Справа № 730/137/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/384/22
Категорія - ч.3 ст.286-1 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000519 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Борзнянського районного суду Чернігівської області від 07 червня 2022 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , не одружений, студент 1-го курсу Київського професійного енергетичного ліцею, раніше не судимий,

засуджений за ч.3 ст.286-1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з часу його фактичного затримання.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зараховано ОСОБА_8 у строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення з 18 грудня 2021 року по 20 грудня 2021 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили не застосовувався.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_10 300 000 грн. моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Бахмацького районного суду Чернігівської області від 21.12.2021 року, на автомобіль марки «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_11

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 3432,40 грн. процесуальних витрат. Долю речових доказів вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 17 грудня 2021 року, близько 23-30 год., ОСОБА_8 , не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по 1км+620м автодороги сполученням с. Плиски - с. Махнівка Ніжинського району Чернігівської області, в напрямку с. Махнівка, проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, в результаті чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_12 , який рухався в попутному напрямку по проїзній частині дороги. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_12 отримав тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпечності для життя, від яких загинув на місці події.

В даній дорожній обстановці ОСОБА_8 порушив вимоги п.2.1а, 2.3б, 2.9а, 12.3 Правил дорожнього руху України, що стали причинами та умовами настання вказаної дорожньо-транспортної пригоди і знаходяться в прямому причинному зв`язку з її наслідками (настанням смерті потерпілого).

Не погодившись із рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність своєї вини та кваліфікацію своїх дій, просив змінити вирок місцевого суду та призначити йому покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді обмеження волі на строк 5 років. Послався на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі, внаслідок суворості. Вказав на те, що суд не в повній мірі врахував обставини, що пом`якшують його покарання, відсутність скарг за місцем його проживання, вчинення ним кримінального правопорушення, будучи неповнолітнім.

У судове засідання апеляційного суду обвинувачений не з`явився, про час і місце судового розгляду був поінформований належним чином, що підтвердив його захисник ОСОБА_7 , заяв про відкладення розгляду справи не подавав.

Відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України участь особи, яка подала скаргу, чи інших осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, в розгляді справи судом апеляційної інстанції, не є обов`язковою. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, аналіз якої свідчить про те, що відсутність особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Заслухавши доповідь судді; захисника обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; думку прокурора, котрий просив залишити вирок місцевого суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі обвинуваченим не оспорюються.

Згідно положень ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінального правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Норми зазначеного Кодексу наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

За змістом ч.1 ст.98 КК України, до неповнолітніх, визнаних винними у вчиненні кримінального правопорушення, судом можуть бути застосовані такі основні види покарань: штраф; громадські роботи; виправні роботи; арешт; позбавлення волі на певний строк.

Призначаючи ОСОБА_8 міру покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь суспільної небезпеки та тяжкість скоєного кримінального правопорушення; дані про його особу, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, мешкає з матір`ю та молодшим братом (батько помер у лютому 2020 року), допомагає по господарству, під час навчання в школі займався тимчасовими підробітками, фізично здоровий; обставину, яка пом`якшує покарання вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім; відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Зазначені вище обставини у своїй сукупності дають підстави для призначення обвинуваченому покарання саме у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.3 ст.286-1 КК України.

Так, ОСОБА_8 , не маючи посвідчення водія, керуючи автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив правила безпеки дорожнього руху, створивши серйозну загрозу життю і здоров`ю для його учасників. Протиправні дії обвинуваченого призвели до тяжких непоправних наслідків у вигляді загибелі потерпілого, тоді як відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя, здоров`я та безпека належать до найвищих соціальних цінностей.

Тому призначене ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, визначене судом першої інстанції, з урахуванням обставин, які бралися ним до уваги при його призначенні, не становить «особистого надмірного тягаря для особи», адже воно відповідає справедливому балансу між загальними інтересами суспільства й вимогами захисту основоположних прав особи.

Доводи ОСОБА_8 щодо призначення йому покарання у виді обмеження волі не заслуговують на увагу, оскільки прямо суперечать вимогам ч.3 ст.61 КК України, згідно з якою обмеження волі не застосовується до неповнолітніх осіб.

Отже, всі обставини, на які посилається апелянт, судом першої інстанції при призначенні йому покарання враховані, тому доводи про суворість покарання не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Борзнянського районного суду Чернігівської області від 07 червня 2022 року щодо нього - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4