Справа № 740/1228/22
Провадження № 1-кп/740/186/22
УХВАЛА
про призначення судового розгляду

30 травня 2022 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
сторони кримінального провадження:
- прокурор ОСОБА_3 ,
- обвинувачений ОСОБА_4 ,
- захисник ОСОБА_5 ,

провівши відкрите підготовче судове засідання в залі суду в м. Ніжині у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 Кримінального кодексу України,
установив:
27 травня 2022 року до суду надійшов обвинувальний акт стосовно ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України.
У підготовчому судовому засіданні прокурор просив призначити судовий розгляд кримінального провадження, стосовно чого не заперечували обвинувачений та його захисник.
Підстави для прийняття рішень, передбачених п. 1 - 4 ч. 3 ст. 314 КПК України, під час підготовчого судового засідання не встановлені, тому згідно зі ст. 316 КПК України кримінальне провадження можливо призначити до судового розгляду.
Крім цього, прокурор подав клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , яке мотивоване тим, що дія цього запобіжного заходу спливає 30 травня 2022 року, а ризики, які були підставою для його обрання, на цей час не зникли і не зменшилися. Обвинувачений може переховуватися від суду, вчинити інший кримінальний злочин. У зв`язку з цим обраний обвинуваченому запобіжний захід необхідно продовжити строком на 60 днів.
Так, 01.04.2022 за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України, в порядку ст. 208 КПК України затримано ОСОБА_4 02.04.2022 йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України.

Постановою керівника Ніжинської окружної прокуратури від 02 квітня 2022 року ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 30.04.2022, який у подальшому постановою керівника окружної прокуратури від 27 квітня 2022 року продовжено до 30.05.2022.

На цей час виникла необхідність у продовженні ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою запобігання обґрунтованим ризикам, зазначеним п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КК України, оскільки після повідомлення про підозру у вчиненні нетяжкого та тяжкого злочинів, за який законом передбачене максимальне покарання до 7 років позбавлення волі, ОСОБА_4 , усвідомлюючи вид та розмiр покарання, може: переховуватись вiд суду, оскільки вчинив нетяжкий та тяжкий злочини, пов`язані із незаконним зберіганням боєприпасів та наркотичних засобів, покарання, за яке передбачене у вигляді позбавлення волі, не має міцних соціальний зв`язкiв; незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженнi з метою зміни їх показів, оскільки йому відоме місце проживання всіх учасників даної події, тому перебуваючи на волi, може вчиняти на них тиск з метою змiни показів, що може перешкоджати об`єктивному розгляду кримінального провадження; вчинити iнше кримінальне правопорушення, оскільки підозрюваний нiде не працює, хоча є працездатною особою, раніше притягувався до кримiнальноi вiдповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, пов`язаних із незаконним зберiганням наркотичних засобів, що дає підстави вважати, що він може продовжити свою злочинну діяльність, у тому числі пов`язану з незаконним зберіганням вогнепальної зброї, боєприпасів та наркотичних засобів.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання вищезазначеним ризикам. Згідно зі ст. 183 ч. 2 п. 5 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого може бути застосований як до раніше судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

У судовому засіданні обвинувачений та його захисник заперечили проти задоволення клопотання, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість, просили застосувати запобіжний захід у виді особистого зобов`язання. Зокрема, захисник зазначив, що обвинувачений є учасником АТО, брав участь у територіальній обороні м. Ніжина внаслідок збройної агресії РФ, у зв`язку з чим він і отримав патрони і зброю, а тому сумнівним є обвинувачення за ч. 1 ст. 263 КК України. Обвинувачений не є суспільно-небезпечним, навпаки він веде активне соціальне життя, не має наміру ухилятися від суду. Стосовно обвинувачення щодо наркотичних засобів, то обвинувачений має певні захворювання, які лікує за допомогою цих засобів, тобто використовував їх з медичною метою, як ліки, про що свідчить медична документація.
Заслухавши думку учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Статтею 177 КПК України встановлено, що м етою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного/обвинуваченого має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканість, що передбачає недопущення ув`язнення особи до засудження її компетентним судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим тримання під вартою.

За приписами ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), його поведінки під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки обвинуваченого під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
У рішеннях у справах «Вітольд Літва проти Польщі», «Амбрушкевич проти Польщі», «Жеребін проти Росії» ЄСПЛ зазначив, що позбавлення свободи є настільки суворим заходом, що його застосування може бути виправданим лише в тому разі, якщо інші, менш суворі заходи, були розглянуті й визнані недостатніми для забезпечення особистих та державних інтересів.
Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті.

Вирішуючи зазначене клопотання прокурора, суд ураховує також відомості про особу обвинуваченого, зокрема те, що згідно з довідками від 27.02.2015 та 12.03.2015 року ОСОБА_4 з 12 лютого 2015 року проходив військову службу за призовом під час мобілізації до оголошення демобілізації в Україні, відповідно до вимог Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14 січня 2015 року № 15/2015; згідно з довідкою та виписками з медичної картки стаціонарного хворого від 15.06.2015 р., 24.06.2015 р., 29.08.2018 р., ОСОБА_4 має такі діагнози: наслідки ЗЧМТ (2001 р.) в формі синдрому ВСД вестибулярного синдрому розсіяного з дрібновогневищевою симптоматикою; хронічний панкреатит в стадії загострення; катаральна гастродуоденопатія.

З урахуванням указаних відомостей у сукупності, зважаючи на те, що прокурор не довів недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання прокурора та застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту. Суд вважає, що виключних обставин для тримання обвинуваченого під вартою немає, оскільки відомостей, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, у клопотанні прокурора не вказано та в судовому засіданні не доведено. Доводи прокурора у своїй сукупності не свідчать про наявність підстав для продовження обвинуваченому виняткового запобіжного заходу.
При застосуванні запобіжного заходу у виді домашнього арешту суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, у тому числі носити електронний засіб контролю, що забезпечить належне виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Таким чином, підготовка до судового розгляду є завершеною.
Керуючись ст. 314 316, 369 372 КПК України, суд
ухвалив:
Судовий розгляд на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України, - призначити на 23 червня 2022 року 10-00 годину та проводити у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області суддею одноособово.
У судове засідання викликати сторони кримінального провадження.
Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Обрати обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту, заборонивши йому цілодобово залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за виключенням надання невідкладної медичної допомоги, строком до 28 липня 2022 року включно.
Обвинуваченого ОСОБА_4 негайно доставити до місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , і звільнити з-під варти.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки, а саме:
- прибувати до суду за першою вимогою;
- здати на зберігання до відділу поліції свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
- носити електронний засіб контролю.
Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції України з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.
У разі невиконання покладених обов`язків може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.
Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення.
Повну ухвалу складено і підписано 31 травня 2022 року.

Суддя ОСОБА_1