Справа №760/6622/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМЕ УКРАЇНИ

30 червня 2022 року слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання прокурора Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000049 від 19.03.2022, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.2 ст.260 та ч.2 ст.209 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням по кримінальному провадженню №0000049 від 19.03.2022 року, в якому просить накласти арешт на майно згідно переліку, вилучене в ході проведення обшуку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно обґрунтування, Солом`янською окружною прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні №0000049 від 19.03.2022 за фактом незаконного зберігання, придбання, вогнепальної зброї (крім гладко ствольної мисливської) та бойових припасів, фактом участі і діяльності не передбачених законом збройних формувань, а також набуття, володіння та використання майна, одержаного злочинним шляхом, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, за ч.1 ст.263, ч.2 ст.260 та ч.2 ст.209 КК України.

В клопотанні зазначено, що в ході здійснення контррозвідувальних заходів ДВКР СБ України отримано інформацію про можливе незаконне придбання та зберігання вогнепальної зброї та бойових припасів до неї ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Також прокурор у клопотання зазначав, що з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, виникла необхідність у проведенні обшуку з метою відшукування знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте в результаті його вчинення, в тому числі вогнепальної зброї та бойових припасів до неї, які перебувають у незаконному володінні вищевказаних осіб.

Відповідно до рапорту оперативного підрозділу ДВКР СБ України вбачається необхідність проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_8 у ранковий час 20.04.2022 для збереження та подальшого вилучення доказів, що мають значення для кримінального провадження, враховуючи, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вже перебувають за межами України, можливо на території т.з. «ДНР».

Допитаний 20.04.2022 в якості свідка ОСОБА_11 повідомив, що ОСОБА_8 проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

В порядку ч.3 ст.233 КПК України прокурором через реальну загрозу знищення та приховування речей та документів, які можуть бути використанні для доказування у кримінальному провадження, цього ж дня проведено обшук домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено майно згідно переліку, що належить ОСОБА_12 в якому проживає ОСОБА_8 .

В подальшому ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 27.04.2022 надано дозвіл на проведення обшуку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 на вилучення згідно переліку речей та документів.

21.04.2022 прокурором подано клопотання про арешт майна, тобто у строки передбачені КПК України. Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 27.04.2022 клопотання повернуто прокурору та встановлено строк в 72 години для усунення недоліків, яку отримано 06.06.2022, таким чином дане клопотання подане у встановлений строк в 72 години для усунення недоліків, а саме 08.06.2022. та недоліки усунуті.

Вилучені речі та документи мають значення для досудового розслідування, оскільки місять відомості щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, які підлягають доказуванню, а ряд виявлених під час обшуку речей є предметами із вільного обігу, у зв`язку із чим були визнані прокурором речовими доказами.

Разом з тим, прокурор вказував, що вилучена комп`ютерна техніка та мобільна техніка, а саме наявні в ній інтегровані матеріальні носії інформації, містять у собі відомості, які можуть бути використанні як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а саме часу, місця та механізму вчинення кримінального правопорушення, причетність та роль конкретних осіб у його скоєнні, їх мету та мотив, яка необхідна для проведення судових компютерно - технічних експертних досліджень за результатами яких планується отримати додаткову інформацію щодо вищевказаних обставин, які підлягають доказуванню.

Вилучені банківські картки могли бути використанні для здійснення розрахунків щодо фінансування та або отримання коштів, пов`язаних зі злочинною діяльністю, а вилучені мобільні телефони та сім - картки могли використовуватися для комунікації між особами, ймовірно причетних до вчинення злочинів.

Також прокурор зазначав, що існують підстави вважати, що виявлені та вилучення грошові кошти, а також матеріальні цінності, набуті кримінально протиправним шляхом, у зв`язку ч чим відповідають критеріям речових доказів в розумінні ст.98 КПК України.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав клопотання з наведених у ньому підстав, просив його задовольнити.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що Солом`янською окружною прокуратурою м. Києва здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000049 від 19.03.2022р. за фактом незаконного зберігання, придбання невстановленими особами вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу та фактом участі у незаконних збройних формуваннях за ознаками кримінальних правопорушень, передбаченого ч.1 ст. 263 та ч. 2 ст. ст. 260 КК України.

Передумовою для звернення слідчого з клопотанням про арешт майна слугувало проведення 20.04.2022 року невідкладного обшуку в порядку ч.3 ст. 233 КПК України домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_12 , в якому проживав ОСОБА_8 , в ході якого було виявлено майно, перелік якого зазначено в клопотанні.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 27.04.2022 року клопотання прокурора про дозвіл на обшук задоволено, надано дозвіл на обшук домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_12 , в якому проживав ОСОБА_8 , в ході якого виявлено та вилучено майно згідно з переліком, вказаним в протоколі про обшук.

Згідно з ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено (ч. 2 ст. 167 КПК України).

Згідно з приписом ч.2 ст.2 ст.168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, огляду.

Системний аналіз норм КПК України дає підстави вважати, що вилучене під час обшуку майно є тимчасово вилученим майном, яке при наявності передбачених ст. 98 КПК України ознак може бути визнано речовим доказом або на яке, при наявності передбачених ст. 170 КПК України підстав, ухвалою слідчого судді може бути накладено арешт.

Відповідно до положень ч.7 ст.236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 27.04.2022 року в справі №760/4694/22 підтверджено законність проведення обшуку, під час якого було вилучено майно згідно з протоколом обшуку. При цьому слідчим суддею фактично констатованою факт вилучення майна, а не надано дозвіл на відшукання та вилучення конкретного майна, не проаналізовано та необґрунтовано на предмет відповідності такого майна критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
За таких обставин, вилучене в ході обшуку 20.04.2022 року майно, є тимчасово вилученим майном в розумінні ст.ст. 167, 168, 236 КПК України.
Згідно з ч.5 ст.171 КПК України у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано протягом 48 годин після вилучення, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
Таким чином, звернення прокурора з клопотанням про накладення арешту на вилучене в ході обшуку майна, вказаного в клопотанні, підтверджує визнання прокурором факту належності такого майна до категорії тимчасово вилученого майна.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст.94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

При розгляді заяв про втручання держави у здійснення права власності ЄСПЛ спершу розглядає, чи таке втручання здійснювалося для досягнення соціально значущої мети, а також у межах існуючого законодавства. Щодо першого критерію, Суд залишає державі можливість самостійного оцінювання.

Згідно з вимогами ст.171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити таки захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Вказана норма також узгоджується зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до абз 2 ч. 10 ст.170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен, зокрема, враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу), розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Отже, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, на підставі наданих ініціатором клопотання матеріалів, повинен з`ясовувати обставини, визначені ч.2 ст.173 КПК України, зокрема, правову підставу для арешту майна.

Аналіз вказаних вище норм свідчить, що правові підстави для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів визначені частиною третьою ст.170 КПК України, згідно з якою арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Зі змісту клопотання прокурора про арешт майна вбачається те, що арешт має бути накладено з метою збереження речових доказів. Разом з тим, в клопотанні не зазначено, яким саме критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, у цьому кримінальному провадженні, в межах якого подано клопотання, відповідає вказане майно. Із клопотання не вбачається зв`язку між обставинами, які розслідуються у кримінальному провадженні, та майном третіх осіб, на яке прокурор просить накласти арешт з метою збереження речових доказів.

Судом встановлено, що в ході обшуку було вилучено особисті речі гр. ОСОБА_8 та майно, належне згідно з його поясненнями до протоколу третім особам, згідно з переліком, вказаним в протоколі обшуку.

Серед вилученого майна, зокрема, була травматична зброя, боєприпаси до неї та дозволи на її використання.

Прокурором необґрунтовано та не доведено, що зброя гр. ОСОБА_8 була придбана з порушенням вимог чинного законодавства України та/або дозволи на її використання були отримані з порушенням вимог закону.

Згідно з поясненнями до протоколу обшуку грошові кошти, вилучені в ході обшуку належать гр. ОСОБА_9 , а коштовності - гр. ОСОБА_10 .
Згідно до ЦК (статті 396, 400 та інші) з боку держави надається юридичний захист добросовісному володінню (без постановлення питання про право власності, вирішення якого пов`язане із значними витратами). Наявність володіння породжує презумпцію власності. У зв`язку з цим, вказана презумпція діє перш за все стосовно рухомих речей, право власності чи правочини щодо яких не підлягають державній реєстрації, чи відчуження яких не потребує нотаріального посвідчення письмових правочинів, та діє доти, доки не буде доведене зворотне. Вказана презумпція має бути застосовна до ситуації, що розглядається, оскільки: виявлені та вилучені грошові кошти зберігалися за тимчасовим місцем проживання осіб у закритому сейфі (у володінні та під контролем) - їх власників; інша особа гр. ОСОБА_8 заявляє, що саме гр. ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є власником вилучених грошових коштів та коштовностей; вказані речі є рухомим майном, право власності на які не підлягає державній реєстрації. Таким чином, при виявленні та вилученні рухомих речей, що не підлягають державній реєстрації, суд має виходити з дії презумпції права власності за особою, яка володіє.
Таким чином, гр. ОСОБА_9 та гр. ОСОБА_10 є добросовісними власниками грошових коштів та коштовностей, які були вилучені в ході проведення обшуку, та які перебували у добросовісному фактичному володінні гр. ОСОБА_8 .
Прокурор в клопотанні та в судовому засіданні не проаналізовано кожен з вилучених предметів та не надав їм жодної правової оцінки, не встановлено причинно-правового зв`язку між вилученим майном, в тому числі грошовими коштами та коштовностями, які належать на праві власності добросовісним володільцям (гр. ОСОБА_9 та гр. ОСОБА_10 ,) та фактом вчинення злочинів, передбаченого ч.1 ст. 263 КК та ч. 2 ст. 260 України.
А тому твердження прокурора про те, що вилучені речі, грошові кошти, коштовності та документи містять відомості щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, які підлягають доказуванню, є необґрунтованим.
Крім того, суд звернув увагу на те, що грошові кошти не оглянуті із зазначенням кількості, номіналу, серії та номеру кожної купюри.
За таких обставин прокурором не наведено достатніх підстав вважати, що вилучені грошові кошти, коштовності, інші речі та документи, які знаходились у домоволодінні, що обшукувалось, мають значення для досудового розслідування та можуть бути використані як докази під час судового розгляду або здобуті у результаті вчинення кримінального правопорушення. Підозра власникам та мешканцям домоволодіння, а також третім особам - власникам вилученого майна, у вчиненні злочинів, передбаченого ч.1 ст. 263 та ч. 2 ст. 260 КК України, не вручена.
Також суд звернув увагу на те, що вилучений прозорий пакет із пазовим замком в середині якого знаходяться ще один прозорий пакет із речовиною рослинного походження, пристрій для куріння із залишками речовини рослинного проходження також не оглянуті, експертизи не проведенні, хоча з дня проведення обшуку минуло більше двох місяців.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Сукупність наведених норм кримінального провадження, їх внутрішній, змістовний зв`язок між собою свідчить, що будь-яка процесуальна дія слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, вчинена під час досудового розслідування, має відповідати вищевказаним засадам, як за своєю суттю, так і за формою реалізації, тобто процедурою застосування.

Процесуальним законом визначено, що обов`язок здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні покладається на слідчого суддю.

Таким чином, саме слідчий суддя шляхом застосування своїх повноважень має забезпечити дотримання закону усіма учасниками кримінального провадження, а також зобов`язаний вживати передбачені законом заходи для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб.

Щодо вилучення під час проведення обшуку комп`ютерної техніки, мобільної техніки, жорстких дисків, банківських карток, папок з документами, печаток, що знаходяться у прокурора з квітня 2022 року, за цей час жодній особі не було повідомлено про підозру, а прокурор мав достатньо часу для дослідження вилучених речей та документів, а також для того, щоб зробити копії з вказаних документів, дослідити інформацію, яка міститься в вилучених дисках, комп`ютерній та мобільній техніці, а тому, на думку слідчого судді, підстав для накладення арешту на вилучені речі та документи не вбачається на даний стадії судового провадження. Під час обшуку прокурором було вилучено низку документів, паспорт для виїзду за кордон на імя ОСОБА_13 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Mitsubishi L200» д.н.з НОМЕР_1 , два ключа «Mitsubishi L200», транспортний засіб «Mitsubishi L200» д.н.з НОМЕР_1 білого кольору, при цьому в клопотанні слідчого немає обґрунтування яким чином вилученні речі мають значення для досудового розслідування. В клопотанні слідчого тільки надано перелік вилучених проте, не надано доказів того, що вони мають відношення до предмету доказування в даному кримінальному провадженні.
Прокурор в своєму клопотанні обмежився лише цитуванням норм КПК, без зазначення того, яким чином вказані положення КПК України стосуються вилучених під час обшуку речей та документів.
Проте, будь-яких інших підстав щодо необхідності накладення арешту на зазначене майно прокурором в клопотанні не вказано.
Слідчий суддя вважає, що клопотання про арешт майна не відповідає вимогам КПК України, оскільки прокурором не вмотивовано належним чином необхідність накладення арешту на зазначене у клопотанні прокурором майно, його мету та значення вказаних в клопотанні предметів та документів для органу досудового розслідування, у зв`язку з чим в задоволенні клопотанняпро накладення арешту слід відмовити.

Керуючись ст.ст.2, 9, 98, 131, 167- 173 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

У задоволені клопотання прокурора Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000049 від 19.03.2022, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.2 ст.260 та ч.2 ст.209 КК України, - відмовити.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для особи, без виклику якої було постановлено ухвалу, - строк апеляційного оскарження обчислюється з дня отримання нею копії даної ухвали.

Слідчий суддя: ОСОБА_1