УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 травня 2022 року

м. Київ
справа № 398/3519/16-к
провадження № 51 1350 ск 22
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу представник Моторного (транспортного) страхового бюро України адвоката ОСОБА_4 на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 жовтня 2021 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 10 січня 2022 року щодо ОСОБА_5 , з клопотаннями про поновлення строку на касаційне оскарження,
встановив:
За вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 жовтня 2021 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.
Звільнено засудженого ОСОБА_5 відповідно до п «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» №1810-VII від 22.12.2016 року від відбуття основного виду покарання призначеного ОСОБА_5 даним вироком.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 3 024,06 грн.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.
Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду у розмірі 80 058,89 грн.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Міського комунального лікувально-профілактичного закладу міська лікарня №1 м. Олександрії у відшкодування витрат понесених на лікування потерпілого ОСОБА_6 28 154, 24 грн.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 10 січня 2022 року вказану ухвалу місцевого суду залишено без змін.
Згідно вироку суду, обвинувачений ОСОБА_5 , 21 червня 2015 року близько 12 години 00 хвилин, керуючи автомобілем «Форд ескорт LX», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись у світлу пору доби на 45 км. + 700 м. автодороги Знам`янка-Луганськ-Ізварино на території Олександрійського району, Кіровоградської області, від міста Олександрія в бік міста Дніпро, побачив велосипедиста ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який рухався у попутному напрямку, та який жестом руки показав про намір здійснити маневр повороту ліворуч на ґрунтову дорогу, завчасно вибрав крайнє ліве положення на проїзній частині дороги в напрямку свого руху, тобто наблизився до лінії дорожньої розмітки, яка розділяє протилежні смуги проїзної частини дороги, та почав виконувати маневр повороту ліворуч.
У подальшому ОСОБА_5 , проявляючи особисту неуважність та безпечність до забезпечення елементарних вимог безпеки руху, позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати автомобілем, грубо порушуючи вимоги пп. 1.5, 2.3 б) та д), 12.3 Правил дорожнього руху України (далі ПДР ).
п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров 'ю громадян, завдавати матеріальних збитків;
п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов 'язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на Ті зміну ..., технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;
п. 12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди
здійснив виїзд керованого автомобіля на смугу зустрічного руху, де допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У результаті наїзду автомобіля велосипедист ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи №519 від 01 грудня 2015 року в комплексі відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння та у своєму клінічному перебігу.
У касаційній скарзі адвокат ОСОБА_4 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію дій засудженого, не погоджується із судовими рішеннями, ухваленими щодо ОСОБА_5 в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_6 до МТСБУ, просить відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК скасувати вищезазначені судові рішення в цій частині й призначити новий розгляд у суді першої інстанції. На обґрунтування своїх вимог вказує, що суд першої інстанції, порушуючи норми п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК, належним чином не дослідив наданих потерпілим документів, які би підтверджували понесені витрати внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та отримання І групи інвалідності. Внаслідок ненадання потерпілим оригіналів чеків, що підтверджують витрати на лікування, відсутні підстави відшкодування витрат на лікування потерпілому.

Вважає, що апеляційний суд всупереч вимогам ст. 419 КПК не перевірив належним чином доводів апеляційної скарги представника МТСБУ щодо порушень, допущених судом першої інстанції, не дав їм належної оцінки і, не навівши належного обґрунтування, залишив апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуваний вирок у цій частині без змін.
Крім того, також представник разом заявив клопотання про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження зазначених рішень, яке містить достатнє обґрунтування.
Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі представника та копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, правильність кваліфікації його дій, а також справедливість призначеного засудженому покарання в касаційній скарзі не оскаржуються.
Доводи у касаційній скарзі представника про неправильне вирішення судами цивільного позову потерпілого в частині визначення суми відшкодування стягнутої з МТСБУ шкоди, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.
Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
При вирішенні цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників і характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а також визначити порядок її відшкодування.
Під час вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_6 до МТСБУ цих вимог закону місцевим та апеляційним судами було дотримано.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, внаслідок вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, потерпілому ОСОБА_6 було заподіяно матеріальну та моральну шкоду у зв`язку з отриманням ним тяжких тілесних ушкоджень.
З метою відшкодування завданої шкоди потерпілий подав позов до суду, визначивши відповідачами засудженого ОСОБА_5 і МТСБУ.

Згідно з матеріалами за скаргою цивільно-правову відповідальність водія ОСОБА_5 застрахована Приватним акціонерним товариством СК Україна, але у зв`язку з ліквідацією замінено відповідача на належного, а саме Моторне (транспортне) страхове бюро України.
Відповідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно п. 23.1 ст. 22 цього Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є в тому числі шкода, пов`язана з лікуванням, іншим ушкодженням здоров`я потерпілого, та моральна шкода що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
У зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів (п. 24.1 ст. 24 цього Закону).
Відповідно до позову потерпілий просив стягнути з МТСБУ 80 058,89 грн у рахунок завданої матеріальної шкоди, а з ОСОБА_5 моральну шкоду у розмірі 500 000 грн. Крім того прокурором заявлено позов про відшкодування витрат на лікування потерпілого на суму 28 154, 24 грн. На підтвердження своїх вимог потерпілим надано суду чеки на придбання ліків виписку з медичної карти стаціонарного хворого № 16459 та довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, де встановлено першу А групу інвалідності. Вартість стаціонарного лікування потерпілого підтверджується відповідною довідкою.
Отже, за висновком суду, наданими документами доведено, що з МТСБУ на користь потерпілого підлягає відшкодуванню 80 058,89 грн, сумнівів в тому, що саме така сума була витрачена на лікування хворого внаслідок ДТП, після якої він став інвалідом першої А групи, не виникало. А також з урахуванням обставин справи, глибини душевних страждань, а також виходячи з вимог розумності та справедливості, суд призначив стягнути з засудженого на користь потерпілого моральну шкоду в сумі 100 000 грн, та стягнути з засудженого на користь Міського комунального лікувального-профілактичного закладу міська лікарня № 1 м. Олександія на лікування потерпілого 28 154,24 грн.
Оскільки суду першої інстанції було надано документи про понесені потерпілим витрати в сумі 80 058,89 грн, він, виходячи зі змісту наведених норм, які регламентують вирішення такого питання, обґрунтовано встановив, що саме в такому розмірі вимоги про стягнення матеріальної шкоди підлягають задоволенню для відшкодування матеріальної шкоди потерпілому з МТСБУ.
Переглянувши вирок в апеляційному порядку в частині вирішення цивільного позову до МТСБУ, апеляційний суд відповідним чином перевірив доводи представника, зазначені в апеляційній скарзі, які за змістом і суттю аналогічні доводам, викладеним у його касаційній скарзі, дав їм оцінку, з урахуванням вимог ст. 419 КПК та із зазначенням докладних мотивів прийнятого рішення обґрунтовано залишив вирок у цій частині без змін.
Суд слушно звернув увагу на п. 23.1 ст. 23 Закону № 1961- IV, згідно з яким шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого.
Також вказав, що відповідно до п. 24.1 ст. 23 вказаного Закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.
З огляду на це суд слушно вказав про необґрунтованість апеляційної скарги представника в частині визначення розміру оплати за лікування потерпілого.
Усупереч твердженням представника суд правильно акцентував увагу на тому, що суду першої інстанції надано чеки, квитанції, накладні, згідно з вимогами нормативних актів у сфері торгівлі, є різновидами розрахункового документу та підтверджують витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого.
Доводи касаційної скарги аналогічні за змістом доводам, які були наведені в апеляційній скарзі представника та були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, за результатами якої визнані безпідставними.
Свій висновок апеляційний суд переконливо мотивував в ухвалі і вважати його необґрунтованим чи сумнівним підстав немає.
З огляду на це колегія суддів касаційного суду погоджується з такими висновками апеляційного суду і вважає, що його ухвала та вирок місцевого суду в частині вирішення цивільного позову до МТСБУ є належно умотивованими й обґрунтованими, за змістом відповідають вимогам статей 370, 419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися під час постановлення рішень.

Таким чином, обґрунтування касаційної скарги представника не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
З урахуванням викладеного істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень, у касаційній скарзі не наведено.
За таких обставин касаційна скарга представника цивільного відповідача МТСБУ не підлягає задоволенню.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Клопотання представника цивільного відповідача МТСБУ адвоката ОСОБА_4 про поновлення строку на касаційне оскарження вироку Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 жовтня 2021 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 10 січня 2022 року щодо ОСОБА_5 , задовольнити.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представник Моторного (транспортного) страхового бюро України адвоката ОСОБА_4 на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 жовтня 2021 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 10 січня 2022 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3