СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-і/759/15/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 квітня 2022 року м. Київ
Святошинський районний суд м. Києва у складі: головуючого судді ОСОБА_1
за участю:
секретаря судових засідань: ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання прокурора Святошинської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004187 від 30.10.2020, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України,
в с т а н о в и в:
У провадженні Святошинського районного суду м. Києва (головуючий суддя ОСОБА_6 ) перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України.
Щодо обвинуваченого ОСОБА_5 ухвалою суду від 14.02.2022 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 14.04.2022 включно.
13.04.2022 прокурор Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 .
В обґрунтування клопотання прокурор послався на те, що ризики, передбачені п.п. 1, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання ОСОБА_5 вказаного запобіжного заходу, продовжують існувати, а саме: обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватись від суду; перешкоджати кримінальному провадженню та продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Оскільки ОСОБА_5 перебуваючи на волі переховується від суду, в судові засідання, що призначались на 11.05.2021 та 09.06.2021 останній не з`явився, причини своєї не явки суд не повідомив. Ухиляючись від явки до суду ОСОБА_5 затягує судовий розгляд та тим самим перешкоджає кримінальному провадженню. Крім того, не маючи постійного законного джерела доходів, ОСОБА_5 може продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення майнового характеру.

Також встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, який за ступенем тяжкості відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до нетяжкого злочину, вчинив злочин під час іспитового строку, встановленого вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.05.2020, яким ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.15 ч.2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі, з іспитовим строком в 1 рік.

Враховуючи викладені ризики та обставини, застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, а саме, особистого зобов`язання, особистої поруки, застави або домашнього арешту, не дасть можливості здійснювати дієвий контроль за його поведінкою, забезпечити виконання покладених на нього судом обов`язків, не зменшить до прийнятного рівня зазначених ризиків.
Вивченням особи обвинуваченого не встановлено даних, які б вказували на можливість застосування до останнього більш м`яких запобіжних заходів.
Вищевикладене на думку прокурора свідчить про необхідність застосування стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не зможе запобігти вище зазначеним ризикам.
В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про обрання міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з викладених у ньому підстав та просила його задовольнити.
Захисник заперечував щодо продовження строку тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_5 розгляд питання залишив на розсуд суду.
Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд прийшов до наступного висновку.
Відповідно до ст. 331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до положень ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод законне, тобто передбачене внутрішнім законодавством тримання особи під вартою з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, не є порушенням права особи на свободу та особисту недоторканість. Крім цього, відповідно до зазначеної норми Конвенції, звільнення особи повинно обумовлюватися гарантіями явки в судове засідання.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
При вирішенні питання продовження строку запобіжного заходу судом враховується практика Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення «Лабіта проти Італії», згідно якого тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.
При розгляді питання про доцільність тримання осіб під вартою судовий орган повинен брати до уваги факти які можуть мати відношення до справи: «обставини» і тяжкість передбачуваного злочину, характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
Аналогічні відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься в положеннях ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.
Враховуючи те, що з дня надходження до суду обвинувального акту судове провадження не завершене, тяжкість покарання, що може загрожувати обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який неодружений, дітей не має, не працевлаштований, що свідчить про відсутність міцних соціальних зав`язків у останнього, характер та обставини інкримінованого злочину, суд приходить до висновку, що вищенаведені обставини у своєму взаємозв`язку дають підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Таким чином, встановлені під час обрання запобіжного заходу ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають на даний час, можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.
Суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Обраний стосовно ОСОБА_5 запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, кореспондується з визначеними кримінальним процесуальним кодексом України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, тому суд вважає, що наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу як тримання під вартою, а клопотання прокурора є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Оскільки обвинуваченому у даному кримінальному провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був ним порушений, суд керуючись правилами п. 3 ч. 4 ст. 183 КПК України, не вбачає правових підстав для визначення при цьому розміру застави.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.177, 178, 183 ч.4, ст.ст. 331, 369, 376 КПК України, п.20-5 Розділу XІ Перехідні положення КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора Святошинської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004187 від 30.10.2020, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб, тобто до 12.06.2022.
Ухвала підлягає негайному виконанню, але може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1