ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі
судового засідання ОСОБА_5
за участю:
прокурора ОСОБА_6
потерпілого ОСОБА_7
представника потерпілого ОСОБА_8
представника цивільного
відповідача ОСОБА_9
захисника ОСОБА_10
обвинуваченої ОСОБА_11
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження № 0001898 від 26.09.2020, за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_8 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави 29.10.2021 відносно

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Полтава, громадянки України, освіта вища, вдови, інваліда другої групи, маючої на утриманні доньку 2016 р.н., проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , працюючої водієм ТОВ «Деметра АГМ»,-,

ВСТАНОВИЛА :
Цим вироком ОСОБА_11 засуджено за ч.1 ст.286 КК України із урахуванням ст. 69 КК до у виді штрафу в розмірі двох тисяч двісті п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 38 250 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ПАТ «НАСК «Оранта» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням відмовити повністю.

Стягнуто з ОСОБА_11 в дохід держави процесуальні витрати на залучення експерта в розмірі 2288 (дві тисячі двісті вісімдесят вісім) грн 30 коп.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_7 процесуальні витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн.

По справі вирішено долю речових доказів.
За вироком суду, 25 вересня 2020 року, приблизно о 11 годині 55 хвилин, ОСОБА_11 , керуючи транспортним засобом марки «Citroen С4», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул.Монастирській у м.Полтаві, порушила п.п.10.1, 16.2, 18.1 ПДР, а саме виїхавши на нерегульоване перехрестя нерівнозначних доріг вулиць Монастирської та Козака, виконавши маневр повороту ліворуч на вул.Козака в межах пішохідного переходу, не переконалася в безпеці руху, не надала дорогу пішоходу ОСОБА_13 , яка перебувала на переході та перетинала проїзну частину в напрямку справа наліво та допустила наїзд на неї.
У результаті дорожньо транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_13 отримала тілесні ушкодження у вигляді синця лівої гомілки, закритого внутрішньосуглобового скалкового перелому латерального виростку лівої великогомілкової кістки та головки лівої малогомілкової кістки з крововиливами в місцях переломів, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
У поданій апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_8 просить вирок суду що ОСОБА_11 скасувати та ухвалити новий, яким засудити останню за ч.2 ст.286 КК України та призначити покарання в межах санкції статті.
Зазначає, що судом неправильно кваліфіковано дії обвинуваченого, оскільки, на думку апелянта, смерть потерпілої настала внаслідок отриманих після ДТП тілесних ушкоджень.
Крім того просить задовольнити пред`явлений до обвинуваченої цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином у повному обсязі. Зазначає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні позову, оскільки син загиблої, який визнаний потерпілим у даному кримінальному провадженні має право на відшкодування шкоди по похованню загиблої ОСОБА_13 а також на відшкодування моральних страждань внаслідок злочину.

Також апелянт зазначає про несправедливість покарання ОСОБА_11 та вважає його необґрунтовано м`яким.

Інші учасники провадження вирок суду не оскаржили.

Заслухавши суддю-доповідача, представника потерпілого та потерпілого на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, захисника, обвинуваченої та представника цивільного відповідача з приводу поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, дійшла наступних висновків.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону та постановив законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Вина ОСОБА_11 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України підтверджуються зібраними по справі доказами, які належним чином досліджені судом першої інстанції за участю сторін кримінального провадження.

Розглядаючи апеляційну скаргу представника потерпілого про необхідність кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_14 за ч.2 ст.286 КК України колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Суд вправі вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Право змінити обвинувачення чи висунути додаткове належить лише прокурору. Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Під час судового розгляду прокурор не змінював обвинувачення та не висував додаткового.

Таким чином апеляційний суд не вправі перекваліфікувати дії обвинуваченої ОСОБА_11 на більш тяжке кримінальне правопорушення, оскільки таке обвинувачення прокурором йому не пред`являлось.

Крім того, як вбачається із матеріалів судового провадження, а саме із змісту судового засідання від 01.03.2021 учасники судового розгляду погодились на скорочений порядок дослідження доказів в порядку ст.349 КПК України, роз`яснивши при цьому обмеження щодо оскарження фактичних обставин кримінального провадження у суді апеляційної інстанції.

Щодо цивільного позову потерпілого про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до позицій, наведених у ч.6 ст.55 КПК України, якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерть особи або особа перебуває у стані, який унеможливлює подання нею відповідної заяви, положення щодо прав та обов`язків поширюються на близьких родичів чи членів сім`ї такої особи. Потерпілим визнається одна особа з числа близьких родичів чи членів сім`ї, яка подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого, а за відповідним клопотанням - потерпілими може бути визнано кілька осіб.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що після смерті потерпілої ОСОБА_13 , потерпілим у даному кримінальному провадженні визнано її сина ОСОБА_7 , що ніким із сторін кримінального провадження не оспорюється.

Відмовляючи в задоволенні цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди, суд в повному обсязі дослідив усі обставини провадження, з`ясування яких мало істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення.

Так, частиною 1 ст. 129 КПК України передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

З частини 1 ст. 128 КПК України слідує, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

За вимогами ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом та із застосуванням норм Цивільного процесуального кодексу України, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

У пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи…» вказано, що процесуальне правонаступництво у справах за позовами про відшкодування моральної шкоди не допускається.

Відповідно до ч. 3 ст. 1230 ЦК України до спадкоємця переходить право на відшкодування моральної шкоди, яке було присуджено судом спадкодавцеві за його життя.

Як слідує з матеріалів провадження, так як правильно встановив суд першої інстанції, після дорожньо-транспортної пригоди померла ОСОБА_13 особисто або через свого представника не зверталась до обвинуваченої, власника джерела підвищеної небезпеки та страхової компанії не зверталась.

Судом першої так і апеляційної інстанції не встановлено підстав для відшкодування моральної шкоди потерпілому ОСОБА_7 , оскільки останнім не доведено наявність душевних страждань, завданих саме внаслідок отриманих його матір`ю ОСОБА_13 тілесних ушкоджень під час дорожньо-транспортної пригоди за участю ОСОБА_11 .

Так само, не підлягає задоволенню заявлений цивільний позов потерпілого щодо відшкодування матеріальної шкоди, зокрема витрат на поховання ОСОБА_13 оскільки, враховуючи фактичні обставини кримінального провадження, які були встановлені судом першої інстанції на підставі забраних у кримінальному провадженні доказів, смерть ОСОБА_13 настала від гострої серцево-судинної недостатності, яка розвинулась внаслідок захворювання не ішемічну хворобу серця та атеросклеротичний кардіосклероз та що між тілесними ушкодженнями які носять ознаки тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості та безпосередньою причиною смерті наслідкового зв`язку не мається (т.1, а.с. 217).

Також, перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що ПАТ «НАСК «ОРАНТА» визнано цивільний позов в частині відшкодування витрат на лікування в розмірі 2507 грн.

З огляду на це наведені в апеляційній скарзі представника потерпіло доводи про скасування оскаржуваного вироку в частині стягнення моральної та матеріальної шкоди, не впливають на обґрунтованість та законність рішення суду в частині вирішення цивільного позову і не містять достатніх даних для його скасування.

Щодо необхідності збільшення розміру стягнення витрат на правову допомогу колегія суддів зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Оскільки потерпілий ОСОБА_7 був залучений до участі справи як потерпілий, приймав участь в ході судового розгляду, скористався правовою допомогою адвоката, який безпосередньо брав участь у судових засіданнях, то з урахуванням розрахунку виконаних робіт, кількості судових засідань та інших доданих на розгляд документів, суд оцінює витрати на правову допомогу в розмірі 12000 грн, які підлягають стягненню з обвинуваченої, а тому вирок в цій частині підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Октябрського районного суду м. Полтави 29.10.2021 відносно ОСОБА_11 змінити в частині стягнення витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь Сиволапа процесуальні витрати на правову допомогу у розмірі 12000 (дванадцять тисяч) гривень.

Касаційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4