Справа № 756/3076/22
Номер провадження № 1-кп/756/988/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2022 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

представника потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши в відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань № 5 Оболонського районного суду міста Києва клопотання захисника про звільнення від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 358 КК України в зв`язку із закінченням строків давності в кримінальному провадженні, внесеного 17.12.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001316, у відношенні:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Київа, яка має вищу освіту, працює приватним нотаріусом Київського нотаріального округу, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченої у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 358 КК України,

УСТАНОВИВ:

29 квітня 2022 року до Оболонського районного суду міста Києва надійшов обвинувальний акт, затверджений 29.04.2022 у кримінальному провадженні, яке внесене 17.12.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001316, у відношенні ОСОБА_5 обвинуваченої у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 358 КК України.

Як вбачається з обвинувального акту, 03.12.2018 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 звернулась невстановлена досудовим розслідуванням особа, яка надала ксерокопії документів на ім`я ОСОБА_7 , з метою посвідчення завідомо підробленої довіреності від 03.12.2018 серії ННМ 647733, якою ОСОБА_7 нібито уповноважила ОСОБА_8 на розпорядження належним їй транспортним засобом, легковим автомобілем марки «Lexus», моделі «RX 450», 2010 року випуску, на той час державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Того ж дня, у ОСОБА_5 , яка перебувала своєму робочому місці, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , та яка усвідомлюючи, що до неї звернулась не ОСОБА_7 , виник протиправний умисел, спрямований на складання та видачу завідомо підробленого офіційного документа, шляхом посвідчення довіреності від 03.12.2018, серія ННМ 647733, якою ОСОБА_7 нібито уповноважила ОСОБА_8 на розпорядження належним їй транспортним засобом, легковим автомобілем марки «Lexus», моделі «RX 450», 2010 року випуску.

Реалізуючи свій умисел, перебуваючи у тому ж місці та в той же час, ОСОБА_5 , усвідомлюючи та достовірно знаючи, що перед нею знаходиться не ОСОБА_7 , а невстановлена досудовим розслідуванням особа, діючи за відсутності учасника нотаріальної дії, не встановивши особу, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії всупереч положенням статті 43 Закону України «Про нотаріат» та не перевіривши справжність підписів особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усупереч положенням статті 45 Закону України «Про нотаріат», склала, посвідчила та видала не встановленій досудовим розслідуванням особі підроблену від імені ОСОБА_7 довіреність від 03.12.2018 серії ННМ 647733, якою ОСОБА_7 нібито уповноважила ОСОБА_8 на розпорядження належним їй транспортним засобом, легковим автомобілем марки «Lexus», моделі «RX 450», 2010 року випуску, на той час державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яка після була використана для відчуження даного транспортного.

Підпис від імені ОСОБА_7 у графі «ПІДПИС» у довіреності від 03.12.2018 з серійним номером ННМ 647733, зареєстрованої в реєстрі за №2769 - виконаний ймовірно не ОСОБА_7 , а іншою особою з наслідуванням її підпису.

Орган досудового розслідування кваліфікував дії ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 358 КК України, як складання та видача приватним нотаріусом завідомо підробленого офіційного документа, який посвідчує певні факти, що мають юридичне значення та надає певні права.

У судовому засіданні захисником ОСОБА_4 було заявлено клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_5 та закриття кримінального провадження у частині пред`явленого обвинувачення за ч. 2 ст. 358 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Обґрунтовуючи клопотання, захисник зазначив, що події вчинення кримінального правопорушення мали місце 03.12.2018, а тому 03.12.2021 минуло три роки, тобто строки давності закінчилися. Між тим, захисник зауважив, що ОСОБА_5 не вважає себе винуватою, а лише погоджується на закриття кримінального провадження з підстав, які передбачені ст. 49 КК України.

Обвинувачена ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримала клопотання захисника, просила його задовольнити, але зауважила, що не вважає себе винуватою, а лише погоджується на закриття кримінального провадження з підстав, які передбачені ст. 49 КК України.

У судовому засіданні прокурор не заперечував проти задоволення клопотання захисника щодо звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_5 з вказаних захисником підстав, бо дійсно станом ще на 03.12.2021 закінчились строки притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 358 КК України.

Представник потерпілої у судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання захисника щодо звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, з підстав, які вказані захисником в клопотанні.

Вислухавши заявлене захисником клопотання, думку обвинуваченої, прокурора, представника потерпілої, дослідивши клопотання та відповідні йому матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України у випадках передбачених законом України про кримінальну відповідальність, особа звільняється від кримінальної відповідальності.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, при цьому відповідно до частини восьмої цієї статті, закриття кримінального провадження не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Отже, суд, при розгляді клопотання про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 358 КК України не повинен установлювати винуватість обвинуваченої, як і не зобов`язаний отримати в судовому засіданні від обвинуваченої визнання своєї винуватості, окрім згоди на звільнення від кримінальної відповідальності.

До цих висновків суд доходить з конструкції ч. 1 ст. 49 КК України, згідно з якою передбачений ст. 49 КК України порядок звільнення від кримінальної відповідальності застосовується за наявності таких умов:

- закінчення зазначених у законі строків;

- невчинення протягом цих строків нового злочину певного ступеня тяжкості;

- неухилення особи від слідства або суду;

- згода особи на звільнення її від кримінальної відповідальності.

Крім того, відповідно до положень п. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

З висновку, зазначеного у пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини «Грабчук проти України» (Заява N 8599/02) від 21.09.2006, видно, що презумпція невинуватості порушена, якщо твердження посадової особи щодо особи, обвинуваченої у вчиненні злочину, відображає думку, що особа винна, коли цього не було встановлено відповідно до закону.

Тим більш, саме статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 24.05.2018 (справа № 200/4664/14-к), яка є обов`язковою для застосування судами відповідно до ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Згідно з ч. 1-4 ст. 12 КК України кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини.

Відповідно до ст. 5 КК України Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 358 КК України, за учинення якого наразі передбачено покарання у виді штрафу в розмірі до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк від трьох до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років

Тож ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 358 КК України, яке за своїм змістом відповідно до статей 5, 12 КК України наразі є кримінальним проступком. З дня події кримінального правопорушення, яке, згідно з обвинувальним актом, мало місце 03.12.2018, минуло чотири роки, а суду не надано відомостей про те, що ОСОБА_5 у вказаний період часу учинила новий злочин чи переховувалась від слідства (дізнання) або суду. А отже суд на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України вважає необхідним звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 358 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. При цьому суд перевірив, що обвинувачена надала дозвіл щодо звільнення її від кримінальної відповідальності із зазначених підстав.

Вирішуючи питання звільнення від кримінальної відповідальності, а також визначені ч. 1 ст. 49 КК України спеціальні умови, зокрема погодження на звільнення від кримінальної відповідальності та відсутності обов`язкового елементу визнання винуватості, що є притаманним для інших підстав для звільнення від кримінальної відповідальності, передбачених статтями 44-48 КК України, а також ураховуючи положення статей 124-126 КПК України, суд не вбачає підстав для стягнення з обвинуваченої процесуальних витрат, які понесені органом досудового розслідування.

Керуючись статтями 7, 21, 22, 124, 125, 284, 314-315, 369-372, 376, 395 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника про звільнення від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 358 КК України в зв`язку із закінченням строків давності в кримінальному провадженні, внесеного 17.12.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001316, у відношенні ОСОБА_5 , обвинуваченої у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 358 КК України задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 358 КК України, а кримінальне провадження у її відношенні закрити відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України із підстав закінчення строків давності, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

Ухвала може бути оскарженою до Київського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, шляхом подання апеляційної скарги через Оболонський районний суд міста Києва.

Суддя ОСОБА_1