Номер провадження: 11-кп/813/944/22
Справа № 523/920/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.07.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №90000006 від 03.07.2020 року за апеляційною скаргою прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 21.12.2021 року, якою повернуто обвинувальний акт прокурору, у зв`язку з невідповідністю ст.291 КПК України, стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Одеси, громадянина України, маючого середню освіту, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, -
встановив:

оскарженою ухвалою суду першої інстанції обвинувальний акт у кримінальному провадженні №90000006 від 03.07.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України повернутий прокурору Суворовської окружної прокуратури м. Одеси для усунення недоліків, у зв`язку з його невідповідністю вимогам ст.291 КПК України.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на те, що: органом досудового розслідування невірно визначена потерпіла особа, тобто ДП «Одеський нафтопереробний завод» в особі Фонду державного майна, яка не має відношення до викраденого майна, оскільки власником майна є ПАТ «Одеський нафтопереробний завод»; обвинувальний акт не містить достовірного викладу фактичних обставин справи; висунуте обвинувачення неконкретизоване; реєстр матеріалів кримінального провадження не містить вказівки «направлення обвинувального акта до суду» та не містить вказівок на яке саме майно накладено арешт, а також не містить відомостей про повідомлення обвинуваченого та його захисника про виконання вимог ст.290 КПК України. Крім того, суд послався на те, що прокурором порушені строки звернення до суду з обвинувальним актом.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, прокурор ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на незаконність ухвали, просить її скасувати, а обвинувальний акт направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Прокурор посилається на те, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст.291 КПК, а зазначені в ухвалі мотиви, з яких суд повернув обвинувальний акт, не є підставами для повернення обвинувального акту прокурору. Прокурор стверджує, що обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування містить всі дані щодо потерпілих осіб, а суд вийшов за межі своїх повноважень та повертаючи обвинувальний акт як такий, що не відповідає вимогам ст.291 КПК, фактично вдався до оцінки доказів по справі, а також безпідставно надав оцінку слідчим діям, які були проведені під час досудового розслідування. Прокурор зазначає, що викрадене майно на час скоєння кримінального проступку ОСОБА_8 належало ДП «Одеський нафтопереробний завод» в особі Фонду державного майна, а вже згодом відповідно до ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 06.05.2021 року було передано на відповідальне зберігання ПАТ «Одеський нафтопереробний завод».

Відповідно до положень ч.4 ст.405 КПК України, апеляційний розгляд проведено без участі представника потерпілого, оскільки він до суду апеляційної інстанції не з`явився, хоча був повідомлений у передбаченому законом порядку, клопотань про відкладення розгляду не заявляв.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, судом були створені всі умови для реалізації права сторони обвинувачення на доступ до правосуддя. Приймаючи до уваги те, що потерпіла сторона на оскаржену ухвалу суду апеляційні скарги не подавали, апеляційний суд вважає, що розгляд справи за відсутністю потерпілого жодним чином не порушує його права. Реалізація права доступу потерпілого до правосуддя буде забезпечене на стадії розгляду справи в суді першої інстанції.
Одночасно апеляційний суд вважає, що відкладення розгляду справи не буде відповідати вимогам ст.28 КПК України та не сприятиме виконанню положень ст.2 КПК України.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Заслухавши суддю-доповідача; думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України (далі КПК), суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до положень ст. 2 КПК, одним із завдань кримінального провадження - є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Згідно п.13 ч.1 ст.3 КПК обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК.
Вимоги до змісту обвинувального акту та додатків до нього викладені в ст.291 КПК.

Відповідно до п.п.3, 5 ч.2 ст.291 КПК, обвинувальний акт має містити: анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, а також формулювання обвинувачення.

За змістом частин 1, 3 статті 26 КПК, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом. Зокрема, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК .
Згідно з п.3 ч.3 ст.314 КПК, у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Із наведених положень кримінального процесуального закону слідує, що на стадії підготовчого провадження в суді першої інстанції повернення обвинувального акту прокурору допускається лише у разі порушення прокурором чи слідчим цих вимог.

Як убачається зі змісту обвинувального акту у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, він відповідає вимогам ст.291 КПК та містить всі необхідні відомості, передбачені зазначеною нормою закону. В обвинувальному акті зазначені час, місце, мотиви, спосіб вчинення кримінального проступку.

Висновки суду першої інстанції про невідповідність обвинуваченого акту вимогам процесуального закону, апеляційний суд визнає безпідставними, оскільки відповідно до обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування в ньому зазначена потерпіла особа, а саме ДП «Одеський нафтопереробний завод» в особі Фонду державного майна.

Натомість, із мотивувальної частини ухвали суду першої інстанції вбачається, що суд фактично вдався до оцінки обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, а також сформульованого прокурором обвинувачення.

При цьому, суд констатувавши у своєму рішенні про повернення обвинувального акту, що майно не належить ДП «Одеський нафтопереробний завод» в особі Фонду державного майна, відповідно і не може бути потерпілим у даному провадженні, фактично перейняв на себе функцію державного обвинувача та зазначив, що не вірне зазначення потерпілої особи, не буде сприяти швидкому, повному судовому розгляду кримінального провадження та порушенням його процесуальних прав.

Апеляційний суд з такими висновками суду першої інстанції не погоджується з огляду на положення ч. 1 та п.13 ч.2 ст. 36 КПК, відповідно до яких саме прокурор є самостійним у своїй процесуальній діяльності, а здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений затверджувати чи відмовляти у затвердженні обвинувального акту, клопотань про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, вносити зміни до складеного слідчим обвинувального акту чи зазначених клопотань, самостійно складати обвинувальний акт чи зазначені клопотання.

Більш того, згідно з п.5 ч.2 ст.291 КПК обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Тобто, саме прокурор наділений повноваженням щодо затвердження обвинувального акту та його погодження, або самостійне складення обвинувального акту із викладенням сформульованого обвинувачення, яке він вважає встановленим.

Апеляційний суд вважає, що прокурором виконано зазначені вимоги процесуального закону під час підписання та затвердження обвинувального акта, а висновки суду з посиланням на не відображення відомостей вірної потерпілої особи, є не лише помилковим, з огляду на реєстр матеріалів досудового розслідування де чітко визначено яка особа була визнана потерпілою, а й вказує на те, що суд вийшов за межі своїх повноважень, оскільки вдався до оцінки обставин, викладених у сформульованому обвинуваченні поряд із встановленням кола потерпілих осіб, які в свою чергу прокурором не зазначені.

Таким чином, відповідно до сформульованого обвинувачення щодо ОСОБА_8 , прокурором виконані вимоги ч.2 ст.291 КПК та визначено потерпілу особу, а саме ДП «Одеський нафтопереробний завод» в особі Фонду державного майна, а посилання суду на не зазначення в обвинувальному акті потерпілою особою ПАТ «Одеський нафтопереробний завод», є безпідставними.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу, що намагання суду з`ясувати фактичні обставини кримінального провадження щодо доведеності спричинення шкоди конкретній особі, фактично виходить за межі повноважень суду на стадії підготовчого провадження. Зокрема, посилаючись на те, що обвинувальний акт не містить даних щодо особи, яка на думку суду має бути потерпілою в даному кримінальному провадженні, суд першої інстанції фактично вдався до оцінки доказів в даному кримінальному провадженні, що не відповідає положенням ст.314 КПК України, оскільки суд має право розглядати обвинувальний акт лише в межах висунутого обвинувачення.
Разом з цим, посилання суду про фактичне порушення прокурором звернення з обвинувальним актом, не є підставою для повернення обвинувального акта, оскільки у разі існування таких обставин, вказане питання вирішується на стадії підготовчого судового засідання з урахуванням положень ст.219 та п.10 ч.1 ст.284 КПК
За таких обставин висновок суду про невідповідність обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України та рішення про повернення обвинувального акта прокурору для усунення недоліків, апеляційний суд визнає незаконним.
З урахуванням наведеного, оскаржена ухвала суду підлягає скасуванню, а обвинувальний акт підлягає поверненню на новий розгляд до суду першої інстанції, зі стадії підготовчого судового засідання, в іншому складі суду.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 21.12.2021 року якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №90000006 від 03.07.2020 року повернутий прокурору скасувати.

Призначити новий розгляд обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України в суді першої інстанції, зі стадії підготовчого судового засідання в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4