Суворовський районний суд міста Одеси Справа № 523/5390/22
Провадження №1-кп/523/1261/22
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и

21.09.2022 року

Суворовський районний суд м. Одеси у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника - ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000133 від 25.01.2022, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Одеси, українця, громадянина України, з середньою освітою, працює не офіційно, має статус учасника антитерористичної операції, який має тяжку онкологічну хворобу, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

раніше судимого

- 11.11.2020 Комінтернівським районним судом Одеської області за ч. 1 ст. 190 КК України до 200 годин громадських робіт (відбута)

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст.190 КК України, -

Встановив:
Судом встановлено, що 18.11.2021 року, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, маючи злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, під приводом ремонту техніки, отримав замовлення в мережі Інтернет щодо надання послуги з ремонту бензинового генератора марки «Forte» FG 1200, в корпусі чорно-жовтого кольору, який належав ОСОБА_6 .
В подальшому, батько ОСОБА_6 - ОСОБА_7 , будучи впевненим в доброчесності намірів та не підозрюючи злочинних дій ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , біля 407 гаражу, передав останньому бензиновий генератор марки «Forte» FG 1200, вартістю 9000 гривень, з метою його ремонту.

Після чого, 19.11.2021 року о 16:15 годині, ОСОБА_5 продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, зловживаючи довірою ОСОБА_7 , запевнивши останнього, що відремонтує даний генератор, отримав від нього, нібито за виконання своєї роботи, грошові кошти у сумі 1300 гривень на свою банківську картку № НОМЕР_1 .

Однак, ОСОБА_5 заздалегідь знаючи про те, що зазначений генератор та грошові кошти не поверне, розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому майнову шкоду на загальну суму 10300 гривень.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , провину у інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав повністю, та надав наступні покази у судовому засіданні, що дійсно 18.11.2021 року, ремонтував бензиновий генератор марки «Forte», своєму сусіду ОСОБА_6 , за що отримав грошові кошти у розмірі 1300 гривень на свою особисту картку. Після ремонту вказаного генератор продав, грошові кошти витратив на власні потреби, у скоєному щиро кається.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, з урахуванням повного визнання ОСОБА_5 , своєї провини в інкримінованому йому кримінальних правопорушены за ч.2 ст.190 КК України, правильного розуміння ним та іншими учасниками процесу встановлених судом обставин, їх згоди і відсутності сумніву в добровільності та істинності позицій, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Аналізуючи усі докази надані стороною обвинувачення суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення в судовому засіданні є доведеною повністю.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_5 , за ч. 2 ст. 190 КК України, а саме у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 р. мотивування у вироку висновку, щодо кваліфікації злочину, полягає у зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формулюванні висновку про їх відповідність.

Верховний Суд України у постанові від 15 листопада 2012 р. у справі № 5-15кс12 зазначив: правильність застосування норми закону про кримінальну відповідальність (кваліфікація злочину) полягає у точності (адекватності) розуміння (визначення, тлумачення) змісту конкретної кримінально-правової норми, дійсності (об`єктивності) фактичних обставин певного суспільно небезпечного діяння та встановленні й визначенні співвідношення між фактичними ознаками суспільно небезпечного діяння та ознаками складу злочину, передбаченого кримінально-правовою нормою.

Суд зіставивши зміст конкретної норми КК України, а саме передбаченої ст. 190 ч. 2 КК України та дійсні, об`єктивно встановлені у судовому засіданні, фактичні обставини суспільно небезпечного діяння, дійшов висновку про їх відповідність.

Забезпечення доведеності вини, підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором є основними засадами судочинства - ст. 129 Конституції України.

При оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Суд при оцінці доказів має керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою - п.п. 161,150,100 рішення Європейського суду з прав людини у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України, «Салман проти Туреччини».

Суд, відповідно до ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний наданий прокурором допустимий доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення, установив поза розумним сумнівом співіснування достатньо вагомих, переконливих, чітких і узгоджених між собою ознак та схожих неспростовних презумпцій факту:

- доведеності вчинення суспільно небезпечних діянь, який містить склад злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України,

- обґрунтованості обвинувачення ОСОБА_5 , у вчинені злочинів, передбачених ч. 2 ст.190 КК України.

Судом в ході судового розгляду забезпечено обвинуваченому ОСОБА_5 , передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), право на захист від обвинувачення і його реалізація шляхом надання розумної можливості представляти свою правову позицію, свої докази, оскаржувати допустимість доказів, заперечувати проти них, їх використання.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України) (2341-14), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Згідно вимог п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Частиною другою ст. 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

До обвинувального акту був наданий цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 .

Відповідно до частини п`ятої статті 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

За частиною першою статті 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 13 ЦПК України передбачено, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
2. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Стороною захисту надано до суду відзив на цивільний позов, у якому захист вказує на ту обставину, що у позовній заяві відсутні докази, що обґрунтовують заявлений розмір матеріальної шкоди у кримінальному проваджені №0000133 від 25.01.2022 року, із змісту цивільного позову вбачається, що цивільному позивачу завдана матеріальна шкода у розмірі 10 300,00 гривень ( десять тисяч триста гривень 00 копійок).
Однак, встановити розмір завданої шкоди у кримінальному проваджені можливо шляхом проведення відповідної експертизи або наявності квитанції щодо вартості майна на час його придбання чи наявності інших відомостей, які б підвередили розмір збитків.
З урахуванням вищевикладеного, цивільним позивачем не доведено та не додано до позовної заяви жодного доказу на підтвердження розміру спричиненої матеріальної шкоди , у кримінальному проваджені №0000133 від 25.01.2022 року, оскільки до позовної заяви не долучений відповідний висновок експерта або квитанції щодо вартості майна на час його придбання чи інші можливі відомості, які б підвередили розмір збитків.
Таким чином, встановивши, що цивільний позивач в судове засідання не з`явився та не надав до суду докази підтверджуючі суму збитку, при цьому судом взято до уваги, що обвинувачений, який представником позивача визнаний як цивільний відповідач повністю не визнав пред`явлений позов, суд приходить до висновку, що у суду є всі законні підстави для залишення цивільного позову без розгляду.
Відповідно до ч.7 ст. 128 КПК України - особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Таким чином, ОСОБА_6 підлягає роз`яснення його право заявити цивільний позов в порядку цивільного судочинства.

Обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , передбачені ст. 66 КК України є: щире каяття, вчинення злочину через матеріальну залежність.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_5 , передбачені ст. 67 КК України судом не встановлено.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 не обирався.

Процесуальні витрати відсутні.

Питання про речові докази підлягають вирішенню в порядку, встановленому ст.100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, та керуючись ст.ст. 100, 349, 368-370, 373-374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 , визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки..

На підставі ст.ст.75,76 КК України, звільнити ОСОБА_5 , від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, строком на 1 (один) рік, з покладанням на нього обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання,не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 , - не обирати.

Цивільний позов потерпілого залишити без розгляду.

Відповідно до ч.7 ст. 128 КПК України - особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Таким чином, ОСОБА_6 підлягає роз`яснення його право заявити цивільний позов в порядку цивільного судочинства.
Речові докази вітсутні.

Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Суворовський районний суд м. Одеси протягом 30 діб з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченим та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1