Справа № 344/6276/22
Провадження № 1-кс/344/2652/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 травня 2022 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваної ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу УСБУ в Івано-Франківській області підполковника юстиції ОСОБА_4 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000003 від 27.03.2022, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 109, ч. 1 ст. 111, ст. 113, ч. 3 ст. 436-2 КК України, відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Калуша, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , з вищою освітою, розлученої, раніше не судимої, -

ВСТАНОВИЛА:
Слідчий ОСОБА_4 , звернувся з вказаним клопотанням, яке погоджено прокурором ОСОБА_6 , в якому просить обрати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання вказано про те, що у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 20 березня 2015 року ОСОБА_5 у соціальній мережі «Facebook» створила обліковий запис з ідентифікатором користувача « ОСОБА_7 » зі створенням відповідної сторінки за електронною адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 яку в подальшому тільки особисто використовувала для спілкування з іншими користувачами соціальної мережі «Facebook», залишивши персональний акаунт відкритим для публічного огляду та поширення інформації невизначеному колу осіб.

У невстановлений досудовим розслідуванням час у громадянки України ОСОБА_5 сформувалась упереджене негативно-оціночне, зневажливе уявлення до української влади, внаслідок чого вона на противагу діям органів державної влади умисно, публічно розпочала виправдовувати збройну агресію Російської Федерації проти України у соціальній мережі «Facebook».

Знаючи, що публікації в соціально-орієнтованих ресурсах як частина суспільно-політичної комунікації сприяють формуванню суспільної думки, ОСОБА_5 з часу збройної агресії Російської Федерації проти України послідовно, систематично, активно стала розповсюджувати у них публічну інформацію та надавати вкрай негативну оцінку українській владі, вважаючи її злочинною, яка прагне збагачення за рахунок війни, виправдовувати збройну агресію Російської Федерації проти України як провину самих українців у доведенні країни до війни.

Зокрема, в своїх попередніх публікаціях ОСОБА_5 публічно, звертаючись до учасників соціальної мережі «Facebook», висловила особисту думку про те, що «Росія почала війну, бо їй не подобається бандеризація України» (https://www.facebook.com/kikavska/posts/294631), «Россия ведет военную операцию в целях демилитаризации в дебадеризации Украины» ( ІНФОРМАЦІЯ_3 «Россия начала военную операцию против Украины, так как ей не понравилась проводимая Зеленским политика милитаризации и национализации. Российская армия стала уничтожать украинскую военную технику и лидеров нацистского движения» ( ІНФОРМАЦІЯ_4

Бажаючи виправдати агресію Російської Федерації проти України, визнати її правомірною, ОСОБА_5 17.03.2022 , о 13 год. 11 хв., перебуваючи в м. Калуші, особисто виготовила матеріал, в якому міститься виправдання вказаних злочинних дій, та із невстановленого пристрою у соціальній мережі «Facebook» з ідентифікатором користувача « ОСОБА_7 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5 умисно, публічно поширила допис, в якому міститься текст наступного змісту: «В войне виноват Зеленский и Ко, это результат делетантской политики».

Усвідомлюючи, що інформація в соціальній мережі «Facebook» чинить вплив на конкретного адресата або групу осіб, може спричинити підрив авторитету держави, сформувати недовіру суспільства до органів державної влади, до українських військових, дестабілізувати та посилити панічні настрої серед населення, ОСОБА_5 17.03.2022, о 15 год. 35 хв., перебуваючи в м. Калуші, із невстановленого пристрою у соціальній мережі «Facebook» з ідентифікатором користувача « ОСОБА_7 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_6 умисно, публічно, повторно виготовила публікацію та поширила її, розмістивши допис, в якому міститься текст наступного змісту: «Война началась не вдруг. Она идет 8 лет. Дети калечатся и погибают, потому что их родители 8 лет игнорировали опасность, связанную с политикой русофобии, ксенофобии и откровенного фашизма. Виноваты родители, которые скакали на Майданах и пели бандеровские гимны. Вместо того, чтобы требовать от ОСОБА_8 или ОСОБА_9 остановить войну на Донбассе, запретить русофобию, перестать дразнить супер вооруженную ядерную Россию. Хотели войну с Россией получили. А я предупреждала».

У такий спосіб ОСОБА_5 звинуватила українців у тому, що вони самі себе довели до війни ігноруванням небезпеки, пов`язаної з політикою «русофобии, ксенофобии и откровенного фашизма», возвеличила Російську Федерацію як «супер вооруженную ядерную» та виправдала та визнала правомірною збройну агресію Російської Федерації.

Бажаючи представити збройну агресію Російської Федерації проти України як внутрішньогромадянський конфлікт, ОСОБА_5 , перебуваючи в м. Калуші, особисто виготовила матеріал, в якому міститься виправдовування, визнання правомірною збройної агресії, та 23.03.2022, о 10 год. 18 хв., із невстановленого пристрою у соціальній мережі «Facebook» з ідентифікатором користувача « ОСОБА_7 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_7 умисно, повторно розмістила допис, в якому міститься текст наступного змісту: «Нация, которая довела свою страну до войны и разрушения, обязательно в будущем доведет до такого же состояния любую европейскую или американскую страну» та «Украинцы сами виноваты в происходящем на их земле беспорядке».

За таких обставин, ОСОБА_5 , діючи з метою підриву авторитету держави, дестабілізації ситуації в Україні, формування панічних настроїв серед населення, особисто виготовила тексти матеріалів, які виправдовують та визнають правомірною збройну агресію Російської Федерації проти України, представляють її у вигляді внутрішньогромадянського конфлікту, який виник з вини органів державної влади України та самих українців, та умисно, повторно поширила їх у соціальній мережі «Facebook» для невизначеного кола осіб.

30.05.2022 ОСОБА_5 в порядку п. 3 ч. 1 ст. 276, ч. 1 ст. 278 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 436-2 КК України.

Обґрунтованість підозри підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколами огляд мережі інтернет від 23.03.2022 та від 11.04.2022, висновком експерта № 44 від 22.04.2022, висновком експерта № 57 від 16.05.2022, відповіддю на доручення оперативного підрозділу, а також іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

У відповідності до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 3 ст. 436-2 КК України, цього Кодексу відносяться до категорії тяжкого злочину, санкція статті передбачає максимальне покарання за його вчинення вісім років позбавлення волі з конфіскацією майна або без такої.

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку та зможе вчинити інші кримінальні правопорушення проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку або продовжити здійснювати вищевказане кримінальне правопорушення.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, вчиненого проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, обрання більш м`якого запобіжного заходу не являється за можливе, оскільки застосування до неї іншого більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, в т.ч. шляхом розголошення іншим, не встановленим на даний час слідством співучасникам, інформації про хід досудового розслідування та приховування доказів їх злочинних дій.

Прокурор та слідчий в судовому засіданні клопотання підтримали з підстав викладених в ньому, просили задоволити. Слідчий зазначив, що дописи, стосовно яких ОСОБА_5 повідомлено про підозру були опубліковані від 17.03.2022 та 23.03.2022, тобто майже місяць після початку війни. Разом з тим прокурор вважав за можливе визначити розмір застави.

Підозрювана заперечувала проти клопотання, зазначила, що для неї було стресом те, що почалась війна, і у зв`язку з напливом інформації не повністю розібралась хто винен, вважає, що оскільки отримувала інформацію із соціальних мереж була дезінформована. Після деякого часу розібралась у ситуації, видалила попередні дописи, та писала численні дописи, що Росія винна у агресії проти України. Разом з тим, на запитання слідчого зазначила, що працює копірайтером на російську компанію, при цьому вказала, що вона є опозиційною.

Заслухавши учасників розгляду, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшла наступного висновку.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Слідчим відділом Управління СБ України в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000003 від 27.03.2022 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 436-2 КК України та за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 109, ч. 1 ст. 111, ст. 113, ч. 3 ст. 436-2 КК України.

30 травня 2022 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 436-2 КК України.

Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-який захід, яким людина позбавляється волі, відповідав меті ст. 5, а саме захисту особи від свавілля.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) Суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Вирішуючи дане клопотання слідчий суддя враховує також вагомість наявних доказів, які містяться у матеріалах клопотання: висновок експерта від 22.04.2022 №44, протокол огляду мережі інтернет від 23.03.2022, висновок експерта від 16.05.2022 №57, протокол огляду мережі інтернет від 11.04.2022.

Разом з тим слідчий суддя на цьому етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Тому, на підставі оцінки сукупності отриманих доказів, слідчим суддею визначено, що причетність ОСОБА_5 до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Прокурор у судовому засіданні довів, що існують ризики передбачені ст. 177 КПК України, а саме найбільш значним ризиком є те, що підозрювана може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки підозрювана усвідомлює можливість покарання за вчинення такого злочину. Окрім цього, ОСОБА_5 усвідомлює, що санкція ч. 3 ст. 436-2 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої, у зв`язку із чим, враховуючи режим воєнного стану на території України, може покинути її територію, тим же самим переховуватись від органів досудового розслідування та суду за скоєне ним кримінальне правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки ОСОБА_5 підозрюється у скоєнні злочину проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, вчинених у воєнний час. В свою чергу, ОСОБА_5 , знаючи інших співучасників, перебуваючи на волі, може розголошувати останнім інформацію про хід досудового розслідування та приховувати докази їхніх злочинних дій; вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку та зможе вчинити інші кримінальні правопорушення проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку або продовжити здійснювати вищевказане кримінальне правопорушення.

Слідчий суддя дійшла висновку, що вказані ризики існують, оскільки на даний час у зазначеному провадженні не встановлено всіх фактичних обставин та всіх причетних осіб.

Одні лише доводи підозрюваної, про обрання запобіжного заходу у вигляді більш м`якого не можуть бути єдиною беззаперечною підставою, та гарантією того, що вона буде дотримуватися відповідних процесуальних обов`язків за наявності загрози у покаранні за вчинення кримінального правопорушення з урахуванням встановлених конкретних обставин саме даного кримінального провадження.

Поряд з цим, не ставлячи під сумнів довіру, на яку заслуговує особа, яка звертається з проханням, з огляду на встановлені в судовому засіданні ризики та обставини, слідчий суддя в цілому вважає, що застосування такого запобіжного заходу на даній стадії кримінального провадження не відповідатиме потребам, меті та завданням відповідного запобіжного заходу. Слідчий суддя вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, про який просить підозрювана, з огляду на наведені вище ризики є недостатнім запобіжним заходом, який би зміг забезпечити належну процесуальну поведінку останньої.

Згідно п.36 рішення у справі «Москаленко проти України» від 20.05.2010 (заява №37466/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (п.58 рішення від 04 жовтня 2005 року у справі «Бекчиєв проти Молдови, заява №9190/03).

При цьому слідчий суддя, бере до уваги, характеризуючі дані особи підозрюваної ОСОБА_5 : з вищою освітою, розлучена, діти повнолітні, працює копірайтером на російську компанію.

Суд також бере до уваги те, що ОСОБА_5 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину передбаченого ч. 3 ст. 436-2 КК України проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої, застосування до неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є найбільш прийнятним, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи не здатні усунути ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Крім того, характер інкримінованого підозрюваній кримінального правопорушення, за підозрою у вчиненні нею в умовах воєнного стану, свідчить про наявність достатніх підстав для критичної оцінки моральних якостей підозрюваної, що підтверджує ймовірність її свідомої непроцесуальної поведінки. Відтак, вимагає контролю за поведінкою підозрюваної.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваної, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, особливо в умовах воєнного стану, який запроваджений на території України.

У справі наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваної. При цьому, слідчий суддя оцінює суворість можливого покарання для підозрюваної та визнає за реальну небезпеку можливість здійснення нею перешкод слідству у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, дотримуючись принципів співрозмірності між тяжкістю кримінального правопорушення (характером кримінального правопорушення згідно оголошеної підозри) та характером цього запобіжного заходу.

Задоволення клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Разом з тим згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваною обов`язків, передбачених цим Кодексом, який в свою чергу відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваної, інших даних про її особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваною покладених на неї обов`язків та не може бути завідомо непомірним для неї.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років з конфіскацією майна або без такої.

Частиною 5 ст. 182 КПК України визначено, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається у межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При визначенні розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, крім наведеного вище, враховую практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні, а також тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 , а інкриміноване кримінальне правопорушення, характер та обставини його вчинення.

Разом з тим, частиною 5 ст. 182 КПК України також передбачено, що у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Застава повинна достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваною покладених на неї обов`язків та не може бути завідомо непомірною для неї.

При визначенні розміру альтернативного запобіжного заходу слідчий суддя враховує насамперед специфіку даного кримінального провадження, проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку. Це зумовлює собою підвищений інтерес суспільства до такої категорії справ.

До того ж, слідчий суддя враховує реальність та ймовірність реалізації підозрюваною встановлених раніше ризиків переховування від органів досудового розслідування та суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Таким чином, враховуючи що кримінальне правопорушення вчинено проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, слідчий суддя вбачає виключність цього кримінального провадження. Оцінка вказаних обставин свідчить про те, що при визначенні розміру застави необхідно вийти за межі, визначені п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК.

Визначаючи у ч. 5 ст. 182 КПК України можливість виходу за межі найбільшого розміру застави, визначеного для особи, що підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, КПК не встановлює у цьому випадку граничного розміру застави. Критерієм визначення розміру застави у виключних обставинах є необхідність забезпечення балансу помірності суми застави для підозрюваної, що визначається з урахуванням індивідуальних особливостей, зокрема, таких як майновий, сімейний стан підозрюваного, обставини кримінального провадження.

На думку слідчого судді визначення застави відносно підозрюваної ОСОБА_5 є пропорційною меті забезпечення кримінального провадження.

Відтак слід визначити заставу у розмірі більшому, ніж передбачено ч. 5 ст. 182 КПК України, для категорії тяжких злочинів.

Отже, враховуючи вищенаведене, вважаю, що в судовому засіданні поза розумним сумнівом доведено відсутність можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, тому клопотання слід задоволити та застосувати щодо ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб з визначенням застави 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 248 100 гривень, з покладенням на підозрювану передбачених у ч. 5 ст. 194 КПК України додаткових обов`язків, необхідність покладення яких встановлено, і саме такий запобіжний захід буде достатнім для забезпечення дієвості даного кримінального провадження, а визначений розмір застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб вилучити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні і стимулювати соціальну поведінку.

За змістом ч. 2 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Керуючись ст.ст. 176-178, 182-183, 193-194, 196-197, 202, 205, 309, 376, 395 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИЛА:
Клопотання задоволити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 29 липня 2022 року включно.

Взяти підозрювану ОСОБА_5 під варту в залі суду, а тримання її під вартою здійснювати в Івано-Франківській установі виконання покарань № 12.

Визначити заставу у вигляді 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 248 100 (двісті сорок всім тисяч сто) гривень, яка може бути внесена як самою підозрюваною, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Івано-Франківського міського суду (одержувач: ТУ ДСА України в Івано-Франківській області, код: 26289647, банк: ДКСУ України, м. Київ, МФО: 820172, р/р: UA158 201 720 355 259 002 000 002 265). У разі внесення застави зобов`язати ОСОБА_5 прибувати за кожною вимогою до суду, слідчого, прокурора, та, у відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти наступні обов`язки на строк до 29 липня 2022 року включно, тобто в межах строку досудового розслідування:

1) не відлучатися з місця постійного проживання, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи, перебування;

3) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд та в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваній, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу із відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок Івано-Франківського міського суду коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю.

У разі внесення застави та з моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Строк дії ухвали до 29 липня 2022 року включно, в межах строку досудового розслідування.

Про прийняте рішення повідомити заінтересованих осіб, родичів.

Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а підозрюваним в цей же строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Повний текст ухвали складено 31 травня 2022 року.

Слідчий суддя
Івано-Франківського міського суду ОСОБА_10