КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/586/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.10.2022 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

переглянула у письмовому провадженні, за апеляційною скаргою адвоката обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 , ухвалу Долинського районного суду Кіровоградської області від 23 вересня 2022 року, якою у межах кримінального провадження № 0000305 від 27.10.2021 стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 21 листопада 2022 року включно.

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Долинського районного суду Кіровоградської області перебуває судова справа по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України (ЄУН 388/459/22).
ОСОБА_5 , 26 жовтня 2021 року, керуючи автомобілем ВАЗ 2103, НОМЕР_1 , допустив порушення вимог п. 31.4.5, п. 12.3 ПДР України, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка внаслідок ДТП отримала тяжкі тілесні ушкодження, що призвели до смерті останньої під час її транспортування автомобілем швидкої допомоги до лікарні.
У межах даного кримінального провадження, під час судового засідання, за клопотанням прокурора, в порядку ст. 331 КПК України, судом першої інстанції розглянуто питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 .

Судом встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не перестали існувати можливість переховування обвинуваченого від суду, вчиняти нові кримінальні правопорушення, незаконно впливати на потерпілу та свідків.

Враховано судом і тяжкість інкримінованих ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого.

Із судовим рішенням судді не погоджується обвинувачений і адвокат обвинуваченого ОСОБА_6 оскаржує його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою обрати стосовно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час або ж особистого зобов`язання, із покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Свої вимоги обґрунтовує такими доводами.

ОСОБА_5 є не судимим, безпідставно враховано його засудження у минулому за ст. ст. 187, 309 КК України.

Мотиви суду, наведені в ухвалі недостатні для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Наявність ризиків не доведена.

Стороною обвинувачення не доведено, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Зазначає, що загибла ОСОБА_7 , в темну пору доби, перед наїздом, порушила вимоги п. 4.4 та п. 4.1 ПДР, що суттєво, але умисно упущено стороною обвинувачення при призначенні проведення інженерно-транспортної експертизи. Також немає жодних вказівок, яку медичну допомогу надано працівниками швидкої медичної допомоги ОСОБА_7 , яка померла під час її транспортування до лікарні.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши виділені матеріали, зваживши доводи апеляційної скарги, колегією суддів зауважується про наступне.

Як убачається з матеріалів, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, ряд інших обставин та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
У відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та роз`яснень Пленуму ВСУ (Постанова №4 від 25.04.2003р. «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства»), тримання під вартою направлено на полегшення здійснення правосуддя та забезпечення громадського порядку та обирається як запобіжний захід при наявності підстав вважати, що інші (більш м`які) запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним (обвинуваченим) обов`язків та його належної поведінки.

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку.
Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).
Врахування тяжкості злочину має раціональний зміст, оскільки тяжкість свідчить про ступінь суспільної небезпечності особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризики ухилення підозрюваного від слідства, суду (рішення ЄСПЛ «W проти Швейцарії»).
У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Вимог закону місцевий суд дотримався.
Суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.
Слід зважати, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були заявлені під час попереднього застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не перестали існувати, й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.
ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з кінця 2021 року.
З травня 2022 року у справі розпочато і триває судове слідство, призначаються судові засідання.
Загальний строк перебування обвинуваченого під вартою не є довготривалим і таким, що перебуває поза межами розумного.
ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135 та ч. 2 ст. 286 КК України, що є нетяжким та тяжким злочинами, покарання за тяжче інкриміноване кримінальне правопорушення передбачає позбавлення волі на строк від трьох до восьми років.

Обвинувачений безробітний, не одружений, без утриманців, не має міцних соціальних зв`язків, по місцю реєстрації проживання не проживає, оскільки є тимчасово переміщеною особою.

Слід зауважити, що ОСОБА_5 має зареєстроване місце проживання на території, яка наразі є тимчасово окупованою.

Вказане сукупно з урахуванням тяжкості інкримінованих кримінальних правопорушень та можливого покарання, свідчить про наявність ризику переховування обвинуваченого від суду.

У справі є не допитаними потерпілий, свідки, тож існує ризик незаконного впливу з боку обвинуваченого на свідків, з метою зміни показань.

Як встановлено, ОСОБА_5 є особою схильною до протиправних вчинків, оскільки вчиняв адміністративні правопорушення, відповідальність за які передбачена ст. 130 КУпАП, позбавлявся права керування транспортними засобами на строк 10 років.

Відтак, беручи до уваги наведені обставини, є підстави вважати наявними ризики переховування обвинуваченого від суду, вчинення нового кримінального правопорушення, незаконного впливу на потерпілу, свідків у кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.
Доводи з приводу відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, - спростовуються наведеним вище.
При вирішенні питання продовження строку дії стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім тяжкості можливого покарання, що загрожує обвинуваченому, аналізовано й взято до уваги всі обставини і можливі ризики.
Щодо доводів апеляційної скарги захисту на віктимність та протиправність поведінки загиблої ОСОБА_7 , яка в темну пору доби, перед наїздом, порушила вимоги п. 4.4 та п. 4.1 ПДР, про те, що вказане залишено поза увагою стороною обвинувачення при призначенні проведення інженерно-транспортної експертизи, відсутність даних про медичну допомогу, надану працівниками швидкої медичної допомоги ОСОБА_7 , яка померла під час її транспортування до лікарні вони є передчасними, з таких підстав.

За змістом ч. 2 ст. 392 КПК України апеляційному оскарженню підлягають ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

За змістом Рішенням Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019, можливість окремого апеляційного оскарження таких ухвал суду обумовлена необхідністю дотримання принципів права обвинуваченого на свободу, перевірки правомірності обмеження конституційного права особи на свободу на стадії судового розгляду, гарантування права на свободу обвинуваченого, стосовно якого винесено ухвалу про тримання під вартою під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Наведене узгоджується з ч. 4 ст. 5 Конвенції щодо права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Тобто, суд апеляційної інстанції, перевіряє лише обґрунтованість висновків суду першої інстанції про доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою в аспекті забезпечення належної поведінки обвинуваченого, виконання ним процесуальних обов`язків, оцінює дотримання розумних строків тримання особи під вартою, які не мають перебувати поза розумним строком, необхідним для вирішення провадження, додержання прав та свобод обвинуваченого.

При цьому, суд апеляційної інстанції на даній стадії провадження не вправі вдаватися до оцінки доказів у кримінальному провадженні, висловлювати свою позицію з приводу процесуальної діяльності суду першої інстанції щодо судового провадження як от: дослідження судом першої інстанції обставин кримінального правопорушення, доказів у кримінальному провадженні, порядку їх дослідження, визнання судом доказів недопустимими, необхідності додаткового дослідження доказів, призначення проведення експертиз, тощо.

Відтак, матеріали провадження не містять об`єктивних даних про застереження, які б на даний час унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли, тому, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу адвоката обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Долинського районного суду Кіровоградської області від 23 вересня 2022 року, якою у межах кримінального провадження № 0000305 від 27.10.2021 стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 21 листопада 2022 року включно, залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4