КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 31 серпня 2022 року апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 04 січня 2022 року,

за участі: прокурора представника власника майна ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 та накладено арешт на вилучене майно під час проведення обшуку у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , яке використовується ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , під час якого виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Iphone», моделі 11 PRO MAX, з imei: НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 .
В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя зазначив про наявність підстав для накладення арешту на вищевказане майно з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України.
Не погоджуючись з таким рішенням, власник майна ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк апеляційного оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 04 січня 2022 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Щодо строку апеляційного оскарження, то власник майна зазначає, що клопотання про арешт майна розглянуто слідчим суддею за її відсутності, копію постановленого рішення представник отримав 21 січня 2022 року.
Вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою, з огляду на наступне.
Зокрема, зазначає, що клопотання про арешт майна подано прокурором з порушенням строку визначеного ч. 5 ст. 171 КПК України.
Також, на переконання власника майна клопотання про арешт майна не містить належного обґрунтування мети та підстави накладення арешту на вищевказане майно. Крім того, вважає, що прокурором не надано доказів на підтвердження того, що майно набуте в результаті вчинення кримінальних правопорушень, є предметом кримінальних правопорушень, тобто відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Звертається увага в апеляційній скарзі і на те, що згідно з ухвалою слідчого судді обшук проводився у приміщенні, яким користується ОСОБА_5 , і відповідно в останньої вилучено мобільний телефон, хоча насправді власником майна є ОСОБА_5

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, який підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін ухвалу слідчого судді, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ст. 395 КПК України, ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення, а у випадку якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З матеріалів справи видно, що клопотання про арешт майна розглянуто за відсутності власника майна чи її представника, копію постановленого рішення останній отримав 21 січня 2022 року, 25 січня 2022 року направив апеляційну скаргу, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що у даному випадку строк апеляційного оскарження не пропущений.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 21 вересня 2021 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001948 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 364 КК України.
Досудовим розслідування виявлено, що особа будучи сільською головою, усвідомлюючи злочинний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, діючи у складі організованої групи осіб, систематично отримує неправомірну вигоду у великому розмірі.
Крім того, ця ж особа, будучи сільською головою, усвідомлюючи злочинний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, діючи у складі організованої групи осіб, з метою одержання неправомірної вигоди для себе та інших фізичних і юридичних осіб, використовують надані їм службове становище всупереч інтересам служби, для незаконної зміни цільового призначення земельних ділянок, надання їх в довгострокову оренду та інше, що призвело до тяжких наслідків.
03 грудня 2021 року на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва проведено обшук у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , яке використовується ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , під час якого виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Iphone», моделі 11 PRO MAX, з imei: НОМЕР_1 , який належить останній.

30 грудня 2021 року прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на згаданий мобільний телефон.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 04 січня 2022 року клопотання прокурора задоволено.
Таке рішення слідчого судді колегія суддів вважає законним, обґрунтованим та вмотивованим, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, і збереження речових доказів, при цьому арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 10 ст. 170 КПК України визначено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, у тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен був діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного і обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен був врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду дотримався зазначених вимог закону.
Так, задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0001948про накладення арешту на вищевказане майно, яке належить ОСОБА_5 , слідчий суддя, як убачається з оскаржуваної ухвали, вивчивши клопотання прокурора та дослідивши матеріали додані до нього, всупереч доводам викладених в апеляційній скарзі прийшов до правильного висновку, щодо необхідності накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, перевіривши при цьому наявність ризиків та доведеність обставин, передбачених ст.ст. 132, 170 КПК України, таким чином, взявши до уваги усі обставини, які у відповідності до ст. 173 КПК України повинні враховуватися при вирішенні питання про арешт майна.
Слідчий суддя обґрунтовано встановив, що накладення арешту на згадане майно є необхідним, з метою забезпечення збереження речових доказів врахувавши наявні матеріали провадження, у тому числі постанову старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_9 від 04 грудня 2021 року про визнання майна речовими доказами у кримінальному провадженні.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст.ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на мобільний телефон марки «Iphone», моделі 11 PRO MAX, з imei: НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 , врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Враховуючи наведене та обставини провадження у їх сукупності, колегія суддів вважає, що посилання в апеляційній скарзі на те, що згідно з ухвалою слідчого судді обшук проводився у приміщенні, яким користується ОСОБА_5 , і відповідно в останньої вилучено мобільний телефон, хоча насправді власником майна є ОСОБА_5 , не є безумовною підставою для скасування арешту майна у даному провадженні. Крім того, з протоколу обшуку від 03 грудня 2021 року вбачається, що слідчим було встановлено особу ОСОБА_5 .
При цьому, колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 174 КПК України власник майна або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Крім того, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково, якщо вказані особи доведуть, що у подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на згадане майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому твердження в апеляційній скарзі стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Доводи власника майна про порушення прокурором вимог ч. 5 ст. 171 КПК України є надуманими, та спростовуються матеріалами судового провадження з яких убачається, що 30 грудня 2021 року прокурором подано клопотання про арешт майна після усунення недоліків, згідно ухвали слідчого судді від 16 грудня 2021 року, копію якої прокурор отримав 29 грудня того ж року.
Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, автором апеляційної скарги не надано та колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, у провадженні не вбачається.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга власника майна, навіть з урахуванням усіх викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладених обставин, керуючись ст. ст. 170, 171, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 04 січня 2022 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 та накладено арешт на вилучене майно під час проведення обшуку у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Iphone», моделі 11 PRO MAX, з imei: НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 , залишити без змін, а апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_5 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Унікальний номер справи 757/68650/21-к Справа №11-сс/824/1429/2022 Категорія: ст.170 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_10 Доповідач: ОСОБА_1