Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 311/1874/21
Провадження № 1-і/332/23/22
УХВАЛА
Іменем України

31 жовтня 2022 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
за участю секретаря: ОСОБА_2 ,
прокурора: ОСОБА_3 ,
обвинуваченої: ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченої: адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши в режимі відеоконференції у судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя клопотання прокурора Василівської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпрорудного, громадянці України, яка незаміжня, офіційно не працевлаштована, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судима,
обвинуваченій у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_4 , посилаючись на те, що на даний час не зменшилися ризики, які враховувалися при застосуванні і продовженні обвинуваченій такого виду запобіжного заходу, оскільки, будучи на свободі, остання має можливість переховуватися від суду у зв`язку з тяжкістю вчиненого кримінального правопорушення, вчинити інше кримінальне правопорушення та перешкоджати розгляду кримінального провадження іншим чином.
Прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити.
Захисник заперечував проти задоволення клопотання, оскільки вважав, що ризики, що зазначені прокурором у клопотанні, нічим не обґрунтовані, та просив застосувати до обвинуваченої більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Обвинувачена ОСОБА_4 в судовому пояснила, що її вина у скоєнні вказаних кримінальних правопорушень нічим не доведена, вона себе винною не визнає, а тому заперечує проти задоволення клопотання та просить застосувати до неї більш м`який запобіжний у вигляді домашнього арешту.
Вислухавши учасників судового провадження щодо доцільності продовження обвинуваченій строку тримання під вартою, суд приходить до таких висновків.
В провадженні Василівського районного суду Запорізької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, у якому обвинуваченій обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Як вбачається з матеріалів клопотання, судом обвинуваченій продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 05.11.2022 включно.
З урахуванням вимог ст. 331 КПК України, вирішуючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченої ОСОБА_4 під вартою, суд вважає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які враховувалися при застосуванні до обвинуваченої даного виду запобіжного заходу і його продовженні, на час розгляду зазначеного кримінального провадження у суді не відпали і не зменшились, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні в тому числі тяжкого злочину, при цьому судовий розгляд кримінального провадження триває, не вчинені всі необхідні дії для встановлення об`єктивної істини у справі. Крім того, обвинувачена ОСОБА_4 раніше неодноразово судима, судимості не зняті та не погашені в установленому законом порядку, до затримання не працювала, стійкі соціальні зв`язки відсутні, що свідчить про наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачена може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.
Стосовно доводів сторони захисту про недоведеність ризиків та вини обвинуваченої, суд вважає також необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій ОСОБА_4 , у разі визнання її винуватою, з огляду на вірогідність переховування від суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, спростовують доводи захисту про відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування підозрюваного, обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику.
Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контрактами.
З урахуванням наявності зазначених ризиків, а також з огляду на тяжкість вчиненого злочину, характеру інкримінованого обвинуваченій діяння, строку покарання, яке може бути їй призначено, беручи до уваги обставини, визначені у ст. 178 КПК України, суд приходить до висновку про неможливість застосування до обвинуваченої іншого більш м`якого запобіжного заходу, який зможе забезпечити виконання покладених на неї процесуальних обов`язків, а також запобігти зазначеним вище ризикам, а отже, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченій ОСОБА_4 строк тримання під вартою.
Крім того, враховуючи, що на території України введено воєнний стан, а місце проживання обвинуваченої знаходиться на території, яка на даний час є тимчасово окупованою, то на теперішній час відсутня будь яка можливість контролю за процесуальними зобов`язаннями ОСОБА_4 , що унеможливлює застосування до неї більш м`яких запобіжних заходів.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 177,178, 197, 331, 372 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора задовольнити.
Продовжити обвинуваченій ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів, тобто до 29 грудня 2022 року.
Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1