Справа № 199/58/22
ВИРОК
іменем України

27.07.2022 м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро кримінальне провадження № 000841 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.11.2021, відносно обвинуваченого:

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Запоріжжі Запорізької області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не одруженого, на утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб не маючого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого у квартирі АДРЕСА_1 , проживаючого у квартирі АДРЕСА_2 , раніше не судимого -

у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за який передбачена ч. 2 ст.286 КК України,

сторони кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_4
потерпілий ОСОБА_5
представники потерпілого адвокати ОСОБА_6 , ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_3
захисник ОСОБА_8
В С Т А Н О В И В:
1.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_3 16 листопада 2021 року, близько о 11 години 42 хвилини, керуючи технічно справним автомобілем «ЗАЗ Lanos» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_9 , здійснював рух у світлий час доби, по сухому дорожньому покриттю крайньої лівої смуги проїзної частини вулиці Донецьке Шосе, яка має три смуги для руху в одному напрямку та необмежену видимість, з боку вул. Передової у напрямку Кайдацького мосту, в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпро, зі швидкістю не менш ніж 86,0 км/год.
В цей же час, перед нерегульованим пішохідним переходом у крайній правій смузі зупинився автомобіль схожий на «Кіа Soul», зліва від нього зменшив швидкість мікроавтобус «Fiat Ducato» реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_10 , а у другій смузі для руху, зменшив швидкість застосувавши екстрене гальмування вантажний автомобіль «DAF» реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_11 , та за ним зменшив швидкість вантажний автомобіль «Skania» реєстраційний номер НОМЕР_5 , під керуванням водія ОСОБА_12 , які пропускали пішохода з велосипедом ОСОБА_13 , яка рухалася по нерегульованому пішохідному переходу справа наліво відносно напрямку руху вищевказаних транспортних засобів.
Під час руху, навпроти буд. 19 вулиці Донецьке Шосе, м. Дніпро, водій ОСОБА_3 , проявляючи кримінальну протиправну самовпевненість, здійснюючи рух зі швидкістю не менш ніж 86,0 км/год, що перевищує дозволену швидкість у населених пунктах, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу позначеного дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 та дорожньою розміткою 1.14.1 («зебра») Правил дорожнього руху, перед яким зупинявся автомобіль схожий на «Кіа Soul» та зменшували швидкість мікроавтобус «Fiat Ducato» реєстраційний номер НОМЕР_3 , вантажний автомобіль «DAF» реєстраційний номер НОМЕР_4 , та вантажний автомобіль «Skania» реєстраційний номер НОМЕР_5 , не переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, не зменшив швидкість аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого o 11 годині 42 хвилини здійснив наїзд передньою правою частиною керованого ним автомобіля «ЗАЗ Lanos» реєстраційний номер НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_13 , яка переходила проїзну частину вул. Донецьке Шосе, по нерегульованому пішохідному переходу справа наліво відносно напрямку його руху.
Своїми діями водій ОСОБА_3 грубо порушив вимоги п. п. 1.3., 1.5., 2.3 б), 12.4, 12.9 б), 18.1 та 18.4 Правил дорожнього руху України відповідно до яких:
п. 1.3 «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими»;
п. 1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
п. 2.3 «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
п. 12.4 «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год»; п. 12.9 «Водієві забороняється:
б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил»;
п. 18.1 «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека»;
п. 18.4 «Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».
Порушення п.п. 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху України ОСОБА_3 знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з настанням зазначеної дорожньо- транспортної пригоди, внаслідок якої ОСОБА_13 отримала тілесні ушкодження у вигляді: сумісної тупої травма голови, тулуба, кінцівок, яка проявилась у вигляді відкритої черепно-мозкової травми: відкритого перелому кісток склепіння та основи черепа з крововиливами під оболонку головного мозку; закритої тупої травми грудної клітини: правобічних переломів ребер з забоєм легень; закритої тупої травми живота: множинні розриви печінки; переломім кісток тазу, закритого перелому обох кісток лівої та правої гомілки, а також морфологічних проявів шока-крововтрати у вигляді ознаки шокової реакції у печінці та нирках, правобічного гемоторакса (близько 300 мл. крові у плевральній порожнині), гемоперитонеума (близько 500 мл. крові у черевній порожнині), нерівномірного кровонаповнення внутрішніх органів, набряку головного мозку, які відповідно до живої особи мали би ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя.
Смерть ОСОБА_13 настала на місті події 16.11.2021 о 11 годині 42 хвилині від отриманою нею сумісної тупої травми голови, тулуба та нижніх кінцівок, яка супроводжувалася відкритим переломом кісток черепа з крововиливами під м`які мозкові оболонки, множинними правобічними переломами ребер з забоєм легень, розривами печінки, переломами кісток тазу, закритим переломом обох кісток лівої та правої гомілки, яка ускладнилась розвитком виражених явищ шока-крововтрати.

Необережні дії обвинуваченого ОСОБА_3 , які виразились у порушенні ним правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_13 , кваліфікуються за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

2.Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням пояснень обвинуваченого ОСОБА_3 .
Як пояснив ОСОБА_3 суду, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених вище, він визнає повністю і у вчиненому кається. Обвинувачений, підтвердив обставини про час і місце вчиненого ним кримінального правопорушення. При цьому обвинувачений, пояснив, що він дійсно 16.11.2021 близько 11.40 години керував автомобілем «ЗАЗ Lanos» реєстраційний номер НОМЕР_1 та на пішохідному переході збив пішохода, проте швидкість його була не 86, км. год, а між 60-70 км.год.
ОСОБА_3 просив не позбавляти його волі.

Крім вказаного, винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 підтверджується показами у судовому засіданні потерпілого ОСОБА_5 та письмовими доказами дослідженими у судовому засіданні.

Як вказав потерпілий ОСОБА_5 у судовому засіданні, він є сином загиблої ОСОБА_13 , яка загинула внаслідок ДТП за участі ОСОБА_3 про загибель матері йому повідомила його дружина. Внаслідок загибелі матері він втратив єдину рідну людину. Обвинувачений не вжив заходів задля відшкодування спричиненої моральної та матеріальної шкоди, тому він і заявив цивільний позов, який підтримує у повному обсязі.

Так, відповідно до Протоколу огляду місця дорожньо-транспортної події, схеми та фото таблиці, 16.11.2021 у світлу пору доби, в місті Дніпрі по вулиці Донецьке шосе в районі будинку №19 на нерегульованому пішохідному переході сталася ДТП за участі водія ОСОБА_3 , який керував транспортним засобом «ЗАЗ Lanos» реєстраційний номер НОМЕР_1 . На місці ДТП виявлено труп ОСОБА_13 Дорожнє покриття асфальтобетонне сухе чисте.

Відповідно до Висновку експерта №2438 від 09.12.2021, при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_13 виявлено: Сумісна тупа травма голови, тулуба, кінцівок, яка проявилась у вигляді відкритої черепно-мозкової травми: відкритий перелом кісток склепіння та основи черепа з крововиливами під оболонці головного мозку; закритої тупої травми грудної клітини: правобічні переломи ребер з забієм легень; закритої тупої травми живота: множинні розриви печінки; переломи кісток тазу; закритого перелома обох кісток лівої та правої гомілки, а також морфологічні прояви шока- крововтрати у вигляді ознаки шокової реакції у печінці та нирках, правобічного гемоторакса (близько 300 мл.крові у плевральній порожнині), гемоперитонеума ( близько 500 мл. крові у черевній порожнині), нерівномірного кровонаповнення внутрішніх органів, ділянок емфіземи та дистелектазів у легенях, набряку головного мозку. Виявлені ушкодження являють собою єдиний комплекс травми, який утворився безпосередньо перед моментом настання смерті в дуже швидкий послідовності одне за однім, майже одночасно, від дії тупих предметів за механізмом «удар, струс, тертя» і згідно п.2.1. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби» відповідно до живої особи мали би ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя. Характер, локалізація та механізм виникнення виявлених ушкоджень свідчать про те, що вони могли утворитися в умовах автомобільної травми - при наїзді рухаючогося транспортного засобу на пішохода.
Причиною смерті гр. ОСОБА_13 стала отримана нею сумісна тупа травма голови, тулуба та нижніх кінцівок, яка супроводжувалася відкритим переломом кісток черепа з крововиливами під м`які мозкові оболонки, множинними правобічними переломами ребер з забієм легень, розривами печінки, переломами кісток тазу, закритим переломом обох кісток лівої та правої гомілки, яка ускладнилась розвитком виражених явищ шока-крововтрати, що підтверджується даними судово-медичної експертизи трупа.
Враховуючи ступінь розвитку трупних явищ, зафіксованих при проведенні судово-медичної експертизи у морзі, слід вважати, що смерть гр. ОСОБА_13 могла настати близько за 24 години до моменту проведення судово-медичної експертизи.
При судово-медичній експертизі трупа також були виявлені морфологічні ознаки хронічної ішемічної хвороби серця: атеросклеротичний коронасклероз, дифузний кардіосклероз; атеросклерозу судин мозку, аорти, вогнищевого гломерулосклерозу, артеріо - та артеріолосклерозу у нирках, дрібновогнищевого панкреасклерозу, ділянки ліпоматозу у підшлунковій залозі.
При судово-токсикологічному дослідженні крові та сечі з трупа не виявлені метиловий, етиловий, ізопропіловий, пропіловий, ізобутиловий, бутиловий, ізоаміловий, аміловий спирти.
З огляду на вищевикладене, слід вважати, що між отриманою ОСОБА_13 травмою та настанням смерті є прямий причинний зв`язок.
Враховуючи характер та локалізацію виявлених при судово-медичній експертизі трупа тілесних ушкоджень слід вважати, що первинний контакт тіла з травмуючим предметом мав місце у ділянці лівої гомілки.
Відповідно до протоколу огляду відеозапису від 16.11.2021, в період часу з 16.30 до 17.00 годин, було встановлено відео файл під назвою «VID_20211116_114142_А», на якому зафіксовано обставини дорожньо-транспортної пригоди 16.11.2021.

Відповідно до постанов слідчого про визнання речовим доказом від 16.11.2021 та 02.12.2021, відповідно, карта пам`яті «Apacer 32 GB» № НОМЕР_6 та ком пакт диск «Videx DVD-R 4,7 GB №111102- S1 - визнані речовими доказами та долучені до матеріалів кримінального провадження.

Відповідно до переглянутого у судовому засіданні компакт-диску «Videx DVD-R 4,7 GB № 111102-SI» встановлено, що на носієві інформації мається відео-файл «IMG_5813» при відтворенні якого на відеограмі відображається відео-запис з відеокамери встановленої на будинку АДРЕСА_3 . Відео починається коли у верхньому лівому куті екрану відображається «11-16-2021 Тuе 11:42:16», на відео відтворюються проїжджа частина вул. Донецьке шосе, по якій транспорті засоби рухаються з боку вул. Передова, у напрямку вул. Висоцького, на узбіччі перед пішохідним переходом стоїть жінка-пішохід та тримає справа від себе велосипед. У крайній правій смузі рухається легковий автомобіль, схожий на марку «КІА Soul», який перед пішохідним переходом плавно знижує швидкість та зупиняється, у момент коли у верхньому лівому куті екрану відображається «11-16-2021 Тuе 11:42:37» пішохід починає рух по пішохідному переходу перетинаючи дорогу справа наліво за напрямком руху транспортних засобів. Далі перед пішохідним переходом плавно знижують швидкість автомобілі «Fiat Ducato», який рухався у середній смузі для руху та два автопотяги слідуючи за ним також у середній смузі для руху, пішохід доходить до крайньої лівої смуги для руху, де на неї коли у верхньому лівому куті екрану відображається «11-16- 2021 Тuе 11:42:45» скоює наїзд автомобіль «ЗАЗ Lanos»,який рухався у крайній лівій смузі, отже пішохід з моменту виходу на проїжджу частинну до моменту наїзду на пішохода минає 8 секунд.
За результатами Висновку експерта №СЕ-19/104-21/36930-ІТ від 07.12.2021, на момент експертного огляду робоча гальмівна система та рульове керування автомобіля «ЗАЗ Lanos» реєстраційний номер НОМЕР_1 перебувають в працездатному стані.
За результатами Висновку експерта №СЕ-19/104-21/36935-ІТ від 01.12.2021, місце наїзду в повздовжньому напрямку розташовувалося на деякій відстані перед фрагментом пластику з автомобіля (на схемі позначений цифрою 4), за умов, якщо до моменту фіксації безпосередньо після ДТП даний елемент слідової інформації не пересувався по проїзній частині. У поперечному напрямку місце наїзду розташовувалось в межах слідів гальмування шин коліс автомобіля «ЗАЗ Lanos»
За результатами Висновку експерта №СЕ-19/104-21/38550-ІТ від 21.12.2021, Мінімальна швидкість руху автомобіля «ЗАЗ Lanos» перед початком гальмування була не менша ніж 86,0 км/год. В даній дорожній обстановці водій автомобіля «ЗАЗ Lanos» ОСОБА_3 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 12.4,12.9 (б), 18.1 та 18.4 Правил дорожнього руху. В умовах місця події, водій автомобіля «ЗАЗ Lanos» ОСОБА_3 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода своєчасним застосуванням екстреного гальмування із зупинкою автомобіля до місця наїзду. При заданому механізмові події, дії водія автомобіля «ЗАЗ Lanos» ОСОБА_3 не відповідали вимогам п.п. 18.1 та 18.4 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з настанням даної ДТП. При заданому механізмові події, дії водія автомобіля «ЗАЗ Lanos» ОСОБА_3 не відповідали вимогам 12.4 та 12.9 (б) Правил дорожнього руху, однак вказані невідповідності його дій з технічної точки зору не перебувають у причинному зв`язку з настанням даної ДТП.

За результатами Висновку комплексної судової фототехнічної та авто технічної експертизи №КСЕ-19/104-21/38565 від 21.12.2021, відповідно до кадрів наданого на дослідження відеозапису «IMG5813.MP4», час руху пішохода з моменту виходу на проїзну частину (нерегульований пішохідний перехід) до моменту наїзду на неї автомобілем «ЗАЗ Lanos», дорівнює 7,17...7,35 с.
Відповідно до кадрів наданих на дослідження відеозаписів, з моменту виходу пішохода на проїзну частину та до моменту наїзду на нього автомобілем «ЗАЗ Lanos», перед нерегульованим пішохідним переходом зменшували швидкість наступні транспортні засоби:
-зменшив швидкість та зупинився легковий автомобіль схожий на «КІА Soul», який рухався у крайній правій смузі даного напрямку;
-зменшував швидкість автомобіль «Fiat Dukato», який рухався лівіше від автомобіля схожого на «КІА Soul» у попутному з ним напрямку;
-зменшив швидкість застосувавши екстрене гальмування вантажний автопоїзд, який рухався у суміжній з автомобілем «ЗАЗ Lanos» смузі праворуч від останнього;
-зменшив швидкість вантажний автопоїзд, який рухався позаду вищевказаного вантажного автопоїзда.
Мінімальна швидкість руху автомобіля «ЗАЗ Lanos» перед початком гальмування була не менша ніж 86,0 км/год.
В даній дорожній обстановці водій автомобіля «ЗАЗ Lanos» ОСОБА_3 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 12.4,12.9 (б), 18.1 та 18.4 Правил дорожнього руху.
В умовах місця події, водій автомобіля «ЗАЗ Lanos» ОСОБА_3 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода своєчасним застосуванням екстреного гальмування із зупинкою автомобіля до місця наїзду.
При заданому механізмові події, дії водія автомобіля «ЗАЗ Lanos» ОСОБА_3 не відповідали вимогам п.п. 18.1 та 18.4 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з настанням даної ДТП.
При заданому механізмові події, дії водія автомобіля «ЗАЗ Lanos» ОСОБА_3 не відповідали вимогам 12.4 та 12.9 (б) Правил дорожнього руху, однак вказані невідповідності його дій з технічної точки зору не перебувають у причинному зв`язку з настанням даної ДТП.

Суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, відповідно до ст.94 КПК України, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

В своїх рішеннях «Ірландія проти Сполучного Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів, суд як правило, застосовує критерій доведення вини «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співвідношення достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Судом встановлено, що вказані у вироку та дослідженні в ході судового розгляду докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, доведеності вини у його вчиненні та для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні. Об`єктивних підстав ставити під сумнів свідчення допитаних в суді обвинуваченого, потерпілого у суду немає.

При цьому, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд вважає, встановленими всі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження.

З огляду на зазначене, у суду відсутні підстави ставити під сумнів Висновок експерта №СЕ-19/104-21/38550-ІТ від 21.12.2021 та Висновок комплексної судової фототехнічної та авто технічної експертизи №КСЕ-19/104-21/38565 від 21.12.2021, що були складені експертом ОСОБА_14 .

Суд вживав заходів для виклику вказаного експерта для надання роз`яснень, про те, відповідно до повідомлення Заступника директора-завідувача лабораторії авто технічних досліджень та криміналістичного дослідження транспортних засобів, що надійшло до суду 05.07.2022, судовий експерт ОСОБА_14 21.03.2022 звільнений від виконання посадових обов`язків на період проходження військової служби в Збройних Силах України.

На неодноразову пропозицію суду викликати в судове засідання свідків учасники провадження відмовилися. Клопотань про призначення будь яких експертиз до суду не надходило.
Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

З огляду на вказане перекладання функцій обвинувачення чи захисту на суд - є не припустимим.

3.Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 і його необережні дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як такі що виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілій ОСОБА_13 .

4.Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Суд не відносить до обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, оскільки його каяття і сприяння розкриттю злочину висловлене вже після викриття його злочинних дій, та продиктоване бажанням пом`якшити персональну відповідальність за скоєне, а в свою чергу щире каяття, передбачає, окрім визнання собою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

У зв`язку з наведеним можна зробити висновок, що щире каяття це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Однак вказане у суб`єктивному ставленні ОСОБА_3 до вчиненого ним злочину відсутнє, оскільки обвинувачений не надав критичної оцінки своїй протиправній поведінці, формально вказавши на визнання своєї винуватості, однак поставив під сумнів висновки експерта щодо швидкості із якою він рухався та збив пішохода що переходила пішохідний перехід, що не узгоджується з вищевказаними мотивами стосовно визначення щирого каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

5.Мотиви призначення покарання.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Так, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_3 кримінального правопорушення, який скоєно з необережності, і, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, офіційно не працевлаштований, добровільно не відшкодував ані моральну ані матеріальну шкоду потерпілому, не перебуває на обліку у лікарів нарколога і психіатра, на утриманні неповнолітніх і непрацездатних осіб не має, за місцем проживання характеризується позитивно.

Таким чином, призначаючи покарання, суд, відповідно вимог ст.65 КК України, враховує:

вищенаведені обставини, позицію прокурора який просив призначити покарання у виді позбавлення волі із призначенням додаткового покарання, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами із вирішенням цивільного позову; потерпілий підтримав прокурора та просив задовольнити позов; представник потерпілого просив призначити максимально суворе покарання та позов задовольнити; обвинувачений просив не позбавляти його волі, захисник просив застосувати до обвинуваченого іспитовий строк із позбавленням права керування транспортними засобами.
Крім вищезазначеного, суд враховує відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому, дані про його особу, та вважає за необхідне призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України, з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Призначаючи додатковий вид покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_3 та доходить до висновку що відповідно до ст. 50 КК України у якості виховного механізму при запобіганні вчинення нових злочинів, до обвинуваченого ОСОБА_3 має бути крім іншого застосовано таке покарання, як позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк.

На переконання суду, додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не призведе до втрати роботи обвинуваченого ОСОБА_3 на посаді професійного водія, оскільки обвинувачений офіційно водієм не працевлаштований і транспортний засіб не є його єдиним джерелом доходу та засобом для існування.

При призначенні покарання у виді позбавлення волі із реальним його відбуванням, суд враховує, обставини вчинення злочину ОСОБА_3 , а саме грубе порушення Правил дорожнього руху наїзд автомобіля під його керуванням у світлий час доби за задовільних дорожніх умов на пішохода, що перебував у межах позначеного дорожнім знаком та розміткою пішохідного переходу, тяжкість наслідків, що настали, заподіяння смерті ОСОБА_13 , у сукупності виключають можливість застосування до обвинуваченого вимог ст.ст. 75,76 КК України.
Призначення ж покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України та покладенням обов`язків за ст. 76 КК України не буде відповідати меті покарання, буде суперечити вимогам ст.65 КК України і не сприяти вихованню ОСОБА_3 в дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством тощо. Дійшовши такого висновку, суд враховує ті фактичні обставини справи встановлені судом, а саме те, що обвинувачений грубо порушив правила безпеки дорожнього руху, та його протиправні дії призвели до смерті ОСОБА_13 , тоді як відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя, здоров`я та безпека належать до найвищих соціальних цінностей.

Не знижує тяжкості й небезпечності злочину, вчиненого за наведених обставин, характеристика засудженого ОСОБА_3 у загальносоціальному плані, а також його посткримінальна поведінка, спрямована на залагодження своєї провини.

Тому, саме призначене покарання, на переконання суду, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Дане покарання відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».
Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

6.Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Так, у межах даного кримінального провадження потерпілим ОСОБА_5 було пред`явлено цивільний позов до ОСОБА_3 , ОСОБА_9 та ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про стягнення моральної та матеріальної шкоди. Так позивач просив стягнути на його користь: із ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на відшкодування матеріальної шкоди 13 000.00 гривень та моральної шкоди в розмірі 26 268.00 гривень; із ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди в розмірі 1063 854.00 гривень; із ОСОБА_9 на відшкодування моральної шкоди 157 608.00 гривень.

В обґрунтування позову, ОСОБА_5 вказав про те, що загибла ОСОБА_13 була його матір`ю, та її загибель у віці 72 років стала для нього великим горем, що призвело до глибоких моральних і душевних страждань, оскільки за життя матері він перебував з нею в тісних сімейних стосунках.

Суд вживав необхідних заходів щодо виклику у судове засідання відповідачів ОСОБА_9 та ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування», проте останні до судового засідання не з`явилися, своєї позиції стосовно заявлених до них вимог не висловили. Разом з тим, від цивільного позивача ОСОБА_5 02.06.2022 надійшло клопотання про залишення без розгляду його цивільного позову в частині вимог до ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування», у зв`язку з чим 02.06.2022 судом, із занесенням до журналу судового засідання було вирішено його клопотання та залишено без розгляду частину позовних вимог до ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування».

Що стосується позиції обвинуваченого ОСОБА_3 , то він повністю визнав цивільний позов.

Вирішуючи заявлений потерпілим ОСОБА_5 цивільний позов пред`явлений до обвинуваченого ОСОБА_3 та ОСОБА_9 , який є власником автомобіля «ЗАЗ Lanos» реєстраційний номер НОМЕР_1 , про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню.

Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування» (далі - Закон №85/96-ВР)).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Питання страхування відповідальності власників транспортних засобів регулюється не тільки національним законодавством, а й міжнародними нормами, і Україна як держава, яка прагне вступу в Європейський союз, в Угоді про асоціацію України з ЄС зобов`язалась здійснити заходи до підвищення гарантій забезпечення прав потерпілих від ДТП відповідно до Директиви 2009/103/ЄС щодо страхування цивільної відповідальності по відношенню до використання автотранспортних засобів та забезпечення виконання зобов`язань щодо страхування такої відповідальності.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон № 1961-IV, яким визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно з статтею 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961 IV).

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, в результаті дорожньо-транспортної пригоди загинула потерпіла ОСОБА_13 , яка є матір`ю потерпілого ОСОБА_5 .

Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 202032173, укладеного Страховиком ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування», що діє з 30.11.2020 по 29.11.2021 страховим випадком є подія, внаслідок якої завдано шкоду третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу - автомобіля «ЗАЗ Lanos» реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок чого настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом).

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілими, яким він виплачує страхові відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку.

Положеннями ст. 35 вказаного Закону регламентовано, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону) заяву про страхове відшкодування.

Суд звертає увагу, що визначений Законом № 1961-IV порядок звернення потерпілого до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування є не досудовим порядком урегулювання спору, визначеним як обов`язковий у розумінні ст. 124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає права особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування.

Обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у тому числі, коли йдеться про вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини.

Застосування положень Закону № 1961-IV у кримінальному судочинстві не повинно суперечити його засадам і обмежувати права потерпілого.

Право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди, а тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди. Це також узгоджується зі статтями 15, 16 ЦК України.

Законодавець установлює дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них, яка визначена у ст. 35 Закону № 1961-IV, передбачає відшкодування шкоди на підставі звернення потерпілого до страхової компанії за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування.

Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до страхової компанії про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з п. 36.1. ст. 36 Закону № 1961-IV рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

З огляду на це протилежний підхід, який ставив би у залежність право потерпілого на компенсацію за результатами кримінального провадження від попереднього звернення чи незвернення із заявою до цих осіб, призвів би до істотного обмеження, чи навіть повного нівелювання його права на судовий захист у кримінальному процесі, встановленого ст. 128 КПК України.

Водночас у межах кримінального провадження за ст. 286 КК України факт, обставини ДТП, особа, винна у її настанні, характер і розмір завданої шкоди встановлюються судом як обставини, що мають істотне значення для кримінальної справи і належать до предмета доказування. У цьому разі незвернення потерпілого безпосередньо до страховика жодним чином не перешкоджає з`ясуванню обставин, з якими законодавець пов`язує підстави для виплати відшкодування.

Згідно зі ст. 27.3 Закону № 1961-IV, страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Проте, на час розгляду справи судом, позивач ОСОБА_5 залишив без розгляду позовні вимоги до Страхової Компанії хибно вважаючи, що лише ОСОБА_3 та ОСОБА_9 повинні бути відповідачами.

Однак, у п.85 Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) послідовно наголосила, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Також, Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що потерпіла особа у разі настання страхового випадку набуває право на відшкодування моральної шкоди. Страхове відшкодування такої шкоди охоплює лише шкоду потерпілій фізичній особі, заподіяну у зв`язку з її каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (зокрема, смертю). У таких випадках розмір моральної шкоди, яку відшкодовує страховик винної особи, передбачений статтею 26-1 та пунктом 27.3 статті 27 Закону. Страхувальник, який спричинив настання страхового випадку, відшкодовує моральну шкоду заподіяну у зв`язку з каліцтвом або смертю потерпілого лише у разі, якщо її розмір перевищує ліміт відповідальності страховика, та у випадку, якщо потерпіла особа просить відшкодувати моральну шкоду з інших підстав, ніж передбачені статтею 23 Закону № 1961-IV.

У зв`язку з чим, у задоволенні позову ОСОБА_5 необхідно відмовити через передчасність та пов`язану з цим необґрунтованість позовних вимог.

Та обставина, що позивач залишив без розгляду позовні вимоги до страховика, не позбавляє його конституційного права, втіленого в ст. 55 Конституції України, звернутись до суду з позовними вимогами в порядку цивільного судочинства про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої в результаті ДТП.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 обраний відповідно до ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.11.2021 у виді домашнього арешту строк дії якого становив до 16.01.2022, вважати таким що припинив свою дію і запобіжний захід, заборону та обов`язок вважати скасованими.
За вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України, із ОСОБА_3 необхідно стягнути на користь держави витрати пов`язані із проведенням судових експертиз.

Питання про долю речових доказів вирішити відповідно до ч.9 ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст.370,374 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

У задоволенні позову ОСОБА_5 ОСОБА_3 та ОСОБА_9 , про стягнення моральної та матеріальної шкоди відмовити.

Речові докази:
-карта пам`яті «Apacer 32 GB» № НОМЕР_6 та компакт диск «Videx DVD-R 4,7 GB №111102- S1 -зберігати в матеріалах провадження.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати пов`язані із проведенням судових експертиз на загальну суму 7551.28 гривень

Скасувати накладений арешт: відповідно до ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.11.2021 на автомобіль «ЗАЗ Lanos» реєстраційний номер НОМЕР_1 повернути власнику ОСОБА_9 .

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, з моменту вручення йому копії вироку, до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Амур-Нижньодніпровського

районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_15