ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/9465/21 Номер провадження 11-кп/814/482/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого - суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю:
секретаря судового засіданняОСОБА_5
прокурораОСОБА_6
потерпілого ОСОБА_7
представника потерпілогоОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9
захисника ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000477 від 15 травня 2021 року, щодо обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Піщане Решетилівського району Полтавської області, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_10 поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Октябрського районного суду м.Полтави від 12 січня 2022 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Оскаржуваним вироком суду визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 до вступу вироку в законну силу залишено особисте зобов`язання із покладенням обов`язків: з`являтися до суду за викликами, не залишати межі Полтавської області без дозволу суду та повідомляти суд про зміну місця свого проживання та роботи.

Стягнуто із ОСОБА_9 на користь держави в особі Департаменту охорони здоров`я Полтавської обласної державної адміністрації витрати на лікування потерпілого ОСОБА_7 в сумі 32 211 грн 94 коп.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 про відшкодування шкоди задоволено повністю.

Стягнуто із ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_7 23500 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 120 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто із ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_7 31500 грн витрат на правову допомогу.

По справі вирішено питання речових доказів.

За вироком суду першої інстанції, ОСОБА_9 13 травня 2021 року приблизно о 02.40 годин поблизу нічного клубу «Робін Гуд», що по АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин та сварки з приводу їх знайомої ОСОБА_11 умисно завдав ОСОБА_7 кулаком приблизно чотири удари в голову, ногою в ділянку нижньої кінцівки, збиваючи ними потерпілого з ніг, внаслідок чого ОСОБА_7 падав на землю. Далі ОСОБА_9 , скориставшись тим, що ОСОБА_7 оступився і впав на землю, із значною силою, з розгону умисно вдарив його ногою у взутті в область обличчя, від чого потерпілий втратив свідомість та отримав середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, захисником ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 подано апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 12 січня 2021 року у кримінальному провадженні № 0000477 стосовно ОСОБА_9 в частині призначення покарання та призначити мінімальне покарання, визначене санкцією відповідної статті Кримінального кодексу України та звільнити від відбування покарання на підставі ч. 1 ст. 75 КК України з випробуванням.

Вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 12.01.2021 у кримінальному провадженні № 0000477 стосовно ОСОБА_9 в частині задоволення цивільного позову, змінити та задовольнити цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 частково, стягнувши з обвинуваченого ОСОБА_9 25 000 грн. моральної шкоди та 5000 грн. витрат на правову допомогу. В іншій частині вирок залишити без змін

З рішенням районного суду не погоджується, так як вважає, що вирок суду є незаконним, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його суворості, а також

незаконним в частині задоволеного розміру цивільного позову, щодо стягнення витрат на відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом належним чином не враховано, що ОСОБА_9 щиро розкаюється та беззаперечно у повному обсязі визнає свою вину щиро жалкує та засуджує свою поведінку, визнає негативні наслідки вчиненого злочину для потерпілого, бажає виправити наслідки вчиненого, надавав допомогу потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції при вирішенні цивільного позову потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 120000 грн. призначив завищений та необґрунтований розмір моральної шкоди не зазначивши у вироку відповідні мотиви прийнятого рішення про задоволення цивільного позову.

Крім того зазначив, що ОСОБА_9 позов прокурора про стягнення витрат на лікування потерпілого ОСОБА_7 в сумі 32211,94 грн., а також стягнення матеріальної шкоди в сумі 23500 грн. визнав повністю.

Витрати потерпілого на правову допомогу в сумі 31500 грн., є недоведеними, необґрунтованими та неспівмірними. Зазначив, що витрати мають бути документально підтверджені та доведені, а тому заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню у розмірі 5 000 грн.

Наголосив, що органом пробації у досудовій доповіді зазначив, що беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого та його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі можливе, застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, можливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника на підтримання поданої апеляційної скарги, думку прокурора, позицію представника потерпілого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції за встановлених у вироку обставин про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними у ньому доказами, при цьому ніким із учасників судового провадження не оспорюються, а тому колегія суддів, не встановивши істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти правильних висновків в цій частині, не переглядає їх відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України.

З огляду на фактичні обставини, встановлені судом, та доведеність винуватості вірною є і кваліфікація дій ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 122 КК України, що також апелянтом не оспорюється.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів зазначає, що доводи, в частині призначеного покарання, які наведені в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого, являються слушними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в цій частині.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд першої інстанції зазначив у вироку, що враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, характер та наслідки вчиненого, особу винного, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, обставини передбачені ст. 66, 67 КК України.

Зважаючи на вищевикладене, суд першої інстанції не знайшов правових підстав для застосування ст. 75 КК України при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 .

Проте, апеляційний суд з урахуванням вищенаведеного вважає, що судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому були не в повній мірі досліджені обставини справи, які могли вплинути на призначення йому покарання відповідно до норм діючого кримінального закону.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру він, ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. У разі обрання покарання у виді позбавлення волі це рішення має бути вмотивовано у вироку.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд в своїй постанові від 07 листопада 2018 року у справі №297/562/17.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Вказана правова позиція зазначена Верховним Судом в постанові від 30 жовтня 2018 року у справі №559/1037/16-к.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 20 березня 2018 року (справа № 302/904/16-к) вказує, що загальні засади призначення покарання, визначені у ст. 65 КК, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в межах якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до вимог статей 368, 374 КПК України суд зобов`язаний у вироку мотивувати обрану міру покарання, тобто його вид та строк. Суди мають суворо додержуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. При визначенні міри покарання суд повинен звернути увагу на тяжкість злочину (обставини злочину, форма вини, мета, спосіб, кількість епізодів злочинної діяльності, характер наслідків злочину) та особу винного (п.п. 1-3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року). Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Всупереч наведених вимог законодавства при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 судом першої інстанції хоча і зазначено, але в повній мірі не враховано, що обвинувачений не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться, має постійне місце проживання, особисто викликав швидку та надавав першу допомогу ОСОБА_7 , активно сприяв розкриттю злочину, свою вину у інкримінованому йому злочині визнав повністю та неодноразово щиро розкаявся у скоєному.

Верховний Суд у своїй постанові від 18.09.2019 року у справі №166/1065/18 зазначив, що розкаяння передбачає, крім визнання особою факту скоєння злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини в скоєному злочині, щирий жаль із приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатись у визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки скоєного. Факт щирого каяття особи в скоєнні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, обвинувачений виявив бажання виправити негативні наслідки вчиненого та почав відшкодовувати потерпілому завдану шкоду, що підтверджується долученою до апеляційної скарги квитанцією. Потерпілий в судовому засідання повідомив, що в зв`язку із складним станом в країні, також не заперечую проти його звільнення від відбування покарання з іспитовим строком.

З урахуванням наведеного, а також беручи до уваги тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, особу винного як у загально-соціальному плані, так і в плані її потенційної суспільної небезпеки, встановлених апеляційним судом конкретних обставин події, оцінки поведінки обвинуваченого після вчинення злочину, а також протягом судового розгляду справи, що характеризує його особу, те, що до кримінальної відповідальності він раніше не притягувався, визнав свою вину у вчиненому злочині, щиро розкаявся, відразу після вчиненого злочину, допомагав потерпілому, частково почав відшкодовувати спричинену шкоду потерпілому, апеляційний суд вважає за можливе призначити ОСОБА_9 покарання, не пов`язане з ізоляцією від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на строк, достатній для того, щоб він довів своє виправлення.

При цьому колегія суддів зазначає, що, враховуючи наведені обставини, а також думку потерпілого та його представника, які просили не позбавляти ОСОБА_9 волі, наявність в нього постійного місця проживання - доводи захисника про можливість звільнити його від призначеного покарання з іспитовим строком є слушними.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

При цьому, колегія суддів враховує практику рішень Європейського суду з прав людини, де у справі "Скополла проти Італії" від 17.09.2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Отже, за наведеного вище, колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір призначеного ОСОБА_9 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, що є необхідним, справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Вирішуючи питання про правильність вирішення судом першої інстанції цивільного позову щодо стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 моральної шкоди за доводами потерпілого, викладеними в апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

За правилами, передбаченими ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`ю, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно з п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи конкретні обставини справи, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, глибину, характер і обсяг фізичних та душевних страждань, викликаних лікуванням, відновленням здоров`я, яких зазнав потерпілий, суд першої інстанції належним чином мотивував своє рішення щодо стягнення на користь потерпілого з обвинуваченого в рахунок відшкодування заподіяної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та витрат на правничу допомогу, врахувавши при цьому принцип розумності та справедливості, з чим погоджується й колегія суддів.

Надаючи оцінку обставинам провадження, колегія суддів вважає, що вимога захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 щодо необхідності стягнення з обвинуваченого в рахунок відшкодування моральної шкоди суми в розмірі 25 000 грн. є такою, що не підлягає задоволенню з огляду на те, що визначений судом першої інстанції розмір шкоди відповідає понесеним моральним втратам потерпілого та ця сума буде справедливою по відношенню до нього, у зв`язку з чим доводи обвинуваченого в цій частині є невмотивованими та такими, що не місять жодних доказів на підтвердження зазначеного ними такого розміру цієї шкоди.

Крім, цього суд наголошує, що лише внаслідок протиправних дій ОСОБА_9 , потерпілий ОСОБА_7 безумовно зазнав сильного фізичного болю і мук як під час травмування, так і під час лікування, а також сильних душевних страждань і переживань щодо відновлення стану здоров`я, емоційного стресу через негативний вплив наслідків злочину на якість життя останнього, вимушених змін у виробничих відносинах. Судом першої інстанції правильно було зазначено, що в молодому віці ОСОБА_7 змушений мати імпланти в обличчі, з моменту події бути постійно обмеженим, повсякчас відчувати ризики для свого життя, обмежувати себе в зайнятті спортом, та тяжкій фізичній праці, постійно проходити відповідну реабілітацію. Тому, зазначена сума відшкодування моральної шкоди є розумною, справедливою та з урахуванням наслідків, явно не завищена.

Доводи захисника обвинуваченого щодо необґрунтованості стягнення з ОСОБА_9 витрат на правову допомогу в розмірі 31 500 грн не знайшли своє підтвердження під час апеляційного провадження.

Так, рішення про стягнення з ОСОБА_9 витрат на правничу допомогу, отриманою потерпілим, у розмірі 31 500 гривень, колегія суддів вважає обґрунтованим, оскільки розрахунки, надані адвокатом ОСОБА_8 послуг є логічними та належним чином обґрунтованими. З огляду на таку допомогу, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, вартості цих робіт, заявлені витрати на правничу допомогу доведені документально, а тому вимоги адвоката ОСОБА_10 не підлягають задоволенню.

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку, що в судовому засіданні апеляційної інстанції знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги в частині зміни призначеного покарання, оскільки судом першої інстанції безпідставно не взяті до уваги обставини, які знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції, в решті апеляційні вимоги не були доведені, а тому апеляційна скарга захисника обвинуваченого підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 409 КПК України визначено, що підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну судового рішення відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Отже, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині призначення покарання щодо обвинуваченого ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 122 КК України та на підставі ст. 75 КК України звільненню його від відбуття покарання з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

З огляду на вище наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу обвинуваченого задовольнити частково, а вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_9 змінити в частині призначення покарання.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 408, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Октябрського районного суду м.Полтави від 12 січня 2022 року, яким ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, в частині призначеного покарання змінити.

Звільнити ОСОБА_9 від призначеного покарання на підставі ч. 1 ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік.

Покласти на ОСОБА_9 обов`язки передбачені ст. 76 КК України, а саме:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3
ОСОБА_4