Справа № 947/8393/22
Провадження № 1-кп/947/768/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2022 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000028 від 05.04.2019 року, відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Сарата Саратського району Одеської області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 191, ч.3 ст. 358 КК України (в редакції 12.10.2006 року),

ВСТАНОВИВ:
Так, на підставі наказу Міністерства охорони здоров`я України від 14.10.2002 № 103 О ОСОБА_7 призначено на посаду головного лікаря Державного закладу «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Зелена Гірка» МОЗ України».
Дитячий Санаторій «Зелена Гірка» Міністерства охорони здоров`я України (), розташований за адресою: м. Одеса, вул. Дача Ковалевського, 89, включений до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України та згідно наказу Міністерства охорони здоров`я України №284-О від 18.12.2012 змінена назва Дитячого Санаторію «Зелена Гірка» Міністерства охорони здоров`я України на Державний заклад «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Міністерства охорони здоров`я України.
Крім того, 17.06.2004 між Міністерством охорони здоров`я України та керівником підпорядкованого санатарно курортного закладу ОСОБА_7 укладено строковий трудовий договір № 265, який підписано та скріплено печаткою Міністром МОЗ України ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .
Пунктом 1.1., 1.3. Розділу 1 «Загальні положення вказаного трудового договору встановлено, що керівник зобов`язується безпосередньо та через адміністрацію санаторію здійснювати поточне управління (керівництво) санаторно курортним закладом, забезпечувати раціональний добір кадрів, організовувати і забезпечувати умови для повноцінного санаторно курортного лікування, тощо.
Керівник діє на засадах єдиноначальності. Згідно з розділом 2 «Обов`язки керівника» керівник, зокрема, зобов`язується: 2.1.4 Забезпечувати ефективне використання і зберігання закріпленого за санаторно курортним закладом майна з метою належного виконання санаторієм покладених на нього завдань, задоволення соціально побутових потреб працівників санаторію та осіб, які проходять санаторно курортне лікування.
Таким чином, в період часу з 15.10.2002 по 12.02.2019 ОСОБА_7 перебував на посаді головного лікаря Державного закладу «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Зелена Гірка» Міністерства охорони здоров`я України» (), розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Дача Ковалевського, 89, тобто здійснював організаційно-розпорядчі функції у вказаному санаторії.
Так, на балансі Державного закладу «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Зелена Гірка» Міністерства охорони здоров`я України» () перебувало нерухоме майно, у вигляді нежитлових та житлових приміщень та будівель, розташованих за адресою: м.Одеса, вул. Дача Ковалевського, №89 (з урахуванням дробів та літер), до яких включено нерухоме майно у вигляді будівлі робочої їдальні, площею 136,8 кв.м за інвентарним номером № 01020005 та у вигляді будівлі відділу кадрів за інвентарним номером 01020007.
Приблизно у 2006 році, у невстановленому місці, більш точної дати та часу встановити не надалось можливим, у ОСОБА_7 , який обіймав посаду головного лікаря Державного закладу «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Зелена Гірка» Міністерства охорони здоров`я України» () виник злочинний умисел, направлений на заволодіння державним майном, яке перебувало у відданні останнього, а саме: будівлі робочої їдальні за інвентарним номером № 01020005 площею 136,8 кв.м розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , яка перебувала у власності Державного закладу «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Зелена Гірка» Міністерства охорони здоров`я України».
У невстановлений час та дату, ОСОБА_7 реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на незаконне привласнення державного майна, перебуваючи на території м. Одеси, в невстановленому місці, з невстановлених обставин отримав підроблені документи, а саме: довідку КП «Дирекція єдиного замовника «Чорноморське» Одеської міської ради про склад сім`ї та займані приміщення без номеру та дати, довідку КП «Дирекція єдиного замовника «Чорноморське» Одеської міської ради за №512 від 02.11.2006 щодо права користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_2 , який дійсно є їдальнею Санаторію, які в подальшому ОСОБА_7 використав для приватизації державного майна на свою користь.
З метою завершення свого злочинного умислу, 23.10.2006 у робочий час, ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з корисливих мотивів, звернувся з відповідною заявою до органу приватизації Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла» ОМР за адресою: м. Одеса. вул. Ак. Корольова, 9 та надав підроблені документи, а саме: довідку КП «Дирекція єдиного замовника «Чорноморське» Одеської міської ради про склад сім`ї та займані приміщення без номеру та дати, довідку КП «Дирекція єдиного замовника «Чорноморське» Одеської міської ради за №512 від 02.11.2006 щодо права користування нібито житловим будинком.
Так, на підставі вказаних документів, 06.11.2006 Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу ОМР прийнято розпорядження №190138 про передачу у власність ОСОБА_7 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 та видано свідоцтво про право власності на вказане житло за ОСОБА_7 , яке зареєстровано у реєстрову книгу за №19-22172, однак вказаний будинок знаходився на балансі Санаторію, за адресою: АДРЕСА_2 та є їдальнею Санаторію.
Таким чином, обіймаючи посаду головного лікаря Державного закладу «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Зелена Гірка» Міністерства охорони здоров`я України» з використанням підроблених документів ОСОБА_7 заволодів державним майном, яке перебувало у відданні останнього, а саме: будівлі робочої їдальні за інвентарним номером № 01020005 площею 136,8 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
З метою приховування своїх злочинних дій, 30.11.2006, в робочий час, будучи головним лікарем Державного закладу «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Зелена Гірка» Міністерства охорони здоров`я України» ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що будівля робочої їдальні за інвентарним номером № 01020005 площею 136,8 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 є майном санаторію, уклав договір купівлі продажу з ОСОБА_9 за 38 793 грн.
Своїми незаконними діями ОСОБА_7 завдав Державному закладу «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Зелена Гірка» Міністерства охорони здоров`я України» матеріальної шкоди у розмірі 38 793 грн.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.1 ст. 191 КК України (в редакції від 12.10.2006 року) за кваліфікуючими ознаками: привласнення чужого майна, яке було у виданні особи.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.3 ст. 358 КК України (в редакції від 12.10.2006 року) за кваліфікуючими ознаками: використання завідомо підробленого документу.
У судовому засіданні захисник ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, обґрунтування викладені в письмовому вигляді, просив його задовольнити.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 підтримав клопотання свого захисника про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, просив його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечував проти звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки дійсно закінчився строк притягнення до кримінальної відповідальності передбачений ч. 1 ст. 191, ч.3 ст. 358 КК України (в редакції 12.10.2006 року).

Представник потерпілого ОСОБА_5 , потерпілий ОСОБА_6 не заперечували проти звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на піставі ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Обвинуваченому ОСОБА_7 судом було роз`яснено, що звільнення особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження по справі, на підставі ст. 49 КК України, є нереабілітуючою підставою, між тим, обвинувачений ОСОБА_7 підтримав заявлене його захисником клопотання та просили його задовольнити.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти задоволення клопотання, суд вважає, що заявлене клопотання є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно до п.1 ч.2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Відповідно до ч.4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Згідно з ч.3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Санкція ч. 1 ст. 191 КК України (в редакції 12.10.2006) передбачає покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до чотирьох років, або позбавленням волі на строк до чотирьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років або без такого.
Санкція ч. 3 ст. 358 КК України (в редакції 12.10.2006) передбачає покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян або арештом на строк до шести місяців, або
обмеженням волі на строк до двох років.
Відповідно ст. 12 КК України дані злочини відноситься до категорії нетяжких злочинів.

Відповідно до ст. 49 ч. 1 п. 3 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину минуло п`ять років у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину.
Судом не встановлено обставин і не отримано об`єктивних доказів на підтвердження підстав для зупинення або переривання строків давності, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 49 КК України.
Звільнення від кримінальної відповідальності це відмова держави в особі відповідного суду від офіційного осуду, призначення покарання та визнання судимою особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у випадках передбачених КК України та у порядку встановленому КПК України.
Застосування інституту давності обумовлене зменшенням суспільної небезпечності кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила внаслідок спливу певного проміжку часу.
Строк давності - це передбачений ст.49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.
Вказаною нормою встановлено: строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення відповідно до класифікації, визначеної приписами ст. 12 КК України, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення; правила обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення і переривання.
Виходячи з системного аналізу норм кримінального та кримінального процесуального законодавства, звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим. Тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження. Суд, за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України, та за згодою обвинуваченого, ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності.
Так, судом встановлено, що злочини передбачені ч. 1 ст. 191, ч.3 ст. 358 КК України (в редакції 12.10.2006 року), у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 вчинено 2006 році, отже, після вчинення зазначеного злочину до дати вирішення питання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності, минуло п`ятнадцять років, у зв`язку з чим ОСОБА_7 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Перевіривши законність заявленого клопотання захисником ОСОБА_4 з огляду на те, що злочини у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 є не тяжкими злочинами, та з моменту вчинення якого минуло п`ятнадцять років, перебіг давності притягнення до кримінальної відповідальності не переривався, суд приходить до переконання, що клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності відносно ОСОБА_7 є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, а кримінальне провадження № 0000028 від 05.04.2019 року, відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 191, ч.3 ст. 358 КК України (в редакції 12.10.2006 року) - закриттю.
Згідно з ч. 1 ст. 126 КПК України питання щодо процесуальних витрат суд вирішує у вироку суду або ухвалою.
Пунктом 3 ч. 1 ст. 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів.
Процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження.
Так, згідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 у справі № 598/1781/17 КПК не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат виключно обвинувальним вироком. Суд, ухвалюючи остаточне рішення за результатами розгляду кримінального провадження (вирок або ухвалу), вирішує питання щодо розподілу процесуальних витрат. Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Так, враховуючи, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 закривається за нереабілітуючими підставами, а тому процесуальні витрати за залучення експертів Одеського НДІСЕ МЮ України, в загальному розмірі 1095 гривень 25 копійок повинно бути відшкодовані ОСОБА_7 .
Арешт накладений ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 10.02.2022 року на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , залишити без змін, оскільки не доведено належними та допустимими доказами, що у застосуванні арешту майна відпала потреба.
Керуючись ст.ст.284,286,288,369-372,395КПК України, ст. 49 КК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_4 про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, та закриття кримінального провадження за №0000028 від 05.04.2019 року, відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 191, ч.3 ст. 358 КК України (в редакції 12.10.2006 року),- задовольнити.

Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 191, ч.3 ст. 358 КК України (в редакції 12.10.2006 року), в зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000028 від 05.04.2019 року відносно ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 191, ч.3 ст. 358 КК України (в редакції 12.10.2006 року), закрити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави за проведення судової почеркознавчої експертизи № 1201 від 23.09.2009 року грошові кошти у розмірі 1095 гривень 25 копійок.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду області протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий ОСОБА_1