ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/9142/22
провадження № 1-кп/753/1544/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2022 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:
головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_5 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000296 від 20.06.2022, за обвинуваченням

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Жовте

Софіївського району Дніпропетровської області, який

зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , проходить

військову службу за мобілізацією на посаді стрільця 3 взводу

охорони 5 роти охорони 2 батальйону охорони військової частини

НОМЕР_1 , раніше судимий вироком Софіївського районного суду

Дніпропетровської області від 13 серпня 2020 року за ч. 1 ст. 263

КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три

роки, на підставі статей 75, 76 КК України звільнений від

відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк

тривалістю два роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

встановив:

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, надійшов до Дарницького районного суду м. Києва 23 серпня 2022 року.

Висунуте обвинувачення ОСОБА_5 суд вважає доведеним та відповідно до якого солдат ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що він будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, обіймаючи посаду стрільця 3 взводу охорони 5 роти охорони 2 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, у порушення вимог статей 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», статей 11, 16, 37, 124-1, 124-2 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та статей 1, 2, 3, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах воєнного стану, 20 травня 2022 року, о 12 год. 00 хв., не з`явився до місця несення військової служби до східної частини моста імені Є.О. Патона, що знаходиться у місті Києві, де особовим складом військової частини НОМЕР_1 здійснювалась охорона та оборона важливого об`єкту Національної транспортної системи України.

У подальшому, 10 серпня 2022 року, о 10 год. 10 хв., слідчим Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, ОСОБА_6 затримано солдата ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 , у порядку ст. 208 КПК України.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України нез`явлення до місця служби, без поважної причини, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби).

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винним себе за ч. 5 ст. 407 КК України визнав повністю та показав, що дійсно нез`явився до місця служби, без поважної причини, з мотивів конфліктної ситуації, що відбулась напередодні з іншим військовослужбовцем. Про вчинене щиро шкодує.

Показання ОСОБА_5 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Судовий розгляд проводився відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження, відповідно й обвинуваченому, який надав суду ствердну згоду із запропонованим порядком.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Також відповідно до п. 6 розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Стосовно спрощення кримінального правосуддя» рекомендується, що оскільки при процедурі «заява підсудного про визнання вини» від обвинуваченого вимагається явка до суду на ранній стадії провадження, щоб заявити в суді публічно чи приймає він чи спростовує обвинувачення проти себе, то суд в таких випадках має вирішувати, обійтися без всього процесу розслідування або його частини чи негайно перейти до розгляду особи правопорушника, ухвалення вироку та, по можливості, вирішення питання щодо компенсації.

Отже, за згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме матеріалів, що характеризують обвинуваченого тощо.

Вина обвинуваченого ОСОБА_5 повністю підтверджується його показаннями, в яких він не оспорював вчинення кримінальних правопорушень за викладених у обвинувальному акті обставин, щирим каяттям у вчиненому тощо.

Щодо кримінально-правової кваліфікації дій обвинуваченого, то суд вважає її правильною та кваліфікує його дії як нез`явлення до місця служби, без поважної причини, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби), тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

За змістом диспозиції ч. 5 ст. 407 КК України ОСОБА_5 є особою, зазначеною у частині 2 цією статтею, а отже є суб`єктом цього кримінального правопорушення.

Кримінально-правова кваліфікація дій ОСОБА_5 із інкримінуванням ознаки, що кваліфікує злочин, «в умовах воєнного стану», є правильною, враховуючи, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 (затверджений Законом України від 24.02.2022 № 2402-IX) у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції РНБО, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введений воєнний стан із 05:30 24.02.2022 на 30 діб. Надалі цей строк був неодноразово продовжений Законами України й продовжує діяти станом на час ухвалення цього вироку.

При цьому вчинене правопорушення ОСОБА_5 є триваючим, що розпочалось 20 травня 2022 року та було припинено 10 серпня 2022 року, також під час дії воєнного стану.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним вчиненому і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до вчиненого (вину визнав, щиро розкаявся), особу обвинуваченого, а саме: під наглядом лікарів психіатра та нарколога не перебуває, молодого віку, раніше судимий.

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

З урахуванням викладеного суд призначає покарання в мінімальних межах санкції статті у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

Під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_5 вчинив вказане кримінальне правопорушення за цим вироком під час іспитового строку, встановленого йому за вироком Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2020 року, яким він засуджений за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, із звільненням від його відбування на підставі статей 75, 76 КК України на строк тривалістю два роки.

Тому суд застосовує положення ст. 71 КК України із визначенням остаточного покарання за сукупністю вироків.

Під час досудового розслідування обвинуваченому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який слід залишити без зміни до набрання вироком законної сили.

Процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази суду не надавалися та судом не досліджувалися.

Керуючись ч. 3 ст. 349, статтями 100, 368371, 373, 374 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2020 року, та визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років два місяці.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою залишити до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання рахувати з 02 вересня 2022 року, у строк відбування покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення з 10 серпня 2022 року до 01 вересня 2022 року включно.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази суду не надавалися та судом не досліджувалися.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1