Справа № 204/4240/22
Провадження №1-і/204/22/22

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2022 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого: судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з зали судового засідання Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська клопотання прокурора Покровської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0003253 внесеному до Єдиного реєстру досудового розслідування 23 грудня 2017 року за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,
за участю: прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:

28 червня 2022 року на адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання прокурора Покровської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні № 0003253 внесеному до Єдиного реєстру досудового розслідування 23 грудня 2017 року за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримав клопотання та просив його задовольнити. В обґрунтування клопотання зазначив, що 25 листопада 2020 року Донецьким апеляційним судом скасовано вирок Красноармійського міськрайонного суду від 19 червня 2020 року, яким ОСОБА_4 та ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 186 КК України. Призначено новий розгляд в суді першої інстанції. Таким чином, на даний час кримінальне провадження № 0003253 від 23 грудня 2017 року за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_7 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, перебуває на розгляді в Красноармійському міськрайонному суді, діяльність якого тимчасово призупинена. Висновок про наявність зазначених ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовуються наступними обставинами, а саме ОСОБА_4 вчинив особливо тяжкий злочин, за вчинення якого, передбачена відповідальність у вигляді позбавлення волі строком від семи до дванадцяти років; відсутність у ОСОБА_4 стійких соціальних зв`язків за місцем проживання (неодружений, позбавлений батьківських прав); вчинення злочину ОСОБА_4 в період умовно-дострокового звільнення; рецидив вчинених злочинів; схильність до вчинення злочинів; відсутність у ОСОБА_4 роботи, достатнього та стабільного джерела доходів. Так, будучи раніше неодноразово судимим за скоєння тяжких злочинів, ОСОБА_4 , звільнившись після відбування покарання в вигляді позбавлення волі 14 липня 2017 року умовно-достроково на 7 місяців 11 днів, через 5 місяців скоює особливо тяжкий злочин. Тобто, в діях обвинуваченого вбачається схильність до скоєння корисливих злочинів та небажання стати на шлях виправлення. Крім того, введення в країні воєнного стану, який діє до 24 травня 2022 року, та проведення бойових дій на території Донецької області, де до затримання проживав ОСОБА_4 , в сукупності з відсутністю в обвинуваченого джерела доходів, стійких соціальних зв`язків та строку покарання, який загрожує ОСОБА_4 в разі винесення судом обвинувального вироку щодо нього, вказує на велику ймовірність того, що обвинувачений може вчинити спроби переховуватись від суду. Між свідком ОСОБА_8 та обвинуваченим існують близькі відносини, а потерпілий ОСОБА_9 небезпідставно боїться ОСОБА_4 , що свідчить про можливість обвинуваченого впливати на свідка та потерпілого. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України до ОСОБА_4 може бути застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки він є раніше судимою особою та підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад трьох років. Жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вищезазначеним ризикам, оскільки лише обмеження права пересування обвинуваченого шляхом обрання запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою, що забезпечить цілодобовий контроль його дій, дозволяє бути впевненим в тому, що він не буде переховуватися від суду, впливати на свідка та потерпілого та не вчинить нового злочину. З метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам обвинуваченого вчинити дії, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, приймаючи до уваги що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити досягнення зазначеної мети, вважає доцільним обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора. Суду пояснив, що в нього є соціальні зв`язки, а саме є батьки, а також є постійне місце проживання разом з ними. Окрім цього, свідок ОСОБА_8 є його дружиною та відповідно до ст. 63 Конституції України відмовилась від надання свідчень проти нього, а тому ризик тиску на свідка відсутній.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_6 просила відмовити в задоволенні клопотання, оскільки обвинувачений вже тривалий час перебуває під вартою. У обвинуваченого є родина, а саме є мати та батько похилого віку, в нього є місце проживання. Коли щодо обвинуваченого був обраний запобіжний захід у виді домашнього арешту, він постійно з`являвся до суду. Ризики зазначені прокурором у своєму клопотанні нічим не обґрунтовані. Просила відмовити в задоволенні клопотання прокурора та змінити йому запобіжний захід на домашній арешт.
Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , суд вважає можливим задовольнити клопотання прокурора, виходячи з наступного.
У відповідності до Розпорядження Голови Верховного Суду України № 17/0/9-22 від 08 квітня 2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Донецької, Харківської областей)», у зв`язку з неможливістю Красноармійським міськрайонним судом Донецької області здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ на Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.
25 листопада 2020 року ухвалою Донецького апеляційного суду було скасовано вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 19 червня 2020 року, яким ОСОБА_4 та ОСОБА_7 було визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України та було призначено новий розгляду в суді першої інстанції.
Судом встановлено, що в провадженні Красноармійського міськрайонного суду Донецької області перебуває кримінальне провадження № 0003253 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 грудня 2017 року за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.
Згідно п. 6 ст. 615 КПК України, строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою у Державній установі «Житомирська установа виконання покарань№ 8» відносно ОСОБА_4 було продовженим на 60 діб, тобто до 04 липня 2022 року включно.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Так, згідно зі ст. ст. 7, 8, 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства, суду.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
При вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.
ОСОБА_4 , хоча і має постійне місце проживання, однак на даний час на території Донецької області ведуться активні бойові дії і можливість проживати там постійно на даний час відсутня для обвинуваченого, а тому останній не має власного житла. Окрім цього підтвердження того, що до ув`язнення обвинуваченого його батьки похилого віку перебували у нього на утриманні судом не було надано, що дає підстави вважати, що, перебуваючи на свободі, та під загрозою можливого застосування тяжкого покарання, у разі визнання винуватим у вчиненні злочину, може переховуватися від суду.
24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан, що дає підстави вважати, що, перебуваючи на свободі, та під загрозою можливого застосування тяжкого покарання, у разі визнання винуватою у вчиненні злочину, може переховуватися від суду під час воєнного стану в Україні, у тому числі й на території Російської Федерації.
Крім того, існує обґрунтований ризик, що ОСОБА_4 може чинити незаконний вплив на свідка ОСОБА_8 , яка на теперішній час є не допитаною, тобто існує ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Також, обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки дане кримінальне правопорушення обвинуваченим було вчинено в період умовно-дострокового звільнення, а також обвинувачений до ув`язнення не мав офіційного місця роботи, що свідчить про відсутність законного достатнього джерела доходу, який здатен забезпечити рівень життя обвинуваченого, тому існує ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто продовження вчинення кримінальних правопорушень.
Характер та фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення свідчать про підвищену суспільну небезпеку.
Суд вважає, що обраний та продовжений відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.
При цьому застосований до обвинуваченого запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості інкримінованого діяння, а встановлені ризики є дійсними та триваючими, а тому на даний час виключається можливість зміни міри запобіжного заходу на більш м`який.
Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого суд на даному етапі не встановив.
За таких обставин суд приходить до висновку, що підстави для продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою не відпали, альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати його належну поведінку, а тому дію обраного запобіжного заходу слід продовжити на 60 днів.
Тому, беручи до уваги доведеність обґрунтованості підозри, ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винним у вчиненні злочину, суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу відносно обвинуваченого з тримання під вартою на домашній арешт, тому у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт слід відмовити.
ОСОБА_4 належить продовжити, згідно ст. 197 КПК України, строком на 60 днів.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 183, 194, 197, 331, 369, 371, 372, 376 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 29 серпня 2022 року включно.
В задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на домашній арешт відмовити.
Копію ухвали направити до Державної установи «Житомирська установа виконання покарань № 8» для виконання.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1