Справа №522/7496/22
Провадження № 1-кп/522/1871/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 вересня 2022 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
здійснивши судовий розгляд, на підставі обвинувального акту, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000056 від 14.01.2022 року, у відкритому судовому засіданні у залі Приморського районного суду м. Одеси за обвинуваченням відносно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, уродженця міста Білгород-Дністровський Одеської області, громадянина України, який має середню освіту, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українки, уродженки міста Одеса, громадянки України, яка має середню освіту, не одруженої, студентки ПНПУ ім. К. Д. Ушинського, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої, обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_8 ,
ВСТАНОВИВ:
05.01.2022 року приблизно о 00:27 годині, більш точного часу слідством встановити не представилось можливим, ОСОБА_3 вступив у попередню змову з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 направлену на таємне викрадання чужого майна, з метою особистого збагачення, поєднане з проникненням до житла, знаходились по АДРЕСА_3 , зайшли до подвір`я будинку АДРЕСА_4 , після чого направились до під`їзду, де піднялись на другий поверх до квартири АДРЕСА_5 та визначили предметом свого посягання цінне майно, яке може знаходитись у вказаній квартирі.
Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, розуміючи протиправність своїх дій, діючи з корисливих мотивів, ОСОБА_4 підійшла до квартири АДРЕСА_5 , відчинила вхідні двері квартири, які не були замкнені на замок, після чого ОСОБА_3 разом з ОСОБА_4 проникли до приміщення квартири.
Далі, перебуваючи вже безпосередньо в квартирі, ОСОБА_3 обшукав приміщення № 1 (коридор) та виявив цінне майно, а саме спортивну сумку з особистими речами потерпілої, в якій знаходився гаманець з банківською карткою « НОМЕР_1 » та грошовими коштами, а саме 300 доларів США, (що станом на 05.01.2022 відповідно до курсу НБУ складає 8187 грн.) та 2 000 грн. належні ОСОБА_8 .
Утримуючи при собі спортивну сумку з особистими речами та гаманцем з банківськими картками та грошовими коштами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 місце вчинення кримінального правопорушення покинули, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
Окрім того, 05.01.2022, приблизно о 03:03 год., ОСОБА_3 , знаходячись в приміщенні ресторану «The Roastery by Odessa»: за адресою: м. Одеса, Аркадіївська алея, 1, заздалегідь маючи злочинний умисел спрямований на викрадання офіційного документу.
Так, ОСОБА_3 визначив предметом злочинного посягання банківську карту з номером « НОМЕР_1 », а саме грошові кошти які знаходяться на ній.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на викрадення офіційного документу, переслідуючи корисливі мотиви, з метою особистого збагачення, незаконно заволодів банківською картою ОСОБА_8 , розпорядилась викраденим майном на власний розсуд, а саме провів операції з картою, а саме: у Cafe The Roastery 05.01.2022 о 03 год. 13 хв. на суму 75 грн. та Cafe The Roastery 05.01.2022 о 03 год. 14 хв. на суму 110 грн.
Вказаним кримінальним правопорушенням, ОСОБА_8 , спричинено матеріальний збиток на суму 10374,00 грн.
За таких обставин, своїми умисними діями ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинив кримінальне правопорушення за ч. 3 ст. 185 КК України, за кваліфікуючими ознаками таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло за попередньою змовою групою осіб та за ч. 1 ст. 357 КК України, а саме викрадення офіційних документів, вчинене з корисливих мотивів.
Своїми умисними діями ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України, закваліфікуючими ознаками таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло за попередньою змовою групою осіб.

Суд з`ясував, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи, та упевнився у добровільності їх позиції. Їм було роз`яснено про те, що якщо докази не будуть досліджені, у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
У зв`язку із зазначеними обставинами, за згодою учасників кримінального провадження, які визнали недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, докази у судовому провадженні не досліджувалися, згідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щиро розкаявся та вину в інкримінованих кримінальних правопорушеннях визнав, підтвердив обставини кримінальних правопорушень, що описані в обвинувальному акті. Обвинувачений просив суд суворо не карати його та призначити йому покарання не пов`язане із позбавленням волі. Щодо заявленого цивільного позову, обвинувачений визнав вимогу про стягнення завданої матеріальної шкоди у повному обсязі, а саме 10374,00 гривень, та частково визнав вимогу про стягнення моральної шкоди, в частині 1000,00 гривень.
Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щиро розкаялася та вину в інкримінованих кримінальних правопорушеннях визнала, підтвердила обставини кримінальних правопорушень, що описані в обвинувальному акті. Обвинувачена просила суд суворо не карати її та призначити їй покарання не пов`язане із позбавленням волі. Щодо заявленого цивільного позову, обвинувачена визнала вимогу про стягнення завданої матеріальної шкоди у повному обсязі, а саме 10374,00 гривень, та частково визнала вимогу про стягнення моральної шкоди, в частині 1000,00 гривень.
Що стосується потерпілого у кримінальному провадженні, то в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_8 підтримала заявлений цивільний позов, просила проводити судовий розгляд без її участі, покарання залишила на розсуд суду.
Прокурор просив призначити обвинуваченим покарання у виді 3 років позбавлення волі та відповідно до ст.75 КК України звільнити обвинувачених від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 роки.
Приймаючи до уваги вищенаведене, судом встановлено, що винність обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, повністю доведена та підтверджена матеріалами провадження.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд кваліфікує за ч. 3 ст. 185 КК України, за кваліфікуючими ознаками таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло за попередньою змовою групою осіб та за ч. 1 ст. 357 КК України, а саме викрадення офіційних документів, вчинене з корисливих мотивів.
Дії обвинуваченої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 суд кваліфікує за ч. 3 ст. 185 КК України, за кваліфікуючими ознаками таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло за попередньоюзмовою групою осіб.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод, законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до абз. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Крім того, як неодноразово наголошував у своїх висновках Верховний Суд, що суди не повинні допускати спрощений та однаковий підхід до розгляду справи та застосовувати індивідуалізацію покарання, з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №207/5011/14-к (провадження №51-1985км 18)).
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень (який відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд враховує: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Відповідно до ст. 67 КК України, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 не встановлено.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (який відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином), особу винної та обставини, що пом`якшують покарання.
Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Відповідно до ст. 67 КК України, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 не встановлено.
Пунктом 3 частини 1 статті 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
Інкриміноване ОСОБА_3 та ОСОБА_4 правопорушення відноситься до нетяжких злочинів згідно зі ст.12 КК України. Злочини було вчинено з прямим умислом та корисливим мотивом. Матеріальну та моральну шкоду потерпілій не відшкодовано.
З урахуванням вищенаведеного, керуючись вимогами виваженості та справедливості, з метою виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, cуд вважає доцільним призначити обвинуваченим відбування покарання у вигляді позбавлення волі та приходить до переконання про можливість звільнення обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , від відбування призначеного покарання з випробуванням у відповідності до ст.75 КК України. На підставі вище зазначеного, суд вважає, що таке покарання буде законним, достатнім і справедливим для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень та відповідатиме меті призначення покарання.
Питання про речові докази, процесуальні витрати та цивільних позов, суд вирішує в порядку ст.100, 124, 129 КПК України.
Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та цивільного позову, суд вважає, що позовні вимоги потерпілої підлягають частковому задоволенню виходячи з огляду на таке.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов, зокрема до обвинуваченого за шкоду, завдану його діяннями. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Як слідує з положень ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
У відповідності до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
В цивільному позові до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 потерпіла зазначає, що обвинуваченим, внаслідок скоєного кримінального правопорушення, спричинено моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн., в обґрунтування чого зазначила, що вчинене кримінальне правопорушення суттєво вплинуло на життя потерпілої, протиправні дії обвинувачених спричинили значну шкоду, оскільки весь період намагання поновити свої порушенні права, життя цивільного позивача було перенасичено негативними емоціями, психічними переживаннями, що погіршує самопочуття потерпілої, яка є багатодітною матір`ю та є інвалідом другої групи
Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визнали позовну заяву в частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 10374,00 гривень, тому суд задовольняє позов в цієї частині, та цивільні відповідачі визнали позов в частині стягнення моральної шкоди частково, а саме у розмірі 2000 гривень.
За змістом ч.ч.1, 2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичній болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам по собі факт порушення права (справа Науменко проти України).
Суд вважає, що заявлена потерпілою позовна заява про стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.
В позовній заяві та в судовому засіданні, в обґрунтування зазначеного розміру стягнення моральної шкоди, потерпілий зазначив, що обвинувачений завдав йому моральної шкоди, що виражаєтеся впливанні на життя потерпілого, життя його рідних та близьких, не тільки внаслідок фізичних та емоційних вад, а й також постійним побоюванням, пересторогою під час користування міськими дорогами, пішохідними переходами.
Вказане є суб`єктивним припущенням потерпілого, що всупереч п.5 ч.3 ст.175, ч. 5 ст. 177 ЦПК України, не підтверджено доказами та визнається судом неспроможним.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд, з огляду на фактичні обставини справи, характер, глибину моральних страждань та переживань потерпілої ОСОБА_8 , керуючись вимогами розумності, виваженості та справедливості, оцінює завдану моральну шкоду потерпілому в розмірі 10000,00 гривень та саме така сума відшкодування моральних страждань потерпілого за переконанням суду є достатньою для розумного задоволення потреб потерпілого і не буде становити надмірного тягаря для винних ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Визначаючи розмір відшкодування потерпілому понесеної ним моральної шкоди саме у такій сумі, суд виходить з того, що визначаючи розмір відшкодування, слід керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності та розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення, про що також зазначила Велика Палата Верховного Суду у справі № 752/17832/14-ц від 15.12.2020 року.
У зв`язку з чим, суд дійшов висновку про задоволення цивільного позову в зазначеній частині.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 100, 110, 124, 129, 349, 368, 373-374, 376, 392-395, КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених
ч. 3 ст. 185 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі, строком на 3 (три) роки,

ч. 1 ст. 357 КК України та призначити покарання у вигляді обмеженням волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у вигляді позбавлення волі строком 3 (три) роки.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.
Відповідно до п.1,2 ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Контроль за поведінкою засудженого здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання засудженого.
Запобіжний захід ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді домашнього арешту, який обрано ухвалою суду від 14.07.2022 року скасувати.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 рахувати з моменту ухвалення вироку.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі, строком на 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.
Відповідно до п.1,2 ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Контроль за поведінкою засудженого здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання засудженого.
Запобіжний захід ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вигляді домашнього арешту, який обрано ухвалою суду від 14.07.2022 року скасувати.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 рахувати з моменту ухвалення вироку.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП № НОМЕР_2 , майнову шкоду завдану внаслідок вчинення кримінальних правопорушень у розмірі 10374 (десять тисяч триста сімдесят чотири) гривень та моральну шкоду у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень.

Речові докази по кримінальному провадженню, а саме: диск залишити в матеріалах кримінального провадження.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та на нього може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня проголошення вироку через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду.

Суддя Приморського районного
суду м. Одеси ОСОБА_1