Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/3899/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.09.2022 року м. Полтава

Київський районний суд м. Полтави у складi:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

прокурора ОСОБА_2 ,

захисника ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

розглянувши у закритому судовому засiданнi в м. Полтавi в режимі відео конференції кримінальне провадження № 0000496 від 19.07.2022 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердянськ Заапорізької області, громадянина України, не одруженого, не судимого, військовослужбовця призваного під час мобілізації військова частина НОМЕР_1 , посада навідник 1-го механізованого відділення 3-го механізованого взводу 2-ї механізованої роти 1-го механізованого батальйону, військове звання «солдат», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, суд, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 , проходячи військову службу за мобілізацією, у військовому званні: «солдат», перебуваючи на посаді навідника 1-го механізованого відділення 3-го механізованого взводу 2-ї механізованої роти 1-го механізованого батальйону, яка тимчасово дислокувалася АДРЕСА_2 , в порушення ст. ст. 11, 28-32, 37, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, під час воєнного стану, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки, з метою невиконання бойового розпорядження командира 1-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_6 від 23.04.2022 №4, доведеного до нього у цей же день начальником штабу-першим заступником командира 1-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_7 , та з яким він у подальшому ознайомився, знаходячись на території військової частини НОМЕР_1 командно-спостережному пункті « ІНФОРМАЦІЯ_2 », 23.04.2022, у точно не встановлений досудовим розслідуванням час, відкрито відмовився виконувати бойове розпорядження командира 1-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 підполковника АДРЕСА_3 від 23.04.2022 №5, відповідно до якого 24.04.2022 для виконання бойового завдання солдат ОСОБА_4 повинен був направлений в підпорядкування командира 2 механізованої роти, в усній формі. В подальшому, 24.04.2022, ОСОБА_4 письмово підтвердив факт відмови виконання вищевказаного бойового розпорядження, шляхом написання відповідного рапорту на ім`я командира 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 і по теперішній час його не виконав.
У судовому засіданні ОСОБА_4 вину в вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю,щиро розкаюється у вчиненому. Просив суворо його не карати. Також зазначив, що має бажання продовжувати проходити службу в Збройних Силах України.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 окрім повного визнання вини, також підтверджується показами свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які в судовому засіданні підтвердили факт відмови солдата ОСОБА_4 від виконання бойового розпорядження командира.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 402 КК України, як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ, вчинена в умовах воєнного стану.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд керується положеннями ст.ст.65-67 КК України, а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обираючи вид та міру покарання суд, керуючись ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд приймає до уваги, що скоєний злочин, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

ОСОБА_4 раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, не одружений, не має на утриманні дітей, за місцем служби характеризується позитивно, є учасником бойових дій.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.66 КК України, суд визнає: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

На підставі вищевикладеного, а також за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд вважає за можливе на підставі ст.69 КК України,призначити йому покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 4 ст. 402 КК України та з урахуванням ст.62 КК України, замінити покарання у виді позбавлення волі на покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців.

На думку суду, саме такий вид покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

З метою забезпечення виконання вироку суду до набрання ним законної сили обвинуваченому необхідно залишити запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Керуючись ст.ст. 373, 374, 615 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, у виді одного року позбавлення волі.

На підставі ст.62 КК України замінити ОСОБА_4 покарання у виді одного року позбавлення волі на покарання у виді одного року тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців.

До набрання вироком законної сили продовжити ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту затримання, тобто з 31 травня 2022 року.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляцiйного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення, а засудженим, який перебуває пiд вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копiї вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий ОСОБА_1