Справа № 357/643/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

здійснивши судовий розгляд в м. Біла Церква, у відкритому судовому засіданні, обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0003110, яке внесене до ЄРДР 15 грудня 2021 року, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, громадянина України, із середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2022 року, за ч. 3 ст. 185 КК України, до позбавлення волі строком на три роки, від відбування якого звільнений, на підставі ст. 75 КК України, з випробуванням з іспитовим строком один рік,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

потерпілий ОСОБА_5 ,

обвинувачений ОСОБА_4 , установив таке.

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

13 грудня 2021 року близько 10:00 год., точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 перебував на території подвір`я будинку АДРЕСА_2 , де в цей час у ОСОБА_4 виник умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням до іншого приміщення.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час, діючи умисно, повторно, таємно від оточуючих, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом пошкодження грат вікна проник всередину гаражного приміщення, що знаходиться на території вищевказаного домоволодіння, звідки викрав електролобзик ТМ «Forte JS900», вартістю 917,65 грн. та зварювальний інвектор ТМ «Kaiser NBC-250», вартістю 2669,29 грн., які належать ОСОБА_5 .

Після цього ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 майнової шкоди на загальну суму 3 640,94 грн.

Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Судом дії ОСОБА_4 кваліфікуються за ч.3 ст. 185 КК України, а саме, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, отримавши згоду учасників кримінального провадження, суд визнав за недоцільне дослідження доказів щодо обставин, які ними не оспорювалась, оскільки вони розуміли правильно їх зміст, сумнівів у добровільності їх позиції не було, а їм роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
На підставі ч. 4 ст. 349 КПК України, суд допитав обвинуваченого ОСОБА_4 , який визнав, що вчинив злочині, передбачені ч. 3 ст. 185 КК України та надав покази, які повністю узгоджуються із зазначеними у обвинувальному акті, жалкував про вчинене, став на шлях виправлення, має намір відшкодувати шкоду, в зв`язку із чим просив суворо не карати.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає обставиною, яка пом`якшує покарання: щире каяття.

Обставин, передбачених ч. 1 ст. 67 КК України, прокурором не заявлено.

Мотиви призначення покарання.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК України, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок і призначає покарання, звільняє від покарання чи від його відбування у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, або застосовує інші заходи, передбачені законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до практики Верховного Суду, що міститься в постанові від 23 червня 2020 року, у справі № 171/8/17, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення повинна враховуватися судом як загальна засада призначення покарання не лише на підставі належності відповідного правопорушення до певного виду (ст. 12 КК України), але і з обов`язковим урахування конкретних обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України є тяжким злочином, вчинення якого карається позбавленням волі на строк від трьох до шести років.

Отже, зважаючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, установлені дані про особу ОСОБА_4 , який до вчинення злочину судимим не був, характеризується посередньо, до лікаря-нарколога та лікаря-психіатра за допомогою не звертався, обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання та те, що шкода не відшкодована, суд вважає, що досягнення мети покарання, визначеного ст. 50 КК України, а саме виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень неможливе без ізоляції його від суспільства.

В зв`язку із цим, йому необхідно призначити покарання, в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі.

Водночас, судом установлено, що вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2022 року, за ч. 3 ст. 185 КК України, до позбавлення волі строком на три роки, від відбування якого звільнений, на підставі ст. 75 КК України, з випробуванням з іспитовим строком один рік.

Згідно із ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7, при вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 70 КК України принципів необхідно застосовувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів (поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного чи часткового складання покарань, призначених за окремі злочини), суд повинен враховувати крім даних про особу винного й обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.

Отже, враховуючи кількість епізодів кримінальних правопорушень, що входять до сукупності три, установлені дані про особу ОСОБА_4 , який до вчинення злочину судимим не був, характеризується посередньо, до лікаря-нарколога та лікаря-психіатра за допомогою не звертався, обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання та те, що шкода не відшкодована, суд вважає, що на підставі ч. 1, 4 КК України, ОСОБА_4 необхідно визначити остаточне покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді чотирьох років позбавлення волі.

Водночас, оскільки ОСОБА_4 призначене покарання не більше п`яти років позбавлення волі, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, щире каяття, зважаючи на те, що він раніше не судимий, його неофіційне працевлаштування та бажання відшкодувати шкоду, суд дійшов висновку, що його можливо звільнити від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю два роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України, на ОСОБА_4 необхідно покласти такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Відповідно до постанови про визнання предметів (документів) речовими доказами та їх приєднання до матеріалів кримінального провадження від 27 грудня 2021 року, договір позики № 13.2021.1818 від 14 грудня 2021 року відокремленого підрозділу № 13 ПТ «Лобмард Приват», визнано речовим доказом.

Згідно із п. 7 ч. 9 ст. 100 КПК України, його необхідно залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження протягом усього строку їх зберігання.

Згідно із постановою про визнання предметів (документів) речовими доказами та їх приєднання до матеріалів кримінального провадження від 17 грудня 2021 року, два недопалки, які виявлено та вилучено під час огляду місця події від 15 грудня 2021 року по АДРЕСА_1 , визнано речовими доказами.

Згідно із п. 4 ч. 9 ст. 100 КПК України, їх необхідно знищити.

Підстав, передбачених ч. 2 ст. 177 КПК України для застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу, судом не встановлено.

Керуючись ст. 100, 177, 178, 179, 183, 194 368, 374, 395, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

Згідно із ч. 1, 4 ст. 70, 72 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання, за даним вироком та вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2022 року, у виді чотирьох років позбавлення волі.

Згідно із ч. 1 ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Визначити ОСОБА_4 іспитовий строк тривалістю два роки.

Іспитовий строк обчислювати починаючи з 21 вересня 2022 року.

Речові докази, а саме: два недопалки, які виявлено та вилучено під час огляду місця події від 15 грудня 2021 року по АДРЕСА_1 , - знищити; договір позики № 13.2021.1818 від 14 грудня 2021 року відокремленого підрозділу № 13 ПТ «Лобмард Приват», - залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження протягом усього строку їх зберігання.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду, в порядку встановленому законом, протягом тридцяти днів з дня його оголошення, з особливостями визначеними ч. 2 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили в порядку визначеному ст. 532 КПК України.

Копію вироку негайно після його оголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя

Білоцерківського міськрайонного суду ОСОБА_1

Київської області