Справа № 369/925/22
Провадження №1-о/369/4/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.04.2022 року м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 , розглянувши заяву засудженого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про перегляд вироку Апеляційного суду Київської області від 03 листопада 2003 року за виключними обставинами,

ВСТАНОВИВ:

14 січня 2022 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшла заява від засудженого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про перегляд вироку Апеляційного суду Київської області від 03 листопада 2003 року, за виключними обставинами, разом з ухвалою Київського апеляційного суду від 10 листопада 2021 року, згідно з якою заяву засудженого ОСОБА_2 направлено для розгляду до Києво-Святошинського районного суду Київської області.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 січня 2022 року зазначену заяву засудженого ОСОБА_2 залишено без руху та надано йому строк 15 (п`ятнадцять) днів, з моменту отримання даної ухвали, для усунення вказаних недоліків.
Як вбачається зі зворотнього рекомендованого повідомлення Укрпошти та трекінгу Укрпошти ухвалу суду від 17 січня 2022 року, отримано 02 лютого 2022 року за довіреністю представником ДУ «Темнівська ВК № 100», в якій утримується засуджений ОСОБА_2
13 квітня 2022 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області на виконання вимог ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 січня 2022 року від засудженого ОСОБА_2 надійшла уточнена заява про перегляд вироку Апеляційного суду Київської області від 03 листопада 2003 року за виключними обставинами, датована від 07 лютого 2022 року, зміст якої містить аналогічні вимоги та обґрунтування з попередньою заявою засудженого, за результатами розгляду якої останньому надано строк на усунення недоліків, а саме, засуджений посилається на рішення Європейського суду з прав людини у справах Петухов проти України, Токар та інші проти України, якими встановлено порушення Україною прав довічно засуджених відповідно до ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а в свою чергу Конституційний Суд України 16.09.2021 року у справі № 6-р(ІІ)2021 визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), частину першу статті 81, частину першу статті 82 Кримінального кодексу України в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі. У зв`язку з чим просить суд переглянути вирок Апеляційного суду Київської області від 03 листопада 2003 року за виключними обставинами.
Перевіривши заяву засудженого про перегляд судового рішення за виключними обставинами та заяву про усунення недоліків вказаної вище заяви, суд дійшов такого висновку.
З ухвали суду від 17 січня 2022 року вбачається, що в заяві засудженого ОСОБА_2 лише зазначається, що підставою перегляду ухвали суду за виключними обставинами, відповідно до п. 1 ч. 3 ст.459 КПК України, є рішення Конституційного Суду України від 16 вересня 2021 року № 6-р(ІІ)/21, яким на думку заявника встановлено неконституційність покарання у виді довічного позбавлення волі, яке йому призначено.
Разом з тим, згідно з вказаним у заяві рішенням Конституційного суду України визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) ч. 1 ст. 81 та ч. 1 ст. 82 Кримінального кодексу України в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі та зобов`язано Верховну Раду України невідкладно привести нормативне регулювання, установлене ст. 81, 82 Кримінального кодексу України, у відповідність до Конституції України та цього Рішення.
Таке Рішення Конституційний Суд України постановив з метою реалізації статей 3, 23, 28 Конституції України та приведення Кодексу у відповідність до Конституції України та зазначив, що обов`язком Верховної Ради України є законодавчо забезпечити реалістичну перспективу звільнення осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, від подальшого відбування такого покарання шляхом унормування порядку заміни довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням або умовно-дострокового звільнення.
Тому виконання вищевказаних приписів Конституційного Суду України має бути здійснено шляхом внесення Верховною Радою України змін до норм права, котрі регулюють питання умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та заміну його невідбутої частини більш м`яким, з метою поширення їх дії на такий вид покарання, як довічне позбавлення волі.
Тобто, вказаним рішення Конституційного Суду вирішувалося питання конституційності норм Кримінального закону, які регулюють питання відбування призначеного покарання, а не питання призначення покарання при ухваленні вироку.
При цьому, жодної вказівки про неконституційність Закону, який було застосовано під час розгляду судом справи стосовно заявника ОСОБА_2 , вказане Рішення не містить.
Згідно з положеннями розділу VIII КПК України зазначені питання вирішуються під час виконання вироку в порядку ст. 539 КПК місцевим судом, у межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.
Такий висновок узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в ухвалах № 1-21/2007 від 07 жовтня 2021 року, №13-180зво21 від 05 жовтня 2021 року, 13-173зво21 від 01 жовтня 2021 року.
Більше того, у заяві не зазначається про обставини застосування судом, який розглядав справу стосовно заявника саме положень статей 81, 82 КК України, тому не зрозуміло, чому заявник вважає, що саме це рішення Конституційного суду України є виключною обставиною для здійснення кримінального провадження відносно нього в порядку Глави 34 КПК України. Будь-якого іншого обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність виключних обставин та інших обставин в обґрунтування заявлених вимог ні первісна, ні повторна заяви засудженого ОСОБА_2 не містять.
Також, заявник не долучає до заяви документів та інших матеріалів на які він посилається в обґрунтування доводів зазначених в своїй заяві.
При цьому, у заяві засуджений посилається на рішення Європейського суду з прав людини «Петухов проти України», «Токар та інші проти України», проте не зазначає, яким чином висновки викладені в Рішеннях стосуються обставин справи заявника та його прохання про перегляд вироку Апеляційного суду Київської області від 03 листопада 2003 року з виключними обставинами, яке набрало законної сили.

Суд зауважує, що рішенням Європейського суду з прав людини «Петухов проти України», «Токар та інші проти України» визнано порушення ст. 3 Конвенції та встановлено, що покарання у вигляді довічного позбавлення волі є катуванням, оскільки під час відбування такого покарання у засуджених відсутнє належне медичне забезпечення та відсутній механізм і вимоги за якими засудженого може бути звільнено від покарання достроково. Проте, вищенаведене по суті не є обставиною, що не була відома суду під час розгляду кримінальної справи стосовно заявника, а стосується кримінального закону, який був до нього застосовано. Окрім цього, відповідно до ст. 400-12 КПК України (в редакції 1960 року) ця обставина може бути підставою для перегляду вироку суду стосовно заявника Верховним Судом.

Таким чином, засуджений ОСОБА_2 не виконав вимоги ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 січня 2022 року, а саме не усунув протягом встановленого законом строку вказані в ухвалі недоліки, а посилання засудженого на рішення Конституційного Суду України від 16 вересня 2021 року № 6р-(ІІ)/2021 не є обставиною для перегляду вироку за виключними обставинами, оскільки норма закону, яка в подальшому була визнана неконституційною не була застосована судом при вирішенні справи по суті та при постановленні вироку 13 грудня 2007 року щодо ОСОБА_2 , при цьому Апеляційним судом Київської області призначено покарання в межах санкцій статей, відповідно до яких його було визнано винуватим.
Відповідно до ч. 3 ст. 464 КПК України до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими чи виключними обставинами, яка неоформлена згідно з вимогами, передбаченими ст. 462 КПК України, застосовуються правила ч. 3 ст. 429 КПК України, яка визначає, що заява повертається, якщо не усунуто недоліків заяви, яку було залишено без руху.

За таких обставин, оскільки засудженим ОСОБА_2 не усунуто вищевказаних недоліків заяви, заяву засудженого ОСОБА_2 про перегляд вироку Апеляційного суду Київської області від 03 листопада 2003 року за виключними обставинами слід повернути особі, яка її подала.

Керуючись ст. 429, 464 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву засудженого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про перегляд вироку Апеляційного суду Київської області від 03 листопада 2003 року, за виключними обставинами повернути особі, яка її подала.
Копію цієї ухвали разом із заявою й усіма доданими до неї матеріалами невідкладно надіслати засудженому ОСОБА_2 .

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом 7 (семи) днів з моменту її оголошення, а для засудженого, який утримується під вартою - з моменту вручення копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1