КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 вересня 2022 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
суддів ОСОБА_1 ,
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду у м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Київської місцевої прокуратури №8 ОСОБА_8 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 04.04.2018 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.
Згідно ст. 76 КК України на ОСОБА_7 покладені обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання,
Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 25 вересня 2017 року, яким ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді двох років позбавлення волі і на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік, та вирок Святошинського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2017 року, яким ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.263 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на три роки і на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком на два роки, ухвалено виконувати самостійно,

В С Т А Н О В И Л А:

Вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_7 , знаходячись у невстановлений слідством час та місці, не маючи передбаченого законом дозволу, в порушення Положення про дозвільну систему, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 року, Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу, спорядження гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998 року, у невстановлений спосіб придбав 40 патронів та привласнив собі.

01 вересня 2017 року приблизно о 14 годині 15 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи біля будинку № 5, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Литвиненко-Вольгемут, був зупинений працівниками поліції якими в останнього було виявлено та вилучено 5 патронів калібру 9 мм, що відносяться до боєприпасів короткоствольної нарізної вогнепальної зброї, та 35 патронів калібру 5,6 мм, які є боєприпасами до нарізної вогнепальної зброї.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Святошинського районного суду міста Києва від 04 квітня 2018 року скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 263 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України вироки Святошинського районного суду міста Києва від 25 вересня 2017 року та 18 жовтня 2017 року виконувати самостійно. В іншій частині вирок суду залишити без змін.
В доводах апеляційної скарги прокурор не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правову кваліфікацію дій обвинуваченого зазначає, що судом першої інстанції невірно застосовано закон України про кримінальну відповідальність. Зокрема вказує, що звільняючи обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком суд першої інстанції не надав необхідної оцінки даним про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого. Так, при призначенні покарання суд першої інстанції врахував, як обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, при цьому, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, що підтверджували б наявність такої обставини. Також звертає увагу суду на те, що обвинувачений ОСОБА_7 веде антисоціальний спосіб життя, раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, не бажає стати на шлях виправлення.
Крім того в апеляційній скарзі прокурор зазначає, що призначаючи покарання суд першої інстанції не застосував положення ч. 4 ст. 70 КК України при призначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів.
У доповненнях до апеляційної скарги першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 зазначено, що суд безпідставно послався в резолютивній частині вироку на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 25.09.2017 та на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 18.10.2017, оскільки судимість по цих вироках погашено.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників апеляційного розгляду, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, обговоривши і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, яке відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, та яке є необхідним й достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання із звільненням від його відбування з випробуванням, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, а також обставини, які пом`якшують покарання.

З урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу ОСОБА_7 , наявності на утриманні малолітньої дитини, наявності обставини, яка пом`якшує покарання щирого каяття, суд першої інстанції правильно визначив йому розмір покарання та обґрунтовано дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства шляхом звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Отже судом першої інстанції при винесенні вироку дотримано вимог ст.ст. 50, 65 КК України, призначено покарання, що відповідає особі засудженого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень, як засудженим, так і іншими особами.
Висновки суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства шляхом звільнення від відбування покарання з випробуванням є обґрунтованими та узгоджуються з вимогами ст.75 КК України.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання до реального відбування, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Разом з тим колегія суддів вважає обґрунтованими доводи прокурора про те, що суд безпідставно послався в резолютивній частині вироку на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 25.09.2017 та на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 18.10.2017, оскільки судимість по цих вироках погашено.
Так, у відповідь на запит суду, від Святошинського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області надійшов лист, у якому зазначено, що ОСОБА_7 13.06.2018 знятий з обліку за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 25.09.2017 на підставі ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 12.04.2018 у зв`язку із закінченням іспитового строку.
Також, 18.02.2020 ОСОБА_7 знятий з обліку за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 18.10.2017 на підставі ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 26.12.2019 у зв`язку із закінченням іспитового строку.
Відповідно до ч.1 ст. 89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені відповідно до ст. 75 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового кримінального правопорушення і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав, передбачених законом.
Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне виключити з резолютивної частини вироку посилання на окреме виконання вироків Святошинського районного суду м. Києва від 25.09.2017 та від 18.10.2017, оскільки судимість за даними вироками суду на момент апеляційного розгляду погашена.
За таких обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні в частині виключення посилання на окреме виконання вироків.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури №8 ОСОБА_8 з доповненнями першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 04.04.2018 щодо ОСОБА_7 змінити.
Виключити з вироку посилання на окреме виконання вироку Святошинського районного суду м. Києва від 25.09.2017 та вироку Святошинського районного суду м. Києва від 18.10.2017.
В іншій частині вирок Святошинського районного суду м. Києва від 04.04.2018 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3