ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.05.2014 року м. Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,

представника потерпілих ОСОБА_7 ,

представника цивільного відповідача ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород кримінальну справу про обвинувачення:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки села Соломоріччя, Мінської області, Білорусія, мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, Білорусці, раніше не судимій -

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України,

встановив:
13 вересня 2013 року в м.Ужгород, близько 18 години 00 хвилин водій ОСОБА_9 , керуючи ввіреним їй технічно-справним транспортним засобом, а саме автомобілем марки ЗАЗ моделі SENS реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Івана Франка, зі сторони вулиці Митна, та маючи намір виконати маневр повороту ліворуч, а саме з`їзду з вулиці Івана Франка на вулицю Гленца, що зліва по ходу її руху, діючи в супереч вимог п.п. 23 б; 10.1 та 10.4. Правил дорожнього руху України, проявила неуважність до дорожньої обстановки що склалася та її зміни, не забезпечила безпеку дорожнього руху, під час виконання маневру поворот ліворуч з вулиці Івана Франка на вулицю Гленца, при виїзді зі своєї смуги руху на смугу зустрічного руху, не переконалася, що виконання даного маневру повороту ліворуч буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки для інших учасників руху, не вжила заходів до зменшення швидкості та зупинки автомобіля, а навпаки будучи самовпевненою та спираючись на свій незначний водійський досвід, не надала перевагу у русі зустрічному транспортному засобу, продовжила рух і виїхавши на смуту зустрічного руху та допустила зіткнення з двоколісним мотоциклом марки SUZUKI моделі GM51B реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням потерпілого ОСОБА_5 , разом з пасажиром потерпілим ОСОБА_6 , який в той час, маючи перевагу в русі, рухався по своїй смузі руху зі сторони вулиці Загорська в напрямку вулиці Митна та в момент виникнення йому небезпеки для руху був позбавлений технічної можливості зупинити керований ним мотоцикл до місця зіткнення з автомобілем під керуванням водія ОСОБА_9 ..

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_5 , який керував двоколісним мотоциклом марки SUZUKI моделі GM51B реєстраційний номер НОМЕР_2 , отримав тілесні ушкодження у виді поєднаної краніо-фасціальної травми, забою головного мозку І-ІІ ст., травматичний двохсторонній суборбітальний перелом верхньої щелепи, центральний перелом нижньої щелепи, забійно-рвані рани лиця, травматичний перелом лівої променевої кістки в типовому місці зі зміщенням, які згідно п.2.1.3. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Окрім цього, в результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир двоколісного мотоцикла марки SUZUKI моделі GM51B реєстраційний номер НОМЕР_2 , потерпілий ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у виді поєднаної краніо-фасціальної травми, ВЧМТ, забою головного мозку важкого ступеню важкості, перелом лобної кістки з переходом на основи черепа справа, внутрішньо мозкову гематому правої і лобної долі, багато уламковий перелом криші правої орбіти, перелом кісток правої гайморової пазухи, обох кісток фронтальної пазухи, які згідно п.2.1.3. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, тобто - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли тяжке тілесне ушкодження.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_9 вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнала повністю. В даному діянні зізнається та щиро розкаюється.

Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_9 в повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачена, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинувачену та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Дії ОСОБА_9 суд кваліфікує, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, , що заподіяли тяжке тілесне ушкодження, тобто вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

При призначенні обвинуваченій покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_9 , відповідно до ст. 66 КК України є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_9 , відповідно до ст.67 КК України не встановлено.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченій ОСОБА_9 , суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого нею злочину, який відноситься відповідно до вимог ст. 12 КК України до тяжкого злочину, її особу, обставини, що пом`якшують покарання - повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, виразила готовність нести покарання за вчинений злочин, раніше не судима, позитивно характеризується по місцю проживання, а тому слід обрати покарання, передбачене санкцією статті, за якою вона притягується до відповідальності.

Крім того суд при призначенні покарання виходить із необхідності і достатності цього покарання для виправлення обвинуваченої і попередження вчинення нових злочинів, але виходячи із всіх встановлених обставин справи та з урахуванням всіх характеризуючих особливостей особи обвинуваченої та її дій, вважає, що покарання має бути найбільш наближене до мінімального покарання визначеного ч.2 ст.286 КК України без призначення додаткового покарання.

Вирішуючи цивільні позови потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_5 до ОСОБА_9 , ПАТ СК УНІКА про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок вчиненого злочину, суд приходить до наступного висновку.

В позовній заяві Позивачі зазначають, що внаслідок ДТП, яка сталася 13.09.2013 р. їм було завдано матеріальну шкоду в наступних розмірах:

ОСОБА_6 - 10 000,00 грн. на придбання лікарських засобів; 5 000,00 грн. на придбання засобів особистої гігієни; 30 000,00 грн. на проведення обстеження; 5 000,00 грн. другі витрати, всього 50 000,00 грн.

ОСОБА_5 - 10 000,00 грн. на придбання лікарських засобів; 5 000,00 грн. на придбання засобів особистої гігієни; 30 000,00 грн. на проведення обстеження; 5 000,00 грн. другі витрати, а всього 50 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до частин 1, 2 та 5 ст. 1187 Цивільного Кодексу України: джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_9 на дату ДТП, яка сталася 13.09.2013 р. була застрахована ПАТ СК УНІКА згідно полісу АВ/8249435 від 17.10.2012 р. Строк дії Полісу становить з 24.10.2012 р. по 23.10.2013 р., забезпеченим транспортним засобом за полісом виступає ЗАЗ SENS 1.3 МТ SЕ, р.н. НОМЕР_3 .

Вказаний вид страхування є обов`язковим і відповідно до ст. 5 Закону України Про страхування регулюється нормами спеціального Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (надалі - Закон),

Відповідно до п. 1.4 ст. 1 Закону України Про загальнообовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів особами, відповідальність яких застрахована - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим

транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Відповідно до ст. 22 Закону, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з положенням ст. 1194 ЦК України передбачено, що в разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, особа, яка заподіяла шкоду, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Суд враховує, що до спірних правовідносин потрібно також застосувати положення Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки цивільна відповідальність ОСОБА_9 на момент ДТП була застрахована відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а застрахованим транспортним засобом був автомобіль ЗАЗ SENS 1.3 МТ SЕ, р.н. НОМЕР_3 . Відповідно до вказаного полісу страховик, яким є ПАТ СК УНІКА, забезпечує відшкодування шкоди, завданої життю, здоров`ю та майну третіх осіб під час ДТП, що сталася за участі забезпеченого транспортного засобу та внаслідок цієї пригоди настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована.

Відповідно до ст. 3 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Тобто виходячи із суті такого страхування Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальника - заподіювача шкоди.

За змістом положень зазначеного Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та ст. 1194 ЦК України питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування; у разі відсутності такої згоди до субсидіарної відповідальності залучається страховик.

До участі у справі залучений страховик, тому незалежно від того, чи наполягають потерпілі на відшкодуванні шкоди його заподіювачем, відповідальність якого застрахована за договором обов`язкового страхування, суд повинен урахувати відповідальність і страховика.

Відповідно до п. 16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної безпеки від 01 березня 2013 року № 4, непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Оскільки, відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов`язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов`язку застосовується судом першої інстанції, у зв`язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик.

Відповідно до статей 57, 64 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які мають значення для вирішення справи, а письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Згідно з вимогами ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.ст. 23 Закону, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого, з тимчасовою втратою працездатності потерпілим, із стійкою втратою працездатності потерпілим, моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Згідно з ч. 24.1. ст. 24 Закону, у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, які пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та купівлею лікарських препаратів.

Зазначені витрати мають бути підтверджені документально відповідним медичним закладом (ч. 24.3. ст. 24. Закону).

Враховуючи те, що позивачі ОСОБА_6 та ОСОБА_5 є потерпілими особами внаслідок ДТП яке сталось 13.09.2013 року вони мають право на отримання відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілих, в суді було належними доказами підтверджено майнової шкоди заподіяної їм як потерпілим в ДТП.

На підтвердження позовних вимог ОСОБА_6 про відшкодування шкоди пов`язаної з лікуванням потерпілого, а саме понесених позивачем витрат у зв`язку з його лікуванням, були надані відповідні довідки, рахунки, накладні, товарні чеки, квитанції, яким суд надає належної оцінки в сукупності з іншими доказами та з врахуванням всіх обставин по справі. Загальною сумою підтвердженої шкоди пов`язаної з лікуванням потерпілого ОСОБА_6 є 5396,43 гривень

На підтвердження позовних вимог ОСОБА_5 про відшкодування шкоди пов`язаної з лікуванням потерпілого, а саме понесених позивачем витрат у зв`язку з його лікуванням, були надані відповідні довідки, рахунки, накладні, товарні чеки, квитанції, яким суд надає належної оцінки в сукупності з іншими доказами та з врахуванням всіх обставин по справі. Загальною сумою підтвердженої шкоди пов`язаної з лікуванням потерпілого ОСОБА_5 є 9687,89 гривень.

В судовому засіданні сторонами в цій частині шкода була визнана в повній мірі та не оспорювалась сума відшкодування шкоди. Тому в цій частині позов підлягає до задоволення, з урахуванням його визнання представником ПАТ СК УНІКА.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про відшкодування шкоди пов`язаної з лікуванням потерпілих є не доведеною, тому до задоволення не підлягає.

Згідно ст.ст. 9.2, 9.3 Закону, обов`язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 000,00 гривень на одного потерпілого, а ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, становить 100 000,00 гривень на одного потерпілого.

З приводу стягнення орієнтовних (майбутніх) витрат позивача ОСОБА_5 на додаткові операції по відновленню лицьової частини, на додаткове лікування та пластичні операції обличчя біля 360 000,00 грн., на операцію урологічного характеру - 5 000,00 грн., імплантацію зубів - 62 000,00 грн., зняття пластинок - 4 000,00 грн., операцію носової порожнини до 10 000,00 грн., лікування лімфостазу біля 100 000,00 грн., витяжка верхньої та нижньої щелепи біля 5 000,00 грн., всього 546 000,00 грн., слід зазначити, що ці майбутні витрати не можуть бути відшкодовані за рахунок ПрАТ СК УНІКА, оскільки позивач вказані витрати не поніс, а тому вони не є шкодою завданою позивачу внаслідок настання ДТП.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому ... додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Згідно ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

В судовому засіданні матеріальна шкода позивача ОСОБА_5 не підтверджується конкретними належними доказами, які б в сумі склали суму позову, адже, відповідно до ст. 1195 ЦК України майнова шкода полягає у реальних матеріальних витратах, основним об`єктом відшкодування майнових втрат, які виникають у зв`язку з ушкодженням здоров`я є купівля медичних препаратів, купівля платних медичних послуг. Мірою цивільної відповідальності у деліктах служить не міра вини правопорушника, а розмір заподіяної шкоди, залежно від якої і визначатиметься розмір та порядок її відшкодування, на що позивач не звернув свою увагу і не закріпив та не обґрунтував свої позовні вимоги жодними доказами в цій частині позовних вимог (квитанції, рахунки-фактури та т.д.). Крім того, позивачем ставиться питання про стягнення матеріальної шкоди в майбутньому на майбутнє лікування, оздоровлення та інше, але вказана шкода ще не наступила, витрат не було і суд не може покласти в основу рішення про задоволення позову нічим не підтверджені плани та задуми позивача про можливе його лікування в майбутньому (де буде це лікування, яке саме, діагноз і чи пов`язаний він з вказаним ДТП, призначення лікарів, реальні витрати та інше). Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Тому в цій частині позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_5 про затрати по ремонту транспортного засобу у сумі 20000 гривень, суд зазначає наступне.

Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди (ч.3 ст.386 ЦК України).

Речовими правами на чуже майно є право володіння (п.1 ч.1 ст.395 ЦК України).

Згідно зі ст.396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу, тобто не тільки власник, а і володілець майна має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки судам роз`яснено, що враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

По даній справі позивач звернувся до суду в своїх інтересах, вимагаючи стягнення майнової шкоди з посиланням на те, що він є власником пошкодженого транспортного засобу: двоколісного мотоциклу марки SUZUKI моделі GM51B реєстраційний номер НОМЕР_4 .

Між тим, при розгляді справи судом встановлено, що власником транспортного засобу: двоколісного мотоциклу марки SUZUKI моделі GM51B реєстраційний номер НОМЕР_4 є ОСОБА_10 , тобто шкоду спричинено його майну, а відтак саме він є особою, яка відповідно до ст.1166, 1188 ЦК України має право вимагати від винної особи відшкодування майнової шкоди. Доказів володіння транспортним засобом на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право) суду надано не було.

Крім того, законодавством передбачено, що право на відшкодування шкоди у особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, виникає лише за умови, що вона понесла витрати на відновлення пошкодженого чужого майна.

У судовому засіданні позивачем вказані обставини справи не доведено, доказів того, що позивачем понесені власні кошти на відновлювальний ремонт транспортного засобу суду не надано.

Крім того, згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №23/490 від 08.11.2013 року вбачається, що вартість майнової шкоди, спричиненої володільцу двоколісного мотоциклу марки SUZUKI моделі GM51B реєстраційний номер НОМЕР_4 внаслідок його пошкодження в результаті ДТП 13.09.2013 року, становить 24689,66 грн., а його ринкова вартість є 11623,00 грн., тобто транспортний засіб вважається знищеним.

За таких обставин, враховуючи, що позивач не є власником транспортного засобу, його доводи про обов`язок відповідачів відшкодувати на його користь майнову шкоду, спричинену внаслідок пошкодження транспортного засобу у ДТП, є безпідставними, а тому в цій частині позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Щодо стягнення моральної шкоди суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 26-1 Закону, Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. У відповідності з ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує характер дій, глибину душевних страждань позивача ОСОБА_6 , що отримані ним травми кваліфіковані як тяжкі, він тривалий час знаходився на стаціонарному лікуванні, переніс операції, потребує регулярного прийому лікувально-профілактичних засобів, ступінь вини особи, яка завдала моральну шкоду, істотність вимушених змін у способі життя позивача, час, що минув з моменту виникнення моральної шкоди, а також керується принципами розумності і справедливості, і вважає, що заявлена позивачем сума у розмірі 350000 гривень, до часткового задоволення в сумі 35000 гривень.

Суд враховує, що обвинуваченою під час судового провадження було відшкодовано в рахунок погашення шкоди 25000 грн., згідно розписки від 20.05.2014 року, разом з тим суд відносить вказані суми саме на рахунок часткового погашення завданої моральної шкоди, оскільки матеріальна шкода, відповідно до страхового полісу відшкодовується страховою компанією, отже остаточно до стягнення з ОСОБА_9 підлягає 10000 грн..

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує характер дій, глибину душевних страждань позивача ОСОБА_5 , що отримані ним травми кваліфіковані як тяжкі, він тривалий час знаходився на стаціонарному лікуванні, переніс операції, потребує регулярного прийому лікувально-профілактичних засобів, ступінь вини особи, яка завдала моральну шкоду, істотність вимушених змін у способі життя позивача, час, що минув з моменту виникнення моральної шкоди, а також керується принципами розумності і справедливості, і вважає, що заявлена позивачем сума у розмірі 350000 гривень, підлягає до часткового задоволення в сумі 41000 гривень.

Суд враховує, що обвинуваченою під час судового провадження було відшкодовано в рахунок погашення шкоди 25000 грн., згідно розписки від 20.05.2014 року, та згідно розписок від 17.09.2013 року та 26.09.2013 року 5000 гривень, разом з тим суд відносить вказані суми саме на рахунок часткового погашення завданої моральної шкоди, оскільки матеріальна шкода, відповідно до страхового полісу відшкодовується страховою компанією, отже остаточно до стягнення з ОСОБА_9 підлягає 6000 грн.

З зазначених сум відшкодування моральної шкоди страховик ПАТ СК УНІКА, як зазначалося вище, має сплатити по 5000 гривень потерпілим.

Згідно ст. 1194 ЦК України, відповідач ОСОБА_9 , як особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зобов`язаний сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином з ОСОБА_9 на користь позивачів підлягає стягненню відшкодування моральної шкоди у розмірі 6000 гривень на користь ОСОБА_5 та у розмірі 5000 гривень на користь ОСОБА_6 ..

Суд вважає, що із обвинуваченої слід стягнути всі судові витрати пов`язані із проведенням судових експертиз.

Крім того, представником потерпілих заявлено клопотання про стягнення на користь потерпілих витрат на правову допомогу.

Відповідно до вимог ч.2 ст.120 КПК України, витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача та цивільного відповідача, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач.

Згідно вимог ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує на користь потерпілого всі здійснені документально підтверджені процесуальні витрати, до яких зокрема відносяться витрати на правову допомогу.

В силу до ст. 1 Закону України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Відповідно до ст.ст.84, 88 ЦПК України та ст.30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Статтею 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України 01 жовтня 1999 року та ст.30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність передбачено, що єдиною допустимою формою отримання адвокатом за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги повинен бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром.

Згідно з квитанцією від 11.11.2013 року, потерпілий ОСОБА_5 виплатив адвокату 4200 грн..

Судом встановлено, що адвокат по справі здійснював представництво інтересів потерпілого ОСОБА_5 , а також складав цивільний позов та знайомився з матеріалами кримінального провадження, а тому з врахуванням ст. 1 Закону України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах, суд приходить до висновку, що розмір компенсації витрат на правову допомогу, пов`язаних з розглядом даної цивільної справи підлягають до задоволення частково в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом час.

Згідно ст. 8 Закону України Про Державний бюджет України на 2014 рік розмір мінімальної заробітної плати з січня 2014 року був встановлений - 12 18 гривні на місяць, тобто граничний розмір витрат за надання правової допомоги складає 487,20 грн. (1218х40% : 60 хв. х 4 год. = 1948,80 грн.).

Згідно з квитанцією від 03.01.2014 року, потерпілий ОСОБА_6 виплатив адвокату 2000 грн..

Судом встановлено, що адвокат по справі здійснював представництво інтересів потерпілого ОСОБА_6 , а також складав цивільний позов та знайомився з матеріалами кримінального провадження, а тому з врахуванням ст. 1 Закону України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах, суд приходить до висновку, що розмір компенсації витрат на правову допомогу, пов`язаних з розглядом даної цивільної справи підлягають до задоволення частково в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом час.

Згідно ст. 8 Закону України Про Державний бюджет України на 2014 рік розмір мінімальної заробітної плати з січня 2014 року був встановлений - 12 18 гривні на місяць, тобто граничний розмір витрат за надання правової допомоги складає 487,20 грн. (1218х40% : 60 хв. х 3 год. = 1461,60 грн.).

Крім того, в судовому засіданні захисником заявлено усне клопотання про звільнення обвинуваченої ОСОБА_9 від покарання на підставі Закону України "Про амністію у 2014 році", з огляду на те, що у обвинуваченої є неповнолітня дитина.

Вирішуючи питання, щодо застосування до обвинуваченої ОСОБА_9 норм Закону України Про амністію у 2014 році, про застосування яких просить обвинувачена, суд заслухавши думку прокурора, захисника, учасників судового засідання вважає, що до обвинуваченої можливо застосування амнiстiї i є всi пiдстави звiльнити її вiд відбування покарання згідно ст.ст.1 п."в" Закону України "Про амністію у 2014 році" вiд 08 квітня 2014 року виходячи з наступного.

Відповідно до п. в ст.1 зазначеного Закону, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, засуджені за умисні злочини які не є тяжкими або особливо тяжкими, та за злочини, вчинені з необережності які не є особливо тяжкими та які на день набрання чинності цим Законом не позбавлені батьківських прав і мають дітей, яким не виповнилося 18 років.

Згідно положень ст.9 Закону України "Про амністію у 2014 році", застосування цього Закону здійснюється щодо осіб, щодо яких судом ухвалені вироки, які не набрали законної сили, - за клопотанням самої особи, її захисника чи законного представника.

Відповідно до положень ч.2 ст.86 КК, ч.2 ст.3 Закону України "Про застосування амністії в Україні" - установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Закон України "Про амністію у 2014 році" від 08.04.2014 року набрав чинності 19.04.2014 року. Суб`єктивна сторона вчиненого ОСОБА_9 злочину виявляється в необережній формі вини, а відповідно до ст.12 КК України злочин передбачений ч.2 ст.286 КК України класифікується як тяжкий злочин.

Обвинувачена ОСОБА_9 , ранiше не судима. Являється матір`ю двох неповнолітніх дітей, а саме ОСОБА_11 , 2003 р.н., та ОСОБА_12 , 2010 р.н., відносно яких не позбавлена батьківських прав. Обвинувачена не заперечує проти застосування щодо неї акта амнiстiї, котрий передбачає звільнення її від відбування покарання за вчинене дiяння.

На пiдставi ст.ст.321-325, 373 КПК України, ст..ст.85,86 КК України та ст..1 п. в Закону України "Про амністію у 2014 році" вiд 08 квітня 2014 року суд,-

засудив:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винною в скоєннi злочину, що передбачений ч.2 ст. 286 КК України і призначити їй покарання у виді трьох років позбавлення волі, без позбавлення права керування транспортними засобами.

Звiльнити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування призначеного покарання, на підставі Закону України Про амністію у 2014 році.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід відносно ОСОБА_9 залишити попередній особисте зобов`язання.

Позов ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства Страхова компанія УНІКА (01032, м.Київ, вул.. Саксаганского, 70-а) на користь ОСОБА_6 , мешк. АДРЕСА_2 - 5396,43 гривень у відшкодування шкоди пов`язаної з лікуванням потерпілого та 5000 (п`ять тисяч) гривень у відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 5000 (п`ять тисяч) гривень у відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 витрат на правову допомогу у сумі 1461,60 гривень.

В решті позовних вимог ОСОБА_6 відмовити.

Позов ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства Страхова компанія УНІКА (01032, м.Київ, вул.. Саксаганского, 70-а) на користь ОСОБА_5 , мешк. АДРЕСА_3 - 9687,89 гривень у відшкодування шкоди пов`язаної з лікуванням потерпілого та 5000 (п`ять тисяч) гривень у відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_5 , 6000 (шість тисяч) гривень у відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_5 витрат на правову допомогу у сумі 1948,80 гривень.

В решті позовних вимог ОСОБА_5 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави судові витрати по справі в розмірі 2814,28 гривень за виконання експертиз.

Відповідно до вимог ст.100 КПК України речові докази по кримінальному провадженню:

Речовий доказ: - автомобіль марки ЗАЗ SENS 1.3 МТ SЕ, р.н. НОМЕР_3 - повернути власнику ОСОБА_12 , - двоколісний мотоцикл марки SUZUKI моделі GM51B реєстраційний номер НОМЕР_4 - повернути власнику - ОСОБА_10 .

Арешт накладений на майно ухвалами слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 13.11.2013р. та від 15.11.2013 р. скасувати.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1