Єдиний унікальний номер 448/1548/21
Провадження № 1-кп/448/54/22
В И Р О К
Іменем України

26.07.2022 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду м.Мостиська кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудового розслідування 03.09.2021р. за №0000126, про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Мостиська Львівської області, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого, непрацюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5

та обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

Судом визнано доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 03.09.2021 року о 09:30 год., знаходячись у приміщенні Комунального некомерційного підприємства (надалі КНП) «Мостиська міська лікарня Мостиської міської ради», що по вул. Б.Хмельницького, 2 у м. Мостиська Яворівського району Львівської області, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, із хуліганських спонукань, виявляючи зневажливе ставлення до громадського порядку, виказуючи зневагу до існуючих норм поведінки у суспільстві, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, демонструючи зверхність та вседозволеність, під час здійснення прийому хворих черговим лікарем КНП «Мостиської міської лікарні Мостиської міської ради» ОСОБА_5 , в громадському місці, у присутності медичної сестри вказаної лікарні ОСОБА_6 та пацієнта ОСОБА_7 , безпричинно виражався в сторону ОСОБА_5 нецензурною лайкою та висловлював словесні образи. На неодноразові зауваження припинити протиправну поведінку обвинувачений ОСОБА_3 не реагував та продовжуючи свої протиправні дії, з метою продемонструвати свою зневагу до існуючих правил та норм поведінки в суспільстві, самоутвердитись за рахунок приниження інших осіб, коли потерпілий ОСОБА_5 знаходився біля дверей лікарні, наніс останньому удар лівою рукою в ділянку потилиці справа, в подальшому пройшов за потерпілим у приміщення приймального відділення лікарні, де вдруге наніс йому удар кулаком лівої руки по обличчі справа. Надалі потерпілий, з метою припинити протиправну поведінку ОСОБА_3 , викликав працівників поліції. Однак, обвинувачений ОСОБА_3 у присутності поліцейського СРПП ВП № 1 Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_8 та поліцейського із обліку і збереження речових доказів ВП № 1 Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 , продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на вчинення грубого порушення громадського порядку, діючи умисно, проявляючи безсоромність, з метою принизити честь та гідність потерпілого ОСОБА_5 , підійшов до останнього, який знаходився за письмовим столом, приспустив штани та продемонстрував йому свій статевий орган, після чого втретє наніс удар ОСОБА_5 лівою рукою по обличчі справа. Протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_3 , які виразились в грубому порушенні громадського порядку тривали близько 30 хвилин, доки не були припинені працівниками поліції.

Відповідно до висновку експерта у ОСОБА_5 виявлено тілесні ушкодження, а саме: закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку та «гематоми» (синця) потилиці, травму обличчя у вигляді перелому носової кісточки справа, які відносяться до легкого тілесного ушкодження із короткочасним розладом здоров`я та синець на обличчі справа, розсічення кінчика язика, крововилив на слизовій оболонці верхньої губи, які відносяться до легкого тілесного ушкодження.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.1 ст.296 КК України, - хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю та винятковим цинізмом.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину визнав повністю, цілковито погодився з обставинами, викладеними в обвинувальному акті. Пояснив, що у вищевказаний день і час дійсно знаходися в приміщенні КНП «Мостиська міська лікарня Мостиської міської ради», куди привіз свого товариша, так як останньому необхідно було надати медичну допомогу (порізав ногу). Прибувши в КНП «Мостиська міська лікарня Мостиської міської ради», медичні працівники попросили їх піднятись на третій поверх та через тривалу відсутність лікаря на робочому місці, він став виражатися нецензурними словами, а згодом і побив потерпілого ОСОБА_5 . Підтвердив ті обставини, що дійсно перебував в стані алкогольного сп`яніння. У вчиненому щиро розкаявся, обіцяв в подальшому таких дій не вчиняти, просив вибачення в потерпілого та просив суд при призначенні покарання врахувати, що він має на утриманні двох неповнолітніх дітей та суворо не карати.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, він та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини, викладені в обвинувальному акті, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів по справі відносно тих обставин, які ніким не оспорюються.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації №6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, відповідно до яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

За змістом ст.62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з вимогами ст.91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, - на потерпілого.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 5 ст.9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у п.65 справи «Коробов проти України» (заява №39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n.161, Series А заява №25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції.

Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вищевказаного - відсутні, жодних клопотань з цього приводу учасниками кримінального провадження не заявлялись.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд знаходить винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 доведеною у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення та вважає, що його дії вірно кваліфіковано за ч.1 ст.296 КК України, оскільки він вчинив хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю та винятковим цинізмом.

Згідно ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у своїй постанові від 01.02.2018 у справі №634/609/15-к (провадження 51-658км17) визначив поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка за визначенням охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України) визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, у відповідності до вимог ст.65 КК України, враховує обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Визначаючи ступінь небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема характеру вчинених дій, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали.

Відповідно до роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року із змінами та доповненнями "Про практику призначення судами кримінального покарання", досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є кримінальним проступком.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до вимог ст.66 КК України судом визнаються: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до ст.67 КК України судом визнається: вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Судом також враховується характер і ступінь суспільної небезпечності кримінального правопорушення, що обвинувачений ОСОБА_3 позитивно характеризується за місцем проживання, відповідно до ст.89 КК України є таким, що не має судимості, його (обвинуваченого) стан здоров`я - на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває; його сімейний та матеріальний стан є одружений, на його утриманні перебуває малолітня дочка ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , котра є інвалідом з дитинства, та неповнолітній син ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , його роль у скоєному кримінальному правопорушенні та поведінку до і після вчинення такого, - обвинувачений ОСОБА_3 усвідомив протиправну поведінку, виявляє жаль з приводу вчиненого кримінального правопорушення та готовий нести кримінальну відповідальність; суд також враховує думку потерпілого ОСОБА_5 , котрий в судовому засіданні вказав, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді штрафу.

Беручи до уваги наведені обставини в сукупності, суд при призначенні покарання також виходить із встановленої ст.50 КК України його мети не тільки кари, а й виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, керуючись принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе шляхом застосування до нього покарання у виді штрафу. Жодних перешкод для призначення обвинуваченого такого виду покарання судом не встановлено. Саме такий вид покарання відносно обвинуваченого ОСОБА_3 буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами.

З урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, - обвинуваченим ОСОБА_3 вчинено кримінальний проступок та майнового стану, судом, у відповідності до вимог ч.2 ст.53 КК України, визначається розмір призначеного покарання у виді штрафу в розмірі, передбаченому санкцією ч.1 статті 296 КК України, а саме в розмірі однієї тисячі сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Цивільний позов по справі не заявлено, процесуальні витрати в межах кримінального провадження відсутні.

Згідно з ч.9 ст.100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне речові докази, а саме: DVD диск з записами із камер відеоспостереження у приміщенні КНП «Мостиська міська лікарня» за 03.09.2021 та DVD-R диск із відеозаписом, який проводив працівник ВП №1 Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 під час виклику лікаря ОСОБА_5 у приміщенні приймального відділення КНП «Мостиська міська лікарня» від 03.09.2021р., - котрі зберігаються при матеріалах кримінального провадження, слід залишити при матеріалах кримінального провадження.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_3 не обирався, прокурор з клопотанням про обрання запобіжного заходу обвинуваченому до суду не звертався, підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-371, 373-376 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.296 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 1100 (однієї тисячі сто) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 18700 (вісімнадцять тисяч сімсот) гривень.

Речові докази, а саме: DVD диск з записами із камер відеоспостереження у приміщенні КНП «Мостиська міська лікарня» за 03.09.2021 та DVD-R диск із відеозаписом, який проводив працівник ВП №1 Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 під час виклику лікаря ОСОБА_5 у приміщенні приймального відділення КНП «Мостиська міська лікарня» від 03.09.2021р., котрі зберігаються при матеріалах кримінального провадження - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Запобіжний захід до набрання вироком суду законної сили ОСОБА_3 - не обирати.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду відповідно до ч.2 ст.394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1