ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 948/209/22 Номер провадження 11-кп/814/1229/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора засудженого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Машівського районного суду Полтавської області від 18 травня 2022 року,
встановила:
Цією ухвалою відмовлено в задоволенні заяви про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, уродженцю с. Кам`янське Арцизького р-ну Одеської обл., проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , засудженому
27 жовтня 2020 року Одеським апеляційним судом за ч.2 ст.286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
Постановлене рішення місцевий суд мотивував тим, що заява засудженого є передчасною, оскільки він не став на шлях виправлення.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Машівського районного суду Полтавської області від 18 травня 2022 року та постановити нову ухвалу, якою замінити йому невідбуту частину покарання більш м`яким покаранням у вигляді виправних робіт.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що місцевий суд не врахував те, що він: за даними висновків та характеристик установи виконання покарань став на шлях виправлення, сумлінно ставиться до покладених обов`язків, приймає участь у виховних заходах, на даний час непрацевлаштований у зв`язку з відсутністю робочих місць, що унеможливлює сплату коштів за виконавчими листами; має 4 заохочення, натомість застосоване до нього стягнення є погашеним і даних про його негативну поведінку немає; надав дані про зобов`язання КП «ТЕПЛОДАРСЕРВІС» працевлаштувати його.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку засудженого на підтримку апеляційної скарги, міркування прокурора про заперечення щодо скарги, перевірила матеріали особової справи та судового провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог місцевим судом дотримано.

Частинами 1 та 4 ст.82 КК України передбачено, що особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.

Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше третини строку покарання, призначеного судом за необережний тяжкий злочин.

Виходячи з положень ч.3 ст.82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

У п.п.1, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду №2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" зазначено, заміна невідбутої
частини покарання більш м`яким має сприяти досягненню мети, передбаченої ст.50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. При вирішенні питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

За змістом приписів ст.6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються у його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Становлення ж особи на шлях виправлення являє собою прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і добросовісне ставлення до праці, які свідчать про сумлінне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись й в умовах відбування більш м`якого покарання.

Висновок про таке ставлення повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про поведінку засудженого і ставлення його до праці за весь період перебування в установі виконання покарань.

При цьому відповідно до ст.9 КВК України добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що 11 липня 2019 року Суворовським районним судом м. Одеса ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за ч.2 ст.286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку - 3 роки, та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України (а.о.с. 12-17).

27 жовтня 2020 року Одеський апеляційний суд скасував вирок Суворовського районного суду м. Одеса від 11 липня 2019 року в частині призначення покарання та ухвалив у цій частині новий вирок, яким призначив ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України покарання - 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки (а.о.с. 58-61).

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він 05 серпня 2018 року приблизно о 09 годині 05 хвилин, керуючи автомобілем марки «Opel Vectra», н.з. НОМЕР_1 , рухаючись із перевищенням дозволеної у межах населеного пункту швидкості (85,5-108,9 км/год) у другій смузі руху по вул. Миколаївська дорога в м. Одеса, наближаючись до регульованого пішохідного переходу з дорожньою розміткою на перехресті вул. Миколаївська дорога та Лиманної, в порушення вимог п.п.2.3«б», 8.7.3 «г», «е», 8.10, 12.4 ПДР України не переконався, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, навпаки перестроївся у першу крайню смугу, ігноруючи червоний сигнал світлофора, що забороняє рух, перетнув горизонтальну дорожню розмітку - стоп-лінію, виїхав на перехрестя та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , який перетинав проїзну частину на дозволений сигнал світлофора, в результаті чого останньому заподіяно тілесні ушкодження, що спричинили смерть.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що початок строку покарання ОСОБА_7 визначено з 27 жовтня 2020 року, в який зараховано попереднє ув`язнення засудженого з 10 вересня 2018 року до 11 липня 2019 року та з 19 листопада 2019 року до 27 жовтня 2020 року, кінець строку покарання 18 січня 2023 року.

З матеріалів особової справи вбачається наявність передумови (формалізованої підстави, що пов`язується із фактичним відбуттям засудженим певної частини строку призначеного йому покарання) для розгляду питання про застосування положень ст.82 КК України щодо ОСОБА_7 , що не оспорюється ніким з учасників судового провадження.

Однак, для застосування положень ст.82 КК України необхідна наявність не лише формально-юридичних підстав, а й оціночних, які виражаються формулюванням «… засуджений став на шлях виправлення».

Так, відповідно до характеристик ОСОБА_7 за час перебування в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав. Дані, які би свідчили про працю засудженого в даній установі виконання покарань чи бажання щодо залучення до неї, в особовій справі відсутні.

Тобто, характеристики в цій частині не підтверджують наявність ознак позитивної поведінки та ставлення до праці ОСОБА_7 .

З 11 січня 2020 року засуджений відбуває покарання у ДУ «Машівська виправна колонія (№9)», де характеризувався посередньо та позитивно, отримував стягнення у вигляді догани за спробу доставки до житлової зони заборонених предметів спиртних напоїв, яке погашено, має 4 заохочення за сумлінну поведінку й ставлення до праці, працював робітником тваринництва (із січня по вересень 2020 року), тісторобом (з лютого до листопада 2021 року), на даний час непрацевлаштований, приймає участь у заходах, які проводяться в установі, за виконавчими листами із заробітної плати ним відшкодовано 9 559 гривень 50 копійок, достроково - 3 200 гривень, що підтверджується даними характеристик ДУ «Машівська виправна колонія (№9)" від 29 травня 2020 року, 20 липня 2021 року, 16 травня 2022 року, довідок про заохочення, стягнення та працевлаштування засудженого, стану виконавчого провадження щодо нього (а.о.с. 27-28, 99-100, 132-137).

При цьому в характеристиках від 29 травня 2020 року та 20 липня 2021 року установою виконання покарань висловлено позицію про недоцільність заміни ОСОБА_7 невідбутої частини покарання більш м`яким у зв`язку з тим, що він не став шлях виправлення, а також його умовно-дострокового звільнення (а.о.с. 27-28, 99-100). Зазначене узгоджується з даними витягів з протоколів №14 від 29 травня 2020 року та №19 від 20 липня 2021 року, з яких видно, що ДУ «Машівська виправна колонія (№9)" року відмовила в поданні до суду матеріалів про застосування до засудженого положень ст.82 КК України, після цього ст.81 КК України (а.о.с. 32, 106).

Про відсутність системного становлення засудженого на шлях виправлення свідчить і те, що процес порівняно сталого отримання засудженим основної частини заохочень у кількості трьох без стягнень почав здійснюватися в липні 2021 року, в той час як ОСОБА_7 перебуває в місцях позбавлення волі з 2019 року. Тобто в цілому такий процес стосується періоду, який безпосередньо передує вирішенню питання щодо умовно-дострокового звільнення, а не протягом усього строку відбування покарання засудженим.

Окрім того, в характеристиках у матеріалах особової справи хоча і вказано про те, що ОСОБА_7 уважає призначене покарання справедливим, між тим не враховано те, що останній порушував у судових засіданнях питання про суворість призначеного йому покарання, останній раз 05 серпня 2021 року, тобто протягом 3 років після вчинення злочину.

Із наведених вище обставин у їх сукупності, встановлено певні позитивні тенденції у ставленні ОСОБА_7 до праці, однак є відсутньою наявність зрушень у його поведінці протягом усього строку відбування покарання, які би свідчили про сумлінне здійснення процесу виправлення, що міг би ефективно продовжуватись й в умовах відбування більш м`якого покарання. Усупереч доводам апеляційної скарги, в основі висновку суду про виправлення засудженого має лежати аналіз даних про особу засудженого за увесь строк відбування покарання, а не лише той, що безпосередньо передує вирішенню питання щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

На думку апеляційного суду, відсутні безперечні та переконливі підстави вважати, що на даний час ОСОБА_7 став на шлях виправлення, що підтверджувало би необхідність застосування щодо нього положень ст.82 КК України.

Щодо доводів апелянта про погашення отриманого ним стягнення, то колегія суддів зауважує, що застосована до засудженого догана за злісне порушення встановленого порядку відбування покарання хоча й погашена, однак свідчать про схильність ОСОБА_7 до свідомого грубого порушення встановлених КВК України умов відбування покарання та те, що останній належних висновків для себе не зробив, натомість продовжив протиправну поведінку в місцях позбавлення волі. Наведеному надана належна оцінка місцевим судом.

Посилання ж засудженого на те, що КП «ТЕПЛОДАРСЕРВІС» зобов`язується надати йому роботу після звільнення з місць позбавлення волі не є мотивованою та релевантною підставою для висновку про застосування щодо ОСОБА_7 приписів ст.82 КК України (а.о.с. 125).

Так, доцільність і необхідність заміни невідбутої частини покарання викликана тим, що процес виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути доцільним, і подальше його виправлення можливе в умовах відбування більш м`якого виду основного покарання, чого не встановлено в даному провадженні.

Суд першої інстанції належним чином та в повному обсязі дослідив обставини справи, за результатом чого дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні заяви про заміну ОСОБА_7 невідбутої частини покарання більш м`яким.

Тому зазначені апелянтом доводи та підстави, з яких ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали, не знайшли свого підтвердження.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити місцевому суду постановити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

ухвалила:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Машівського районного суду Полтавської області від 18 травня 2022 року щодо ОСОБА_7 без зміни.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4