Справа № 503/674/21
Провадження №1-кп/503/41/22
УХВАЛА

09 червня 2022 року Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
проводячи відкрите судове засідання, в рамках судового провадження у кримінальному провадженні № 0000172 від 18.02.2022 року, клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Міток Оргіївського району Республіки Молдова, без громадянства, українця, з середньою освітою, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 18.08.2003 року Кодимським районним судом Одеської області за ч.1, 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк 2 роки, яке 17.03.2004 року було скасоване та направлено для відбування покарання;

- 02.07.2004 року Кодимським районним судом Одеської області за ч.3 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк на 4 роки 6 місяців;

- 26.11.2008 року Кодимським районним судом Одеської області за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк на 4 роки 6 місяців;

- 27.08.2013 року Кодимським районним судом Одеської області за ст. 395 КК України до покарання у виді арешту на строк 4 місяці;

- 29.07.2014 року Котовським міським судом Одеської області за ст. 185 ч.3, 125 ч.1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк 2 роки;

- 15.09.2015 року Кодимським районним судом Одеської області за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці;

- 14.07.2015 року Кодимським районним судом Одеської області за ст. 185 ч.3, 309 ч.1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці, 04.03.2019 року звільнений з Одеської ВК (№14) по відбуттю покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185 ч.3, 187 ч.4 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурори ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , обвинувачені ОСОБА_4 і ОСОБА_9 , захисник обвинувачених адвокат ОСОБА_10 ,

встановив:

В провадженні суду перебуває вище кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185 ч.3, 187 ч.4 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України.

Прокурором до суду було подано клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб, яке обґрунтовано тим, що до останнього було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою та на даний час ризики, які були підставою для його застосування не змінилися. ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів та особливо тяжкого злочину, а тому усвідомлюючи суворість покарання може переховуватися від суду, а також незаконно впливати на потерпілого і свідків.
В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Обвинувачений ОСОБА_4 , який брав участь у режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення слідчого ізолятору, в судовому засіданні проти задоволення клопотання не заперечував.
Захисник в судовому засіданні при вирішенні клопотання прокурора про запобіжний захід покладався на розсуду суду.
Заслухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ухвалою Кодимського районного суду Одеської області від 14.04.2022 року до обвинуваченого ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням строку її дії до 12.06.2022 року.
Частиною 1 ст. 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
В свою чергу згідно ч.3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:
1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;
2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Крім того, згідно положень другого речення ч.7 ст. 194 КПК України, у разі необхідності строк обов`язків, передбачених частинами п`ятою та шостою цієї статті, покладених на обвинуваченого може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.
Вирішуючи питання щодо можливості продовження відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує, що він обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185 ч.3, 187 ч.4 КК України, які відповідно до вимог ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких і особливо тяжких злочинів, а тому суд вважає, що ризики з числа передбачених пунктами 1 і 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме того, що обвинувачений може переховуватися від суду та незаконно впливати на потерпілого і свідків у цьому ж кримінальному провадженні не зменшились.
Оцінюючи вищевказані обставини, суд керується практикою ЄСПЛ, зокрема у розумінні якої, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У рішенні по справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, у справі «Москаленко проти України», Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.
Таким чином, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує в разі визнання обвинуваченого винним, обвинувачений, з метою уникнення покарання, може зокрема переховуватись від суду, а також незаконно впливати на потерпілого і свідків у цьому ж кримінальному провадженні, у зв`язку з чим суд вважає, що ризики, передбачені пунктами 1 і 3 ч.1 ст. 177 КПК України, є доведеними та на разі не зменшилися.
Вирішуючи клопотання суд враховує обставини кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, ступені міцності його соціальних зв`язків та суспільної небезпеки злочинів, у скоєнні яких ОСОБА_4 обвинувачується, оскільки раніше останній вже неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема за вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, а також те, що судовий розгляд кримінального провадження на даний час не завершений, так як судом здійснюється дослідження доказів, зокрема не завершено допит потерпілого ОСОБА_8 .
У зв`язку з чим суд приходить до висновку про необхідність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу на даний час не зможе запобігти доведеним ризикам, передбаченим ч.1 ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування даного запобіжного заходу та продовжують існувати, що виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою, але з урахуванням стадії судового розгляду строк даного продовження є виправданим не на 60 діб, а лише на термін до 01 серпня 2022 року.
Керуючись ст. 110, 199, 369, 371, 372 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 задовольнити частково.

Продовжити відносно ОСОБА_4 строк тримання під вартою на термін до 01 серпня 2022 року.
В задоволенні іншої частини клопотання відмовити.
Копію ухвали про продовження строку запобіжного заходу вручити обвинуваченому негайно після її проголошення та надіслання до слідчого ізолятора.

Ухвала про продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Копію ухвали для відома та виконання направити начальнику Державної установи «Одеський слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1