
Суд дійшов висновку, що з урахуванням наявності за версією органу досудового розслідування складу злочину, встановленого при досудовому розслідуванні, а також за умови відсутності у змісті обвинувального акту окремого розділу з визначенням «формулювання обвинувачення», не має можливості визначити чітко межі судового розгляду, що об`єктивно може порушити права обвинуваченої, зокрема її право на захист.
Разом з цим, належить врахувати те, що необхідність дотримання при судовому розгляді вищевказаних загальних засад судочинства підтверджується практикою Європейського суду з прав людини та змістом норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства.
Зокрема відповідно до підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи ("Девеер проти Бельгії" від 27 лютого 1980 року).
Вказані вище недоліки обвинувального акту можуть бути усунуті на стадії підготовчого провадження тільки шляхом повернення обвинувального акта прокурору відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, оскільки на стадії підготовчого провадження відповідно до глави 27 КПК України суд має виключний перелік повноважень, передбачених цією главою, і виправляти недоліки обвинувального акту на цій стадії шляхом встановлення відповідних відомостей або шляхом зміни обвинувачення в порядку, передбаченому ст. 338 КПК України не передбачено. Крім того, змінювати обвинувачення це право прокурора, а не його обов`язок, та суд не уповноважений на нього впливати.
Таким чином, у зв`язку з тим, що обвинувальний акт з додатками не відповідає вимогам КПК України, зокрема п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, суд дійшов висновку, що він в силу п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підлягає поверненню прокурору.
Керуючись ст. ст. 314, 370, 372 КПК України суд,-

УХВАЛИВ:
Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України повернути прокурору для усунення протягом розумного строку вказаного в ухвалі виявленого недоліку.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Дніпровським апеляційним судом.
Повний текст ухвали буде проголошено 03.06.2022 року о 10:00 год.

Суддя ОСОБА_1