Справа № 136/1598/21
провадження №1-кп/136/117/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2022 року м. Липовець
Липовецький районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Липовець обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000256 від 06.08.2021, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Велика Русава, Томашпільського району, Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта повна загальна середня, розлученого, на утриманні має одну малолітню дитину, непрацюючого, раніше судимого вироком Томашпільського районного суду Вінницької області від 12.01.2022 за ч.3 ст.185 КК України, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України,

за участю сторін кримінального провадження

з боку обвинувачення

прокурора ОСОБА_4 ,

з боку захисту

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
Із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 за рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 17.11.2020 у справі 136/706/20, було присуджено аліменти на утримання дружини, з якою проживає дитина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення нею трьохрічного віку, в розмірі 1/6 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 14.05.2020 і до досягнення дитиною трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вказане рішення набрало законної сили.

ОСОБА_3 , достовірно знаючи про наявність зазначеного рішення суду, будучи відповідним чином ознайомленим із його змістом, маючи умисел на ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дружини ОСОБА_5 , будучи фізично здоровою та працездатною особою, незважаючи на відповідні попередження державного виконавця, маючи реальну можливість його виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 1 ст. 129-1 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до яких судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, починаючи з травня 2020 року жодних дій, спрямованих на виконання рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 17.11.2020 у справі №136/706/20 не вжив, офіційно не працевлаштувався, заходів до пошуку роботи та працевлаштування не вживав, отримуючи певний дохід від тимчасових (неофіційних) робіт, аліменти на утримання своєї колишньої дружини ОСОБА_7 в розмірі 1/6 частки від його заробітку (доходу) щомісячно не сплачував.

Таким чином, ОСОБА_3 умисно ухилився від виконання рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 17.11.2020 у справі № 136/706/20, що призвело до виникнення заборгованості по виплаті аліментів на утримання дружини ОСОБА_5 , яка станом на 06.08.2021 становить 24 838 грн. 14 коп.

Такі умисні дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч.1 ст. 382 КК України, а саме умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав за обставин вказаних в обвинувальному акті, які підтвердив суду, погодившись з кваліфікацією вчиненого ним діяння, підтвердив, що маючи дохід від тимчасових заробітків не сплачував аліменти, будучи обізнаним про існування судового рішення, що набрало законної сили. Обвинувачений у вчиненому щиро розкаявся, вказав, що зробив належні висновки, просив суд суворо його не карати, вказав, що наразі отримав неофіційну але оплачувану роботу, що дозволить нести аліментні зобов`язання та утримувати себе.

Потерпіла в судове засідання не з`явилась, надавши до суду заяву про розгляд кримінального провадження у її відсутність, при призначенні покарання обвинуваченому поклалась на розсуд суду.

Суд переконався, що показання обвинуваченого є послідовними, логічними, а тому не викликають сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Ураховуючи те, що обвинувачений визнав свою винуватість та, беручи до уваги, що інші учасники судового провадження не оспорюють фактичних обставин кримінального провадження, і судом також встановлено, що учасники судового розгляду розуміють правильно зміст цих обставин, не має сумніву у добровільності їх позиції, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, що узгоджується з положеннями ч.3 ст.349 КПК України .

Суд вважає доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, тобто умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд керується положеннями ст. 50, 65 КК України, роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, загальні засади призначення покарань, оскільки саме через останні реалізується принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 скоїв кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії нетяжких злочинів, вину визнав повністю, щиро розкаявся в скоєному, розлучений, на утриманні має одну неповнолітню дитину; офіційно не працевлаштований, на життя заробляє тимчасовими заробітками; за місцем проживання характеризується добре; на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

Крім цього, судом встановлено, що ОСОБА_3 раніше судимий 12.01.2022 вироком Томашпільського районного суду Вінницької області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 4 місяців позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України його було звільнено від відбування покарання із іспитовим строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців, вказаний вирок набрав законної сили 14.02.2022.

Відповідно до ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого суд визнає щире каяття.

При цьому, суд, враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 усвідомив суспільну небезпеку вчиненого ним діяння, він засуджує свою поведінку, розкаюється у вчиненому, повністю визнає свою вину та висловлює готовність понести покарання, а також має бажання виправити ситуацію, що склалася, нести аліментні зобов`язання.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Беручи до уваги вищевикладене, з урахуванням позиції потерпілої щодо призначення покарання обвинуваченому, яка поклалась на розсуд суду, щирого каяття обвинуваченого, відсутності тяжких наслідків кримінального правопорушення, суд вважає за необхідне призначити покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованої статті, застосувавши ст.70 ч.1, 4 КК України, та призначити остаточне покарання шляхом часткового складання призначених покарань, оскільки як було встановлено засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, за яким його було засуджено вироком Томашпільського районного суду Вінницької області від 12.01.2022, тобто вчиненому ним до постановлення цього вироку.

При цьому, з урахуванням тяжкості вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, особи винного та інших обставин кримінального провадження, суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання та ізоляції від суспільства, а тому приймає рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст.75 КК України із покладенням обов`язків, що передбачені ст.76 КК України.

На переконання суду, іспитовий строк буде дисциплінувати засудженого, привчати до додержання законів, оскільки він не виправданий, а проходить випробування від результатів якого залежить подальша доля - звільнення від відбування призначеної основної міри покарання або реальне відбуття покарання, що сприятиме формуванню звички законослухняної поведінки і не бажання в майбутньому повторювати дії, які мають наслідком встановлення зазначених обмежень.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Керуючись ст.ст. 65 КК України, ст. 368, 370, 374, 376 КПК України , суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ч. 1, 4 ст. 70 КК України, призначити ОСОБА_3 , остаточне покарання за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарання призначеного за цим вироком та покарання за вироком Томашпільського районного суду Вінницької області від 12.01.2022 у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку, тривалістю в 2 (два) роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно ст. 76 ч.1 п.1, 2 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк за даним вироком рахувати з дня проголошення вироку.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Апеляційна скарга може бути подана на вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_8