Номер провадження: 11-кп/813/945/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.06.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 22.12.2021 року відносно

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Агдамі, Республіки Азербайджан, громадянина Республіки Азербайджан, з середньою освітою, одруженого, утримуючого дві неповнолітні дитини, офіційно не працевлаштованого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого вироком Приморського районного суду м. Одеси від 12.10.2020 року за ч.1 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, звільненого 10.03.2021 року
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000937 від 10.07.2021 року,
установив
Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції.
Вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 22.12.2021 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років. Суд вирішив строк покарання ОСОБА_8 рахувати з 10.07.2021 року, тобто з моменту його фактичного затримання. Також вироком вирішено питання речових доказів.

Згідно оскаржуваного вироку, ОСОБА_8 визнаний винуватий у тому, що він, будучи судимим за ч.1 ст.187 КК України, перебуваючи близько 23 години 30 хвилин 09.07.2021 року біля супермаркету «АТБ», розташованого за адресою: м. Одеса, Десантний бульвар,18, в ході словесного конфлікту з раніше знайомою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення та раптово виниклим умислом на відкрите викрадення майна останньої особи, зірвав з її плеча належну потерпілій жіночу сумку рожевого кольору, вартістю 4000 грн, в якій були поміщені мобільний телефон марки «Nokia», імей: НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 , вартістю 500 грн, інше майно (не представляло матеріальної цінності), після чого залишив місце події разом із цим майном, загальною вартістю 4500 грн.
Дії ОСОБА_8 кваліфіковано судом за ч.2 ст.186 КК України, за кваліфікуючими ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого оспорюючи висновки суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_8 , просить скасувати вирок та закрити дане кримінальне провадження з підстав відсутності в діянні ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на наступне:
- судом невірно вказано обставину, що ОСОБА_8 скоїв злочин будучи судимим за ч.1 ст.187 КК України, оскільки вирок Приморського районного суду м. Одеси від 12.10.2020 року був скасований та знаходиться на розгляді в суді апеляційної інстанції;
- протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками не недопустимими доказами, адже не відповідають вимогамст.228 КПК України, оскільки у них не зазначено по яким ознакам свідки впізнали ОСОБА_8 , у протоколах не зазначено опису всіх осіб, які пред`являлись для впізнання та відсутні відомості про особу, яку свідок впізнав на відповідних фото;
- протокол огляду місця подіє є неналежним доказом, оскільки під час проведення цієї слідчої дії було порушено право ОСОБА_8 на захист, адже з відеозапису до протоколу вбачається, що він знаходиться в кайданках, тобто є фактично затриманим, вимагає перекладача, разом з тим під час затримання та допиту ОСОБА_8 був відсутній перекладач та захисник, що є порушенням ст. 52 КПК України, слідчий під виглядом огляду місця події фактично вчинив обшук ОСОБА_8 ;
- заява потерпілої про вчинений злочин прийнята з порушенням норм КПК України неуповноваженою на це особою та не є належним доказом у даному кримінальному провадженні;
- протокол слідчого експерименту від 13.07.2021 року є неналежним доказом, оскільки не містить ознак відтворення подій;
- з відеозапису (місце події) вбачається, що після сварки, ОСОБА_8 намагається віддати сумку потерпілій, однак його зупиняє охорона. На думку захисника це спростовує пред`явлене обвинувачення відносно ОСОБА_8
- суд невірно зробив висновки щодо показів потерпілої та не взяв до уваги докази, відповідно до яких, обвинувачений певний час намагався догнати потерпілу за для того, що віддати їх сумку, що також вбачається із відеозаписів, досліджених судом першої інстанції.
Підсумовуючи, захисник зазначає, що умислу на скоєння злочину у ОСОБА_8 не було, оскільки із потерпілою він перебував у відносинах, а після їх сутички та конфлікту, він намагався лише з`ясувати із нею стосунки, що також і підтверджено самою потерпілою під час судового засідання у суді першої інстанції.
Захисник обвинуваченого в апеляційній скарзі ставила питання щодо розгляду апеляційної скарги за участю обвинуваченого ОСОБА_8 , однак в судовому засіданні апеляційного суду захисник відмовилась від такого клопотання та вважала за можливе продовжити розгляд справи без участі обвинуваченого.
Крім того, потерпіла ОСОБА_10 у судове засідання апеляційного суду не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки не повідомила, з клопотанням про відкладення розгляду справи не зверталась.
Відповідно до ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.
Враховуючи вищезазначене, вислухавши думку прокурора та захисника обвинуваченого, які вважали за можливе розглянути справу за відсутності обвинуваченого та потерпілої, яка належним чином повідомлена про розгляд справи та з клопотанням про його відкладення не зверталась, а також враховуючи відсутність клопотання про обов`язкову участь обвинуваченого у апеляційному розгляді, те, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення його становища та те, що в апеляційному розгляді бере участь його захисник, що з метою дотримання розумних строків розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку розглядати справу за відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_10 .
Позиції учасників судового розгляду.
Заслухавши: доповідь судді-доповідача; доводи захисника обвинуваченого, яка підтримала вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається зі змісту вироку суду першої інстанції, він відповідає приписам ст.370 КПК України.

Так, встановивши вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, що йому інкримінується, суд першої інстанції встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав у повному обсязі та пояснив, що у вищевикладеному місці та часі він супроводжував п`янку потерпілу з роботи додому. Між ними виник конфлікт з приводу релігії, в розвиток якого ОСОБА_10 стала на нього кричати, кинула на землю власну сумку та збігла від нього в приміщення супермаркету. Обвинувачений наполягає, що лише підібрав цю сумку, пройшов за потерпілою до супермаркету, намагався її заспокоїти, повернути їй покинуті речі, але цьому завадили охоронці, які сховали ОСОБА_10 в одному із службових приміщень та викликали правоохоронців. Прибуття останніх він чекав поруч із супермаркетом, де і видав їм майно потерпілої. Обвинувачений категорично заперечив існування у нього будь-яких корисливих намірів.

Не зважаючи на повне не визнання вини ОСОБА_8 , суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що вина обвинуваченого в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, повністю підтверджується сукупністю досліджених судом доказів, отриманих в порядку ст. 84-86, 91-93 КПК України, а саме:

- показами допитаної в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_10 , яка була обізнана з відповідними правами та обов`язками, приведена в суді до присяги, попереджена про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, після чого пояснила, що не має причин оговорювати обвинуваченого та дала стосовно нього викривальні показання, з яких вбачається, що перебувала з раніше знайомим обвинуваченим в конфліктних відносинах тривалий час через образи з його боку, її переслідування, побиття, а також раніше допущені випадки відібрання її майна, про які вона не заявляла до поліції,останній з яких щодо ювелірної прикраси, відбувся весною цього року, і при цьому обвинувачений цю прикрасу їй так і не повернув.З самого ранку дня розглядуваної судом події ОСОБА_8 знову почав її переслідувати, супроводжувати, примушувати йти з ним, погрожувати побити. Наприкінці доби вони опинилися поруч з її житлом та супермаркетом, розташованим на Десантному бульварі, де обвинувачений, використовуючи лайку та погрози, зірвав з її плеча сумку, в якій був мобільний телефон, робітничі посвідчення та документи, проїзний квиток, продукти, на що вона, злякавшись його дій, забігла в торгівельне приміщення та негайно звернулася за допомогою до охоронців. Обвинувачений спочатку побіг за нею, у зв`язку із чим, вона вимушена була сховатися, а коли, з приїздом правоохоронців, вже залишила місце переховування, дізналася від сусідів, що обвинуваченого затримали на дитячому майданчику біля її будинку. Потерпіла заперечила власне бажання позбутися своїх речей та вважала, що обвинувачений, зірвавши з її плеча сумку та залишивши її при собі, намагався примусити допустити його проживати в її житлі, а також мав намір збути належний їй телефон

Крім того, в судовому засіданні суду першої інстанції були досліджені письмові докази, надані стороною обвинувачення, якими підтверджується вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, а саме:

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 10.07.2021 року, відповідно до якого о 00 годин 10 хвилин 10.07.2021 року потерпіла ОСОБА_10 звернулась до органу поліції з вимогою притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_8 за відібрання шляхом ривку належної їй сумки, з іншим майном, загальною вартістю 4500 грн. (а.п.36);

- протокол огляду місця події від 10.07.2021 року, відповідно до якого черговим слідчим, в присутності понятих та ОСОБА_8 , в період часу з 02 години 38 хвилин до 02 години 56 хвилин 10.07.2021 року було оглянуто ділянку місцевості, розташовану біля під`їзду №1 буд. АДРЕСА_2 , на якій було виявлено та вилучено жіночу сумку рожевого кольору, мобільний телефон марки «Nokia», імей: НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 та інше майно (а.п.37-40);

- письмове клопотання ОСОБА_10 від 10.07.2021 року, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_10 добровільно надала слідчому товарний чек від 10.05.2021 року салону мобільного зв`язку «Mobil telecom», з якого вбачається, що вартість придбаного нею мобільного телефону марки «Nokia», імей: НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 становила 500 грн. (а.п. 41, 43);

- протокол огляду та постанову від 10.07.2021 року, відповідно до яких слідчим було оглянуто зазначений товарний чек, а також вилучені з місця події жіночу сумку та мобільний телефон, інше майно, встановлено їх індивідуально визначені ознаки та долучено до провадження в якості речових доказів (а.п.42, 44-59, 68);

- протокол пред`явлення речей для впізнання від 10.07.2021 року, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_10 , в присутності понятих, серед представлених їй окремо жіночих сумок рожевого кольору та мобільних телефонів марок «Nokia» впізнала як належні їй речі, що були безпосередньо вилучені з місця події за такими ознаками: щодо сумки кількість застібок, кишень, відділень, розмір та загальні зовнішні ознаки; щодо мобільного телефону колір, потертості скла та корпусу, подряпини задньої кришки (а.п.60-67);

- протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.07.2021 року, в ході яких свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , кожен окремо, за загальними рисами обличчя, темним кольором волосся та розрізом очей впізнали в ОСОБА_8 чоловіка, який близько 23 години 40 хвилин 09.07.2021 року перебував в приміщенні супермаркету «АТБ», де агресивно поводився до жінки та тримав в руці жіночу сумку рожевого кольору (а.п.71-76);

- протокол проведення слідчого експерименту від 13.07.2021 року, в ході якого потерпіла ОСОБА_10 , в присутності понятих, на місці події показала про конкретні обставини відкритого заволодіння обвинуваченим належної їй жіночої сумки, з поміщеним до неї майном зірвав з плеча сумку біля приміщення супермаркету (а.п.77-80);

- письмову заяву керуючого супермаркету «АТБ», розташованого за адресою: м. Одеса, Десантний бульвар,18, згідно якої слідчому добровільно надано записи з відеокамер зовнішнього спостереження, які були переглянуті протоколом від 23.07.2021 року (а.п.84-94).

Як вбачається із змісту відтворених безпосередньо під час судового розгляду судом першої інстанції відеозаписів, ОСОБА_8 в період часу з 23 години 37 хвилин 37 секунд до 23 години 40 хвилин 22 секунди 09.07.2021 року переслідує в торгівельному приміщенні потерпілу, тримаючи в руках жіночу сумку та полімерний пакет. Зазначеному перешкоджають два співробітника супермаркету, які дозволяють потерпілій зайти до одного із службових приміщень. Відеозапис не містить аудіо даних (а.п.94);

- постанову слідчого від 23.07.2021 року, якою носій інформації із вищезазначеними записами з відеокамер зовнішнього спостереження долучено до кримінального провадження в якості речового доказу (а.п.95-96).

Оцінюючи досліджені судом докази, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що всі досліджені докази є належними, оскільки підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані, отримані з цих доказів не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження, у своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного і дають можливість суду прийти до однозначного висновку про те, що вина ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину знайшла своє підтвердження.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, який з`ясувавши обставини кримінального провадження та давши належну оцінку зібраним та дослідженим доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_8 в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України за кваліфікуючими ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги стосовно того, що судом невірно вказано обставину, що ОСОБА_8 скоїв злочин будучи судимим за ч.1 ст.187 КК України, оскільки вирок Приморського районного суду м. Одеси від 12.10.2020 року був скасований та знаходиться на розгляді в суді апеляційної інстанції, з таких підстав.
Як убачається з наявної у матеріалах кримінального провадження ухвали Одеського апеляційного суду від 23.09.2021 року (а.п.125-126) вирок Приморського районного суду м. Одеси від 12.10.2020 року, яким ОСОБА_8 було засуджено за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України до 5 років позбавлення волі, за апеляційною скаргою ОСОБА_8 ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.02.2021 року було змінено в частині призначеного покарання та визнано ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України та призначено йому покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у вигляді 1 року позбавлення волі, в іншій частині вирок Приморського районного суду м. Одеси від 12.10.2020 року залишено без змін.

В подальшому, постановою Верховного Суду від 07.09.2021 року за касаційною скаргою прокурора ухвала Одеського апеляційного суду від 10.02.2021 року відносно ОСОБА_8 скасована і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції з підстав неправильного застосування ст.69 КК України при призначенні покарання обвинуваченому.

При цьому з ухвали Одеського апеляційного суду від 10.02.2021 року, яка є у вільному доступі, вбачається, що ОСОБА_8 не оспорював фактичні обставини справи і кваліфікацію його дій та оскаржував лише призначене йому покарання, яке вважав занадто суворим.
Відповідно до вимог ст.32 КК України повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу. Вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених різними статтями цього Кодексу, визнається повторним лише у випадках, передбачених в Особливій частині цього Кодексу. Повторність відсутня, якщо за раніше вчинене кримінальне правопорушення особу було звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, установлених законом, або якщо судимість за це кримінальне правопорушення було погашено або знято, а також після відбуття покарання за вчинення кримінального проступку.
У відповідності до примітки ст.185 КК України, у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.
Системний аналіз зазначеної норми закону дозволяє апеляційному суду дійти висновку, що повторність кримінальних правопорушень визнається, якщо злочин вчинено саме після постановлення попереднього обвинувального вироку, а не після набрання ним законної сили. При цьому скасування судом апеляційної інстанції такого попереднього вироку в частині покарання з підстав неправильного його призначення не перешкоджає застосуванню ст.32 КК України, оскільки в такому разі апеляційний суд фактично лише змінює покарання, а не спростовує висновків суду першої інстанції щодо винуватості особи у вчиненні злочину і не скасовує вирок у цій частині.
Такий правовий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 01.06.2020 року (справа №766/39/17, провадження № 51-8867кмо18).
Доводи апеляційної скарги що протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками є не недопустимими доказами, оскільки у них не зазначено по яким ознакам свідки впізнали ОСОБА_8 , та відсутні відомості про особу, яку свідок впізнав на відповідних фото, спростовуються змістом зазначених протоколів, у яких чітко зазначено ознаки, за якими свідки впізнали ОСОБА_8 та у довідках до протоколів зазначено кого саме впізнали свідки та що за особи зображені на інших фотознімках, які були пред`явлені для впізнання.
Посилання апелянта на те, що у протоколах не зазначено опису всіх осіб, які пред`являлись для впізнання, не свідчать про невідповідність протоколів ст.228 КПК України, оскільки зазначена нормі закону таких вимог не містить.
Крім того, доводи апеляційної скарги що протокол слідчого експерименту від 13.07.2021 року є неналежним доказом, оскільки не містить ознак відтворення подій, також спростовуються змістом зазначеного протоколу, з якого вбачається, що потерпіла ОСОБА_10 , в присутності понятих, на місці події показала про конкретні обставини відкритого заволодіння обвинуваченим належної їй жіночої сумки, з поміщеним до неї майном зірвав з плеча сумку біля приміщення супермаркету.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що заява потерпілої про вчинений злочин прийнята з порушенням норм КПК України неуповноваженою на це особою та не є належним доказом у даному кримінальному провадженні, оскільки заяву про вчинення злочину було прийнято посадовою особою поліції у відповідності до Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 08.02.2019 року №100 та звернення з такою заявою не заперечувалось потерпілою.
Також апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що протокол огляду місця подіє є неналежним доказом, оскільки під час проведення цієї слідчої дії було порушено право ОСОБА_8 на захист, адже з відеозапису до протоколу вбачається, що він знаходиться в кайданках, тобто є фактично затриманим, вимагає перекладача, разом з тим під час затримання та допиту ОСОБА_8 був відсутній перекладач та захисник, що є порушенням ст.52 КПК України, слідчий під виглядом огляду місця події фактично вчинив обшук ОСОБА_8 .
Так, відповідно до протоколу огляду місця події від 10.07.2021 року, предметом огляду була ділянка місцевості, розташована біля під`їзду №1 буд. АДРЕСА_2 , на якій було виявлено та вилучено жіночу сумку рожевого кольору, мобільний телефон марки «Nokia», імей: НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 та інше майно (а.п.37-40). Тобто майно не було вилучене у ОСОБА_8 , а виявлене на земельній ділянці, що спростовує доводи про те, що слідчий під виглядом огляду місця події фактично вчинив обшук ОСОБА_8 . Враховуючи те, що зазначений протокол не містить вказівок щодо проведення будь-яких слідчих дій щодо ОСОБА_8 , апеляційнйи суд вважає безпідставним посилання захисника на порушення ст.52 КПК України.
Що стосується посилання захисника на відеозапис до протоколу, апеляційний суд звертає увагу на таке.
Захисник в апеляцій скарзі заявляв клопотання про повторне дослідження усіх письмових доказів та відеозаписів до них, повторний допит потерпілої та обвинуваченого, разом з тим не навів передбаченого ч.3 ст.404 КПК України належного обґрунтування для їх повторного дослідження.
Більш того, в судовому засіданні апеляційного суду захисник відмовилась від заявленого клопотання про повторне дослідження доказів та повторний допит потерпілої та обвинуваченого.
Зазначене позбавило апеляційний суд процесуальної можливості повторно дослідити відеозапис до протоколу огляду місця події від 10.07.2021 року.
Апеляційний суд критично ставиться до позиції сторони захисту щодо повного не визнання вини та доводів апеляційної скарги про те, що суд невірно зробив висновки щодо показів потерпілої та не взяв до уваги докази, відповідно до яких, обвинувачений певний час намагався догнати потерпілу за для того, що віддати їх сумку, та сприйняє таку позицію як спосіб захисту від обвинувачення з метою уникнення відповідальності за скоєння тяжкого злочину, оскільки такі доводи повністю спростовуються отриманими в ході судового розгляду показами потерпілої ОСОБА_10 , яка категорично заявляла, що обвинувачений, використовуючи лайку та погрози, зірвав з її плеча сумку, на що вона, злякавшись його дій, забігла в торгівельне приміщення та негайно звернулася за допомогою до охоронців. Також потерпіла наголошувала на раніше допущених випадках відібрання її майна, про які вона не заявляла до поліції,останній з яких щодо ювелірної прикраси, відбувся весною цього року, і при цьому обвинувачений цю прикрасу їй так і не повернув, що, з урахуванням притягнення його до кримінальної відповідальності за скоєння аналогічних злочинів, на переконання апеляційного суду, свідчить про схильність обвинуваченого до таких дій.

Даючи оцінку показам потерпілої, судом першої інстанції вірно встановлено, що вказані покази є достатньо ґрунтовними, послідовними та такими, які не тільки підтверджуються обставинами, встановленими під час судового розгляду, однак і повністю співвідносяться між собою, та матеріалами судового провадження, в яких послідовно, на протязі всього досудового слідства та розгляду справи в суді висвітлювалися обставини події, які достовірно були встановлені судом.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, який визнав покази потерпілої достовірними і належними, оскільки покази надані невимушено, без стороннього тиску, викладені потерпілою зі своїми особливостями, але з урахуванням деталей і даних, які могли бути відомі лише учаснику події, які повністю співвідносяться з обставинами, встановленими в ході судового розгляду та залученими письмовими доказами.

Такі висновки суду першої інстанції стороною захисту не спростовуються.

Так, зазначивши в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції було не повністю та з порушеннями досліджені обставини кримінального провадження, сторона захисту не обґрунтувала заявлене клопотання про їх повторне дослідження судом апеляційної інстанції, та в подальшому взагалі відмовилась від такого клопотання, що у відповідності до вимог ч.3 ст.404 КПК України унеможливлює їх повторне дослідження під час апеляційного розгляду.

В судовому засіданні апеляційного суду сторона захисту виклала версію обставин подій, яку вона наголошувала у суді першої інстанції та якої була надана належна оцінка судом при ухваленні вироку.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що дії ОСОБА_8 вірно кваліфіковано судом за ч.2 ст.186 КК України, за кваліфікуючими ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.
Таким чином, версія сторони захисту щодо обставин подій та невинуватості ОСОБА_8 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення спростовується сукупністю обставин справи, встановлених під час судового розгляду на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які виключають будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину, стороною обвинувачення, на переконання апеляційного суду, поза розумним сумнівом доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діянь.

При обранні виду та міри кримінального покарання обвинуваченому суд першої інстанції враховав ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, відсутність офіційного працевлаштування, законних підстав перебувати тривалий час на території України, невизнання ним вини, позицію потерпілої про призначення суворого покарання, ту обставину, що даний злочин було вчинено через незначний проміжок часу після його звільнення ОСОБА_8 від реального відбування покарання за попереднім вироком, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання та обґрунтовано вважав за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.186 КК України.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого, суд апеляційної інстанції вважає їх безпідставними та необґрунтованими, адже вони спростовуються дослідженими судом доказами, аналіз яких наведений вище.
За результатами апеляційного розгляду апеляційний суд вважає, що аналіз доказів кримінального провадження свідчить про відсутність передбачених законом підстав для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає оскаржуваний вирок законним і обґрунтованим, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника обвинуваченого підлягає залишенню без задоволення.
Відповідно до припису п.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.
Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд
постановив
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 22.12.2021 року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою з моменту отримання ним копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4