Справа № 675/770/21
Провадження № 1-кп/675/10/2022
У Х В А Л А
"25" серпня 2022 р. Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі головуючої судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізяславі кримінальні провадження № 0000025, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 січня 2021 року про кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України, № 0000013, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 лютого 2021 року про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в :

25 серпня 2022 року прокурор звернувся до суду з письмовим клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки закінчується строк тримання під вартою ОСОБА_4 , однак у відношенні обвинуваченого наявні ризики, визначені ст. 177 КПК України, і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам. Своє клопотання прокурор мотивує тим, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 121 КК України, які відносяться до тяжких та мають підвищений ступінь суспільної небезпеки. Відтак існують ризики того, що ОСОБА_4 може переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення або незаконно впливати на свідків та очевидців у цьому ж кримінальному провадженні, частина з яких є неповнолітніми і проживають з обвинуваченим у одному населеному пункті. Такі ризики не зменшились і продовжують існувати на даний час.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_4 проти заявленого прокурором клопотання заперечували.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 вважає, що прокурором не доведено наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, та те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам, тому просить змінити ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за постійним місцем проживанням у м. Ізяславі Шепетівського району Хмельницької області із застосуванням електронних засобів контролю. Свої доводи захисник мотивував, крім іншого, висновками Європейського суду з прав людини, зробленими у справі «Голованов проти України».

Обвинувачений ОСОБА_4 просив замінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю.

Згідно ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
За вимогами ч. 3 цієї ж статті незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
При вирішенні заявленого прокурором та захисником клопотань судом враховуються положення ст. 131 КПК України, якою визначено, що одним із передбачених КПК України видом заходів забезпечення кримінального провадження, що застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження, є запобіжні заходи, що застосовуються на підставі ухвали суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом, якщо прокурор доведе, що є підстави для його застосування.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Як зазначено у ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Суд, дослідивши клопотання, заявлене прокурором, вислухавши позицію учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до наступних висновків.

14 січня 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000025 внесені відомості про кримінальне правопорушення з правовою кваліфікацією правопорушення ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України.
21 лютого 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000013 внесені відомості про кримінальне правопорушення з правовою кваліфікацією правопорушення ч. 2 ст. 121 КК України.

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 09 червня 2021 року об`єднано в одне провадження кримінальне провадження № 0000025 від 14 січня 2021 року з кримінальним провадженням № 0000013 від 21 лютого 2021 року.

25 лютого 2021 року ухвалою слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області обвинуваченомуОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

19 березня 2021 року ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області обвинуваченомуОСОБА_4 змінено запобіжний захід з цілодобового домашнього арешту на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 21 квітня 2021 року включно.
16 квітня 2021 року ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області обвинуваченомуОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 14 червня 2021 року включно.

09 червня 2021 року ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 07 серпня 2021 року включно.

26 липня 2021 року ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 23 вересня 2021 року включно.

22 вересня 2021 року ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 20 листопада 2021 року включно.

11 листопада 2021 року ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 09 січня 2022 року включно.

16 грудня 2021 року ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 13 лютого 2022 року включно.

11 лютого 2022ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 11 квітня 2022 року включно.

25 березня 2022 року ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 23 травня 2022 року включно.

17 травня 2022 року ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 15 липня 2022 року включно.

11 липня 2022 року ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 08 вересня 2022 року включно.

Відповідно до розпорядження № 24 керівника апарату Ізяславського районного суду Хмельницької області від 29 вересня 2021 року «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ», у зв`язку із закінченням строку повноважень судді ОСОБА_6 згідно із пунктами 19, 20 розділу 8 «Положення про автоматизовану систему документообігу суду» призначений повторний автоматизований розподіл судової справи № 675/770/21 провадження № 1-кп/675/80/2021.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 вересня 2021 року головуючим суддею визначена ОСОБА_1 .

Ухвалою від 29 вересня 2021 року призначене підготовче судове засідання.

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 22 жовтня 2021 року призначено судовий розгляд.

Суд наголошує, що метою і підставою застосування запобіжного заходу є запобігання спробам обвинуваченого переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Суд також враховує особу, вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, репутацію підозрюваного, зокрема те, що ОСОБА_4 має постійне місце проживання.

Вказана обставина не є визначальною та такою, що давала б можливість обрати ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід.

Вирішуючи питання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.
При цьому, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Нечипорук та Йонкало проти України» зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі «Єчюс проти Литви», № 34578/97, п. 93, ECHR 2000-IX).
Так, при розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 121 КК України.

Суд враховує тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання обвинуваченого ОСОБА_4 винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується, данні про його особу, зокрема те, що ОСОБА_4 раніше не судимий, обвинувачується у вчиненні злочинів, які за своїм характером становлять особливу суспільну небезпеку, відноситься до категорії тяжких, за які Кримінальним кодексом України передбачено покарання у вигляді позбавленні волі на строк до десяти років, обставини, за яких були вчинені діяння, а тому є обґрунтовані підстави вважати, що, знаходячись на волі, ОСОБА_4 може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та очевидців подій , особи яких відомі обвинуваченому, частина з яких являються неповнолітніми, шляхом, серед іншого, телефонних дзвінків, контроль за здійсненням яких в умовах перебування під цілодобовим домашнім арештом неможливий, вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.
Свої доводи щодо недоцільності подальшого тримання під вартою ОСОБА_4 та недоведення прокурором того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, визначеним ст. 177 КПК України, захисник ОСОБА_5 мотивував, зокрема висновками Європейського Суду з прав людини, зробленими у справі «Голованов проти України».

Разом з тим, у справі «Голованов проти України» судом було констатовано, що тривалість тримання заявника під вартою під час досудового розслідування була надмірною, питання про тривалість тримання особи під час судового розгляду не розглядалось.

Натомість, у справі «Харченко проти України» (Заява N 40107/02, рішення від 10 лютого 2011 року) у п. 74 зазначено, що що відсутність чітко сформульованих положень, які б визначали, чи можливо належним чином продовжити (якщо так, то за яких умов) застосування на стадії судового слідства запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного на визначений період на стадії досудового слідства, не відповідає критерію «передбачуваності закону» для цілей пункту 1 статті 5 Конвенції. Суд також повторює, що практика, яка виникла у зв`язку із законодавчою прогалиною і яка допускає можливість тримання особи під вартою протягом необмеженого і непередбачуваного строку за обставин, коли таке тримання під вартою не передбачається ні конкретним положенням законодавства, ні судовим рішенням, сама по собі суперечить принципу юридичної визначеності, який випливає з Конвенції і який є одним з основних елементів верховенства права (рішення у справах «Барановський проти Польщі» (Baranowski v. Poland), № 28358/95, пп. 55-56, «Кавка проти Польщі» (Kawka v. Poland), N 25874/94, п. 51, від 9 січня 2001 року, та «Фельдман проти України» (Feldman v. Ukraine), №№ 76556/01 і 38779/04, п. 73, від 8 квітня 2010 року).

Проте, на момент розгляду клопотання Кримінальним процесуальним кодексом України визначені умови та порядок обрання запобіжного заходу, визначені строки дії запобіжного заходу, умови, підстави та порядок для продовження строку тримання під вартою як під час досудового слідства, так і під час судового розгляду.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, суд ретельно розглядає наявність достатніх підстав, які свідчать про наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а також того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

При цьому принцип диспозитивності (ст. 26 КПК), який відноситься до основних засад кримінального провадження, передбачає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, які передбачено КПК, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, які винесено на їх розгляд сторонами та віднесено до їх повноважень цим Кодексом.
У зв`язку з цим розумно було б очікувати сумлінної процесуальної поведінки не тільки від сторони обвинувачення, але й від сторони захисту.

Зважаючи на викладене, суд зауважує, що через введення в Україні військового стану доставка підсудних, які тримаються під вартою, до приміщень судів не здійснювалася, при цьому суд забезпечував участь ОСОБА_4 у судових засіданнях через відеоконференцзв`язок. Не зважаючи на це, розгляд справи по суті фактично не відбувався через скарги ОСОБА_4 на неналежну якість зв`язку. Саме з цих причин на момент розгляду клопотання прокурора не завершений допит свідків.

За таких обставин, суд вважає, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

З огляду на викладене, суд дійшов переконливого висновку, що обвинуваченому слід продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та очевидців подій у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, внаслідок чого не буде забезпечено виконання завдань кримінального судочинства.

Враховуючи вищенаведене, суд не вбачає можливим змінити ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, відтак клопотання обвинуваченого та його захисника задоволенню не підлягають.

Строк дії ухвали про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід обчислювати з дня винесення ухвали, тобто з 25 серпня 2022 року.

Враховуючи, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , є кримінальним правопорушенням, вчиненим із застосуванням насильства, приймаючи до уваги підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України та перераховані вище, керуючись п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, розмір застави судом не визначається.
Керуючись ст. ст. 331, 372, 376, 393-395 Кримінального процесуального кодексу України,

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_4 про заміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю відмовити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та жителю АДРЕСА_1 , українцю, громадянину України, раніше не судимому, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, починаючи з 25 серпня 2022 року по 23 жовтня 2022 року включно.

Ухвала діє по 23 жовтня 2022 року включно.

Ухвала про продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Для тримання під вартою обвинувачений ОСОБА_4 підлягає направленню до Державної установи «Хмельницький слідчий ізолятор».

Копію ухвали про продовження запобіжного заходу вручити ОСОБА_4 негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1