П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2022 року
м. Київ

справа № 682/251/21

провадження № 51 - 4746 км 21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
засудженого ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою засудженого на вирок Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 01 квітня 2021 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 08 липня 2021 року стосовно

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 01 квітня 2021 року, залишеним без змін ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 08 липня 2021 року, ОСОБА_7 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
Так, 03 грудня 2020 року приблизно о 03:00 ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння за місцем свого проживання в одній з кімнат житлового будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті ревнощів та неприязних відносин під час конфлікту, маючи умисел на заподіяння смерті, наніс молотком не менше дванадцяти ударів в голову, обличчя, по тулубу та ногах своїй співмешканці ОСОБА_8 , спричинивши їй тілесних ушкоджень.
Намагаючись уникнути подальшого побиття та зберегти життя, потерпіла ОСОБА_8 вихопила з рук ОСОБА_7 господарський молоток, а останній, продовжуючи свої злочинні дії, кулаками рук та дерев`яною палицею наніс не менше десяти ударів в обличчя, голову, по тулубу та руках ОСОБА_8 .
Потерпіла ОСОБА_8 , рятуючи своє життя, вибігла з житлової кімнати в комору, а коли ОСОБА_7 , застосовуючи фізичну силу, виштовхав її, боса вибігла з будинку. Наздогнавши ОСОБА_8 на території недіючої Кутківської загальноосвітньої школи на АДРЕСА_2 , з метою заподіяння смерті потерпілій ОСОБА_7 штовхнув її. ОСОБА_8 впала на землю, а ОСОБА_7 наніс їй близько десяти ударів руками та ногами у взутті в ділянку живота, грудної клітини, голови та по інших частинах тіла, спричинивши їй тяжких ушкоджень різного ступеню тяжкості, в тому числі й тупу закриту травму живота з двома синцями на боковій поверхні живота справа, розривом правої долі печінки та внутрішньочеревною кровотечею, від чого потерпіла померла на місці події.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
За змістом касаційної скарги з доповненнями до неї засуджений ОСОБА_7 , не погоджуючись із судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та його особі внаслідок суворості, просить їх змінити, перекваліфікувавши його дії з ч. 1 ст. 115 на ч. 2 ст. 121 КК України, та призначити за цим Законом покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
Свої вимоги засуджений мотивує тим, що:
- його дії кваліфіковано неправильно, він не мав умислу на вбивство співмешканки ОСОБА_8 , не наносив їй удари молотком;
- висновки суду про його винуватість в інкримінованому злочині ґрунтуються на припущеннях та суперечливих показаннях потерпілої і свідків, які його обмовили, та яким не була надана належна оцінка;
- на досудовому розслідуванні він надавав визнавальні показання, погодившись на умовляння слідчого;
- слідчий не долучив до матеріалів провадження характеризуючих матеріалів;
- його показання викладені у вироку неповністю та в матеріалах провадження відсутній відеозапис першого судового засідання в суді першої інстанції, під час якого він надавав ці показання;
- достеменно не встановлено факт його перебування у стані алкогольного сп`яніння;
- висновок експерта № 26 (додатковий) складений з порушенням вимог КПК України;
- суд апеляційної інстанції не своєчасно направив йому копії висновків експертів.
Позиції учасників судового провадження

Захисник і засуджений підтримали касаційну скаргу, просили її задовольнити.

Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги засудженого та просив залишити без зміни постановлені стосовно ОСОБА_7 судові рішення.

Мотиви Суду

Положенням ч. 1 ст. 433 КПК України визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч. 1 ст. 412 КПК України).

Відповідно до вимог ст. 438 КПК України неповнота досудового розслідування та судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, перегляду в касаційному порядку не підлягають, а отже, при касаційному розгляді кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом.

Зокрема, викладені в касаційній скарзі доводи ОСОБА_7 про те, що він не наносив ОСОБА_8 ударів молотком, а також щодо неналежної оцінки його показань та показань потерпілої і свідків стосуються фактичних обставин справи, переоцінки доказів і неповноти судового розгляду, що не є предметом касаційного перегляду в розумінні ст. 438 КПК України.

Обвинувальний вирок ухвалюється судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

За змістом ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів із точки зору достатності та взаємозв`язку.

Згідно зі ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його вчинення.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.Вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Щодо викладених у касаційній скарзі доводів засудженого ОСОБА_7 про неправильну кваліфікацію його дій та допущення судами першої та апеляційної інстанцій істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, то Суд уважає їх такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та вимогах кримінального і кримінального процесуального законів з огляду на таке.

Так, умисне вбивство (ст. 115 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямими умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особі, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.

За змістом ст. 24 КК України наявність вини у формі умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.

Питання про умисел вирішується, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Про намір на позбавлення життя свідчить умисне спричинення ушкоджень в життєво важливі органи потерпілого, в результаті чого настає його смерть.

Спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в способі вчинених діянь.

За нормативним визначенням умисне тяжке тілесне ушкодження (ст. 121 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідками, а із суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання (ст. 24 КК України).

Кримінальна відповідальність за ч. 2 ст. 121 КК України настає за умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Отже, розмежування умисного протиправного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень іншій людині, що спричинило її смерть (ч. 2 ст. 121 КК України), і умисного вбивства (ч. 1 ст. 115 КК України) здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивною сторонами цих злочинів.

З приводу зазначеного Верховний Суд неодноразово висловлював свою позицію, зокрема у справах № 635/1396/20, № 236/1932/20, № 381/1869/18.

Як убачається з матеріалів справи, вказаних вимог закону при розгляді кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 дотримано в повному обсязі.

З установлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин справи вбачається, що ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем свого мешкання, на ґрунті ревнощів наніс ребром молотка не менше дванадцяти ударів в голову, по обличчю, тулубу, ногах співмешканці ОСОБА_8 та після того, як вона втекла з будинку, наздогнав її та наніс їй близько десяти ударів руками та ногами у взутті в ділянку живота, грудної клітини, голови та по інших частинах тіла, від яких вона померла на місці події.

Свої висновки про те, що ОСОБА_7 вчинив умисне вбивство, суд першої інстанції зробив, урахувавши показання потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , дані, що містяться у протоколах огляду місця події, проведення слідчого експерименту, висновках експертів.

Так, потерпіла ОСОБА_9 показала про те, що її рідна сестра ОСОБА_8 співмешкала з ОСОБА_7 протягом шести років, мала з ним дитину. Протягом всього часу спільного проживання вони сварилися, разом зловживали алкогольними напоями, ОСОБА_7 неодноразово бив ОСОБА_8 , від чого вона ходила з синцями, а іноді втікала у батьківську хату в с. Берездів Славутського району. 03 грудня 2020 року близько 04:00 год вона разом з матір`ю обвинуваченого - ОСОБА_10 прийшла на місце події на території недіючої школи в с. Кутки Славутського району та побачила, що ОСОБА_8 лежала накрита ковдрою; голова була розсічена, спина синя, на руках і на ногах синці, ознак життя не було.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показала про те, що 03 грудня 2020 року близько 04:00 год до неї прийшов син - ОСОБА_7 та сказав, що убив співмешканку - ОСОБА_8 . Вона подзвонила сестрі потерпілої ОСОБА_9 , яка проживає неподалік, та разом з нею прийшла на місце події. На подвір`ї недіючої школи в с. Кутки лежала накрита ковдрою ОСОБА_8 . Вони з ОСОБА_9 переконалися, що ОСОБА_8 мертва, оскільки та не виявляла ознак життя. Вона повідомила чоловіку, який викликав працівників поліції.

Свідок ОСОБА_11 показав про те, що його син ОСОБА_7 понад чотири роки співмешкав з ОСОБА_8 , разом зловживали алкогольними напоями, між ними постійно виникали сварки, ОСОБА_7 неодноразово бив ОСОБА_8 , але покинути її не хотів. 03 грудня 2020 року приблизно о 04:00 год його розбудила дружина і сказала, що син убив ОСОБА_8 . Він залишився з дитиною вдома, а дружина пішла на місце події подивитись, що трапилось. Коли повернулась, підтвердила, що ОСОБА_8 лежить мертва на подвір`ї школи. Він викликав поліцію.

При цьому суд першої інстанції не встановив того, що потерпіла ОСОБА_9 та свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 обмовили обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину, оскільки їхні показання узгоджуються між собою та з іншими дослідженими в судовому засіданні доказами.

Згідно з висновком експерта № 273 від 02 січня 2021 року причиною смерті ОСОБА_8 стала тупа закрита травма живота з двома синцями на боковій поверхні живота справа, розривом правої долі печінки та внутрішньочеревною кровотечею, яка утворилися від щонайменше двох ударних травмуючих дій тупого твердого предмета (предметів) довгастої форми, незадовго до настання смерті, й відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_8 .

Також суд першої інстанції врахував дані: протоколу огляду місця події 03 грудня 2020 року; висновків експертів № 350 від 29 грудня 2020 року, № 31 від 20 січня 2021 року, № 26 від 29 січня 2021 року; протоколу № 7т/114/03-2021 від 11 січня 2021 року про результати проведення негласних слідчих розшукових дій.

Крім того, судом першої інстанції враховано показання ОСОБА_7 , який частково визнаючи свою провину, розповів про те, що 03 грудня 2020 року він на ґрунті ревнощів вдарив ОСОБА_8 в обличчя 2-3 рази, а потім взяв під ліжком палку (підлокотник від крісла) і, стоячи, наніс потерпілій удари нею в голову та по ногах. Після сварки ОСОБА_8 вибігла на вулицю, він її наздогнав і наніс їй багато ударів взутою в галоші ногою в область живота. Після цього пішов до матері, яка проживає по сусідству, сказав, що убив ОСОБА_8 та попросив викликати поліцію. Потім повернувся до потерпілої, переконався, що вона мертва й, почувши кроки, сховався неподалік. Коли приїхали працівники поліції, він вийшов до них та розповів про вчинене.

З огляду на зазначене суд першої інстанції дійшов висновку про те, що сукупність наведених у вироку доказів переконливо свідчить про те, що поведінка засудженого ОСОБА_7 до (постійні сварки з ОСОБА_8 та застосування до неї фізичного насильства) та під час вчинення злочину, механізм, характер, спосіб завдання, кількість ударів (численні удари молотком, палицею, ногами у взутті по всьому тілу) та локалізацію тілесних ушкоджень, переважна більшість яких заподіяна обвинуваченим у життєво важливі органи (голову, живіт), безумовно, вказують на спрямованість його дій саме на позбавлення життя потерпілої.
Більш того, про наявність у ОСОБА_7 умислу саме на заподіяння смерті потерпілій, за висновками суду першої інстанції, свідчить і той факт, що обвинувачений не припинив свої протиправні дії після того, як, заподіявши ОСОБА_8 численні удари, остання втекла від нього з будинку, а ОСОБА_7 , наздогнавши її, штовхнув, від чого вона впала на землю, і продовжив наносити їй удари (не менше десяти) кулаками та ногами у взутті в живіт, голову та по тілу ОСОБА_8 , тобто бажав настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті від вчиненого ним діяння.

На думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, належним чином обґрунтовані та вмотивовані. Підстав для перекваліфікації дій засудженого ОСОБА_7 з ч. 1 ст. 115 на ч. 2 ст. 121 КК України Суд не знаходить.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що винуватість ОСОБА_7 в інкримінованому злочині доведена поза розумним сумнівом.

Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами провадження не встановлено та судом правильно вирішено питання про їхню належність і допустимість.

Судовий розгляд проведено з дотриманням вимог ст. 337 КПК України, в межах пред`явленого обвинувачення, та діям ОСОБА_7 дано правильну юридичну оцінку. Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України.

Твердження засудженого про порушення вимог КПК України при складанні висновку експерта № 26 (додатковий) від 29 січня 2021 року є безпідставними, оскільки він складений на виконання постанови старшого слідчого Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області від 29 січня 2021 року лікарем судово-медичним експертом Шепетівського міжрайвідділення судово-медичної експертизи, який має кваліфікацію судового експерта з вищим кваліфікаційним класом, був попереджений про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Підстави вважати зазначений висновок експерта таким, що складений всупереч вимогам статей 70, 101, 102 КПК України, у Суду відсутні.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, суд першої інстанції, як убачається з вироку, врахував ступінь тяжкості та характер суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, наявність обтяжуючої покарання обставини вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння та стосовно особи, з якою перебував у сімейних відносинах, дані про його особу, зокрема те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України за фактом заподіяння легких тілесних ушкоджень своїй співмешканці ОСОБА_8 , має на утриманні малолітню дитину, яка фактично проживає і перебуває на вихованні його батьків, негативно характеризується за місцем проживання, не працює, на обліку у нарколога, психіатра, невропатолога не перебуває, тобто суд дотримався вимог статей 50, 65-67 КК України. При цьому суд визнав пом`якшуючою покарання обставиною часткове визнання вини та щире каяття у вчиненому, водночас не встановив підстав для застосування ст. 69 КК України.

Посилання засудженого на те, що слідчим не долучено матеріалів, які характеризують його особу, спростовуються матеріалами кримінального провадження, які були досліджені та враховані судом першої інстанції при ухваленні вироку й призначенні ОСОБА_7 покарання.

Доводи про невстановлення вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння суперечать його ж показанням в судових засіданнях, в тому числі й при касаційному провадженні, про те, що він учинив злочин під впливом вживання алкогольних напоїв.

Крім того, наведені в касаційній скарзі доводи засудженого, аналогічні доводам апеляційних скарг сторони захисту, були перевірені судом апеляційної інстанції, який з дотриманням вимог 404, 405, 407, 412-414 КПК України проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими.

За результатами перегляду вироку суду першої інстанції суд апеляційної інстанції з урахуванням конкретних обставин справи погодився з оцінкою доказів, досліджених місцевим судом та врахованих при доведенні винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, належним чином умотивувавши свої висновки.

При цьому суд апеляційної інстанції підтвердив правильність висновків суду першої інстанції, який здійснив ретельне дослідження доказів.

Суд апеляційної інстанції навів достатнє обґрунтування наявності у діях ОСОБА_7 прямого умислу на вбивство ОСОБА_8 , правильності кваліфікації його дій саме за ч. 1 ст. 115 КК України та відсутності підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого на ч. 2 ст. 121 КК України, з чим погоджується й колегія суддів касаційної інстанції.

Також перевірив суд апеляційної інстанції й обґрунтованість призначеного ОСОБА_7 покарання та погодився з його видом і розміром, урахувавши ті ж обставини, що і суд першої інстанції.

Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, постановлена ухвала відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.
Доводи засудженого про несвоєчасне направлення йому судом апеляційної інстанції висновків експертів для ознайомлення спростовуються наявним у матеріалах провадження супровідним листом від 06 липня 2021 року про направлення до ДУ «Хмельницький слідчий ізолятор» для вручення обвинуваченому ОСОБА_7 копій висновків експертів на 59 аркушах. Крім того, згідно з протоколом про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 29 січня 2021 року ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_6 ознайомились з матеріалами провадження, зауважень не мали, заяв чи доповнень не подавали.

Твердження засудженого про надання ним показань під психологічним тиском Суд також визнає неспроможними, оскільки матеріали провадження не містять будь-яких скарг, заяв чи звернень ОСОБА_7 з приводу застосування стосовно нього будь-яких неправомірних заходів до відповідних контролюючих органів. Крім того, ОСОБА_7 не навів переконливих доводів того, хто ж саме здійснював на нього тиск і в чому він виражався.

Не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах кримінального провадження й доводи засудженого про відсутність відеозапису судового засідання, під час якого він надавав пояснення в суді першої інстанції, як безумовної підстави для скасування судового рішення.

Частиною 4 ст. 107 КПК України передбачено, що фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження є обов`язковим, крім випадків, визначених у цій нормі (у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб).

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК України відсутність у матеріалах провадження журналу судового засідання або технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції, є однією з підстав, за наявності якої судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню унаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Разом із тим колегія суддів звертає увагу на те, що згідно зі ст. 412 КПК України невід`ємною властивістю поняття «істотність порушення вимог кримінального процесуального закону» є його здатність перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Отже, системно-структурний аналіз зазначених норм КПК України свідчить, що для з`ясування питання про те, як неповне фіксування судового провадження за допомогою технічних засобів вплинуло на законність ухваленого судом рішення, необхідно виходити з рівня істотності відхилень від вимог норми кримінального процесуального права.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що на технічному носії інформації за 04 березня 2021 року наявний файл відеозапису судового засідання, картинка у якому не рухається, проте хід судового засідання достатньо добре прослуховується. Крім того, в матеріалах провадження наявний журнал судового засідання від вказаної дати, в якому також відображено хід судового розгляду.

На переконання колегії суддів, погана якість відеозапису окремого судового засідання не є безумовною підставою для скасування судового рішення.

Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, Судом не встановлено.

Керуючись статтями 441, 442 КПК України, Суд

постановив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 01 квітня 2021 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 08 липня 2021 року стосовно нього без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3