КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

представника власника майна ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника Національного банку України - ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2018 року у кримінальному провадженні № 0000081,-

ВСТАНОВИЛА:

Зазначеною ухвалою задоволено клопотання начальника 2 відділення 1 відділу 1 Управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_7 та накладено арешт на майнові права права вимоги за переліком договорів, зазначених у клопотанні органу досудового розслідування у кримінальному провадженні № 00000816 в тому числі і на майнові права Національного банку України.
В ухвалі слідчий суддя вказав, що клопотання органу досудового розслідування підлягає задоволенню і з метою забезпечення спеціальної конфіскації як виду покарання, запобігання можливості його приховування та зникнення наклав арешт на майно.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 в інтересах Національного банку України просить поновити строк на апеляційне оскарження, мотивуючи тим, що присутніми під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно в суді першої інстанції не був, про ухвалу слідчого судді дізнався лише 11.11.2021 року, а копію отримав 03.12.2021 року. Також апелянт просить скасувати ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на майнові права Національного банку України, та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання органу досудового розслідування в цій частині.

Апелянт посилається на те, що оскаржувана ухвала є такою, що не відповідає фактичним обставинам справи та зазначає, що слідчим суддею не враховано положення ст. 170 КПК України, не досліджено наявність підстав, за якими потрібно було накласти арешт. Вказує, що право вимоги за договором іпотеки не може підлягати спеціальній конфіскації, оскільки не містить ознак майна визначеного ст.96-2 КК України, а відтак на нього не може бути накладено арешт з метою забезпечення спеціальної конфіскації. Окрім того жодній особі не оголошено про підозру у даному кримінальному провадженні, в матеріалах судового провадження не міститься жодного доказу того, що майно, на права вимоги за яким накладено, належало, чи належить цивільному позивачу ОСОБА_9 , а тому при накладенні арешту не було враховано відсутність правової підстави для арешту майна та не врахована практика ЄСПЛ у подібних справах.

Колегія суддів приймає до уваги доводи клопотання апелянта про поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді при цьому, враховуючи практику ЄСПЛ (справа «Мушта проти України») та ст.6 Конвенції включаючи право на доступ до правосуддя вважає за необхідне поновити його з огляду на те, що під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно представники Національного банку України присутніми не були, з ухвалою слідчого судді згідно наявної в матеріалах судового провадження інформації ознайомились лише 03.12.2021 року.

В судове засідання апеляційної інстанції прокурор, який був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, не з`явився, причину неявки суду не повідомив, а тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за його відсутності, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, який підтримав вимоги апеляційної скарги, дослідивши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали судової справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів, Головним слідчим управлінням СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні 0000081 за підозрою ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, та за фактом вчинення злочинів, передбачених ч.5 ст.27, ч.5 ст.191 та ч.1 ст.219 КК.
Досудовим розслідуванням встановлено, що впродовж2008-2014 років службові особи ТОВ «УКРБУДСПЕЦТЕХ (колишня назва «Блек сі ріелті груп», ТОВ «БІЗНЕС-ЦЕНТР «ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ», ТОВ «БІЗНЕС ФОРУМ», ТОВ «ОДЕСЬКИЙ ЦУМ, ТОВ «БІЗНЕС-ПАРТНЕР-ГРУП, ПАТ «Туристично-виробнича фірма «Чорне море» та інших юридичних осіб вчинили заволодіння чужим майном (об`єктами нерухомості), шляхом зловживання своїм службовим становищем в особливо великому розмірі за попередньою змовою групою осіб.

В межах зазначеного кримінального провадження орган досудового розслідування звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту у даному кримінальному провадженні на майнові права-права вимоги згідно іпотечних договорів, підстав, передбачених п.2 ч.4 ст.170 КПК України, оскільки майно та майнові права відповідають ознакам, зазначеним в п.1 ч.1 ст.96-2 КК України. Слідчий суддя погодився з доводами клопотання органу досудового розслідування та наклав арешт на майно.

З таким висновком слідчого судді, колегія суддів погоджується частково.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Між тим, слідчий суддя, хоча і прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000081, а також правильно визначив в якості мети та правової підстави для накладення арешту п. п.2 ч.4 ст.170 КПК України, тобто наклав арешт на майно з метою забезпечення спеціальної конфіскації як виду покарання, запобігання можливості його приховування та зникнення. Разом з тим, суддею не були враховані вимоги п.п. 4), 5), 6) ч.2 ст. 173 КПК України, не було враховано розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для його власників. Накладаючи арешт на право вимоги за Договором про зміни №4 до Іпотечного договору (з майновим поручителем) паркінг на 696 машиномісць з магазинами та складами за адресою: АДРЕСА_1 , Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1 слідчий суддя залишив поза увагою те, що орган досудового розслідування в клопотанні не надав будь якої оцінки щодо правової підстави для арешту даного майна, не зазначив та належним чином не обґрунтував, яким чином право вимоги за цим договором іпотеки підлягає спеціальній конфіскації.

При цьому колегія суддів зважує на те, що матеріали не містять даних про повідомлення про підозру не заявлено цивільного позову у порядку, встановленому ст.128 КПК України.

Отже, висновок слідчого судді про те, що існує правова підстава для арешту вказаного майна є безпідставним. Зокрема, слід зазначити, що слідчий суддя жодним чином не проаналізував підстав арешту майна, його завдань та наслідків для конкретної юридичної особи.

За наведеного, колегія суддів вважає, що покладені в основу ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою в частині накладення арешту за Договором про зміни №4 до Іпотечного договору (з майновим поручителем) паркінг на 696 машиномісць з магазинами та складами за адресою: АДРЕСА_1 , Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1, слід визнати непереконливими, так як останнє не несе будь якого доказового значення і в даному кримінальному провадженні відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України це мало стати підставою для відмови у задоволенні клопотання в цій частині, однак не було зроблено слідчим суддею.

Керуючись ст.ст.98, 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Поновити представнику Національного банку України - ОСОБА_11 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2018 року.
Апеляційну скаргу представника Національного банку України - ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2018 року задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2018 року, якою було накладено арешт на майно у кримінальному провадженні № 0000081 в частині накладення арешту на право вимоги за Договором про зміни №4 до Іпотечного договору (з майновим поручителем) паркінг на 696 машиномісць з магазинами та складами за адресою: АДРЕСА_1 , Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1 - скасувати.
Постановити в цій частині нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання начальника 2 відділення 1 відділу 1 Управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_7 щодо накладення арешту на право вимоги за Договором про зміни №4 до Іпотечного договору (з майновим поручителем) паркінг на 696 машиномісць з магазинами та складами за адресою: АДРЕСА_1 , Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1.

В іншій частині ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2018 року залишити без змін.
Ухвала Київського апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 .

Справа № 11-сс/824/928/2022 Доповідач: ОСОБА_1

Єдиний унікальний номер № 761/38929/18-к