КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
Іменем України

19 травня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду, матеріали судового провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08 вересня 2021 року,
за участю
особи, яка подала скаргу ОСОБА_5 ,який брав участь в апеляційному розгляді в режимі відеоконференції з ДУ «Криворізька установа виконання покарань (№ 3)»,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою від 08 вересня 2021 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_6 відмовила у задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві (надалі ТУ ДБР, розташованого у м. Києві), що полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (надалі ЄРДР).
Своє рішення слідчий суддя, посилаючись на системний аналіз вимог ч. 1 ст. 214, ч. 1 ст. 303 КПК України та ст.ст. 2, 11 КК України, обґрунтувала тим, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які місять достатні відомості про кримінальне правопорушення.

Разом з тим, з представлених матеріалів скарги ОСОБА_5 вбачається, що правові підстави для внесення відомостей до ЄРДР, за його заявою від 14.05.2021 року, відсутні, оскільки зміст заяви про можливе вчинення суддями Верховного Суду злочину, а саме спотворення обставин подій в ухвалі від 12.10.2010 року, не знайшло свого підтвердження, у зв`язку з чим, слідчий суддя дійшов висновку, що заява не містить відомостей про вчинення кримінального правопорушення.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_5 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08 вересня 2021 року скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, апелянт зазначає про те, що 14.05.2021 року ним, як заявником, було подано заяву до ТУ ДБР, розташованого у м. Києві про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 364 та ч. 2 ст. 374 КК України, в порядку ст. 214 КПК України.

Не отримавши жодного процесуального рішення на вищевказану заяву, 21.05.2021 року він, ОСОБА_5 , подав скаргу до Печерського районного суду м. Києва на бездіяльність ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та просив зобов`язати посадових осіб ТУ ДБР, розташованого у м. Києві внести відомості про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР по його заяві від 14.05.2021 року.

Однак, 08 вересня 2021 року, слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва, без участі заявника, постановив ухвалу, якою відмовив у задоволенні скарги на тій підставі, що заява не містить достатніх даних, які свідчать про наявність ознак кримінального правопорушення, що, на думку апелянта, є неприпустимим.

Як вважає ОСОБА_5 , КПК України передбачає лише одну форму перевірки достовірності відомостей, викладених у заявах (повідомленнях) про злочин внесення відомостей до ЄРДР і проведення досудового розслідування за правилами Розділу 3 цього Кодексу.

Отже, як зазначає апелянт у своїй скарзі, посадовими особами ТУ ДБР, розташованого у м. Києві грубо порушені положення КПК України щодо початку досудового розслідування, а саме, всупереч вимогам ст. 214 цього Кодексу, не внесені до ЄРДР відомості, викладені в заяві про кримінальне правопорушення та не почато досудове розслідування за таким фактом.

Також, посилаючись на положення ч. 1 ст. 303 та ч. 2 ст. 307 КПК України, апелянт зазначає, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути також і про зобов`язання вчинити певну дію.

При цьому, ОСОБА_5 звертає увагу на те, що предметом судового провадження при розгляді його скарги від 21.05.2021 року, була наявність/відсутність порушень процесуального закону в діях уповноважених посадових осіб ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, а тому до функцій слідчого судді, на даній стадії кримінального провадження, належить лише оцінка процесуальних порушень, допущених слідчим, прокурором при прийнятті заяви про злочин, а не встановлення обставин вчиненого злочину.

Таким чином, при розгляді скарги, слідчий суддя, за висновком апелянта, вийшов за межі Глави 26 КПК України, взявши на себе повноваження слідчого та суду, розглянувши по суті заяву ОСОБА_5 про злочин від 14.05.2021 року, із дослідженням самої заяви, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило слідчому судді ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_5 , який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити; перевіривши матеріали судового провадження за скаргою ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР; проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, у відповідності до положень, закріплених у ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні прямо передбачена можливість оскарження бездіяльності слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, а згідно з Рішенням Конституційного Суду України № 4-р(II)/2020 від 17.06.2020, положення ч. 3 ст. 307 цього Кодексу щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Положеннями ч. 1 ст. 214 КПК України встановлено, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного встановлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР.

Відповідно до вимог п. 2 глави 1 розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора від 30.06.2020 № 298, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.
Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що внесенню до ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, а лише ті, які містять у собі достатні фактичні дані про обставини, що можуть об`єктивно свідчити про вчинене кримінальне правопорушення, відповідальність за яке передбачена законом України про кримінальну відповідальність. Якщо у заяві чи повідомленні про кримінальне правопорушення таких даних немає, то вони не можуть визнаватися такими, що підлягають обов`язковому внесенню до ЄРДР.

Такий висновок узгоджується з положеннями, закріпленими у ст. 2 КПК України, в якій зазначається про те, що завданнями кримінального провадження є не лише захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а й забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Крім того, приймаючи до уваги, що в заяві про вчинене кримінальне правопорушення від 14.05.2021 року, з якою ОСОБА_5 звернувся до ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, йшлося зокрема про кримінальні правопорушення, вчинені під час здійснення правосуддя суддями Верховного Суду України, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Незважаючи на те, що норми кримінального процесуального закону не містять будь-якого особливого порядку щодо внесення відомостей про кримінальні правопорушення до ЄРДР щодо суддів, це не означає, що будь-яка заява про вчинення суддею чи суддями кримінального правопорушення під час здійснення правосуддя підлягає внесенню до ЄРДР.

Водночас, ч. 2 ст. 126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканості суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на час обіймання ними посади судді.

На забезпеченні відповідних гарантій незалежності суддів з урахуванням міжнародних стандартів, закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та в низці інших міжнародних документів, у тому числі «Основні принципи незалежності судових органів», які були ухвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 р. та 40/146 від 13 грудня 1985 р., неодноразово наголошував у своїх рішеннях Конституційний Суд України.

Зокрема, у справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень ч.ч. 1, 2 ст. 126 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про статус суддів» (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 Конституційний Суд України констатував, що «недоторканність суддів один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом».

Як зазначив Пленум Верховного Суду України у п. 10 своєї постанови № 8 від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади», відповідно до ч. 5 ст. 124 Конститу судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим законом порядком у справі не допускається.

Аналогічної позиції дотримується і Консультативна рада європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Верховний Суд України в постанові від 15.04.2008 у справі № 21-319во07 зазначив: «Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися, за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти суду чи судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду».

З урахуванням вищенаведеного, намагання вплинути на суддю або притягнути його до кримінальної відповідальності за прийняття незаконного, на думку особи, судового рішення, шляхом подання заяви або повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення під час розгляду конкретної судової справи, зокрема скарги, поданої в порядку ч. 1 ст. 303 КПК України, може свідчити як про протиправне втручання у здійснення правосуддя, так і про посягання на процесуальну незалежність судді, що прямо заборонено, відповідно до вимог ст.ст. 126 та 129 Конституції України.

Не вдаючись у правову оцінку змісту заяви ОСОБА_5 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 364 та ч. 2 ст. 374 КК України від 14.05.2021 року, колегія суддів звертає увагу на те, що викладені в ній обставини і факти, зводяться лише до незгоди із судовим рішенням колегії Верховного Суду України, яке було прийнято за наслідками касаційного перегляду вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області, який було ухвалено щодо ОСОБА_5 .

Між тим, як зазначалось вище, виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим законом порядком у справі не допускається.

За таких обставин, відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, після отримання його заяви про кримінальне правопорушення, слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_6 дійшла обґрунтованого висновку про те, що заява ОСОБА_5 про кримінальне правопорушення від 14.05.2021 року, не містить достатніх та конкретних даних, які б вказували на наявність у діях суддів Верховного Суду України ознак, що можуть свідчити про вчинення ними кримінальних правопорушень під час здійснення правосуддя.

У зв`язку з цим, доводи наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_5 , у тому числі про те, що слідчий суддя вийшла за межі своїх повноважень та допустила істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке тягне за собою скасування оскаржуваного судового рішення, не можуть бути визнані обґрунтованими та служити підставами для його скасування та задоволення вимог апеляційної скарги.

З огляду на вищенаведене, за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_5 , колегія суддів вважає необхідним прийняти рішення, яким вказану скаргу залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08 вересня 2021 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, що полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08 вересня 2021 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, що полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи: 757/35004/21-к

Номер провадження : 11-сс/824/1247/2022

Слідчий суддя у 1-й інстанції ОСОБА_6

Доповідач - суддя ОСОБА_1