Справа № 732/1364/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/107/22
Категорія - ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002377 від 04.08.2021, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 25 жовтня 2021 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Брониця, Дрогобицького району, Львівської області, українця, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , працюючого на пилорамі в м. Городня, раніше судимого:

1) 07.02.2005 Дрогобицьким районним судом Львівської області за ч.1 ст. 152, ч.2 ст. 153, ст. 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;

2) 29.04.2010 Дрогобицьким районним судом Львівської області за ч.2 ст. 186, ч.3 ст. 152, ч.2 ст. 153, ст. 70 КК України до 9 років 6 місяців позбавлення волі;

3) 11.04.2012 Суворовським районним судом м.Херсона за ч.1 ст. 309 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, на підставі ч.4 ст. 71 КК України частково приєднане невідбуте покарання за вироком Дрогобицького суду Львівської області від 29.04.2010 та остаточно призначено покарання 8 років 3 місяці позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Городнянського районного суду Чернігівської області від 25 жовтня 2021 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ч.3 ст. 185 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком три роки. Строк відбуття покарання ОСОБА_8 постановлено рахувати з моменту фактичного затримання з метою приведення вироку до виконання.

Стягнуто із ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 514 грн. 83 коп..

Питання щодо речових доказів вирішено у порядку ст. 100 КПК України.

При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи у дворі будинку за адресою: АДРЕСА_3 , діючи умисно та повторно, з корисливих мотивів, шляхом віджиму вхідних дверей проник до вказаного будинку, звідки таємно викрав пральну машину марки „RIGA 17, вартістю 670 грн. відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № 3860/21-24 від 17.08.2021, що належить ОСОБА_9 , в результаті чого останній завдано матеріальний збиток на вказану суму.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого просить вирок суду відносно ОСОБА_8 змінити, та призначити покарання за скоєне ним кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, з урахуванням ст. 75 КК України, не пов`язане з позбавленням волі, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Також просить викликати в судове засідання потерпілу ОСОБА_9 .

Вважає даний вирок суду занадто суворим. Звертає увагу, що розгляд справи відбувся без участі захисника, а тому обвинувачений був позбавлений права на захист. Вказує, що в обвинувальному акті зазначено про сприяння розкриттю злочину на стадії досудового слідства, про щире каяття ОСОБА_8 , що є пом`якшуючою обставиною згідно ст. 66 КК України, однак такі факти залишились поза увагою суду. Також судом встановлено, що загальні процесуальні обв`язки обвинувачений виконував добросовісно, в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав. Вважає, що судом безпідставно не взято до уваги сімейний стан обвинуваченого, адже на його утриманні перебувають троє дітей і вагітна дружина. Наголошує, що за місцем свого проживання та праці обвинувачений характеризується позитивно, до адміністративної відповідальності не притягувався, потерпіла ОСОБА_9 претензій до підзахисного не пред`являла. На думку сторони захисту, суд мав можливість на законних підставах призначити ОСОБА_8 менш суворе покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення скарги та наполягав на законності і обґрунтованості вироку суду, позицію захисника, який наполягав на задоволенні апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд судом першої інстанції проводився відносно обвинуваченого ОСОБА_8 в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Ці вимоги закону судом першої інстанції були дотримані.

Свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 місцевий суд зробив на підставі належно досліджених доказів у встановленому законом порядку і, згідно із ст.ст. 370, 374 КПК України, у вироку навів докладні мотиви прийнятого рішення.

Що стосується доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, при зазначених у вироку обставинах, за які його засуджено, то такі відповідають фактичним обставинам і підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, наданими стороною обвинувачення, які судом всебічно і повно досліджені і правильно оцінені.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в ході судового розгляду матеріалів провадження судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав частково, та пояснив, що він 29 липня 2021 року, проходячи повз двір будинку за адресою: АДРЕСА_3 , зайшов у двір через прикриту хвіртку з метою оглянути господарство. З цією метою він металевою арматурою відсунув запираючий пристрій (внутрішній засов) і пішов дивитися будинок із середини. Оглянув кімнати та зліва від входу увійшов у комору, там виявив пральну машинку та вирішив її привласнити. Витягнув на двір, а ввечері забрав до місця свого проживання. Потім від співмешканки дізнався, що приїхали поліцейські, вона видала їм пральну машинку і поліцейські повернули пральну машинку потерпілій. Висновку експертизи про реальну вартість викраденого майна не оспорює. Визнає, що замки потерпілій не полагодив, посилається на те, що на території її проживання епідемія коронавірусу, тому він з об?єктивних причин не зміг передати та установити на місце замки.

Так, судом першої інстанції на вимогу процесуального закону було в повному обсязі з`ясовано обставини кримінального провадження та перевірено їх доказами, якими об`єктивно доведена вина обвинуваченого, а саме:

-даними протоколу огляду місця події від 04.08.2021, згідно якого встановлено, що слідчими зафіксовані характерні ознаки місця, звідки було вчинено крадіжку пральної машинки, а саме, територія двору за адресою: АДРЕСА_3 огороджена дерев`яним парканом, мається дерев`яна хвіртка, з правої сторони від якої знаходиться будинок з синіми дерев`яними дверима. На вхідних дверях в районі ручки маються сліди злому у вигляді деформації вм`ятини.

-даними протоколу огляду від 04.08.2021 встановлено, що у будинку за адресою: АДРЕСА_2 , оглянуто пральну машину марки „RIGA 17, що знаходиться у куті з лівої сторони від входу.

-висновком експерта № 3860/21-24 від 17.08.2021, згідно якого ринкова вартість пральної машини марки „RIGA 17 становить 670 гривень.

У сукупності із зібраними у справі доказами, суд належно оцінив показання обвинуваченого щодо часткового визнання вини і при повному, всебічному розгляді всіх обставин справи, дійшов вірного висновку, що його вина у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло, доведена.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що місцевий суд дослідив всі ті обставини, які могли мати значення для прийняття рішення у справі, а тому наведені стороною захисту у апеляційній скарзі доводи про незаконність вироку є необґрунтованими.

Дослідивши в судовому засіданні усі докази у справі та оцінивши їх у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що у діях ОСОБА_8 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у житло.

У відповідності до п. 15 ч. 1 ст. 7, ст. 22 КПК України до загальних засад кримінального провадження відноситься в тому числі здійснення провадження із дотриманням принципу змагальності сторін та свободи в поданні ними суду доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, який полягає, зокрема, в самостійному обстоюванні як стороною обвинувачення, так і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд дійшов висновку, з яким погодилась колегія суддів апеляційного суду, що цей принцип у повній мірі був реалізованим при розгляді даної справи.

Відповідно до ст. 94 КПК України суд оцінив зібрані у кримінальному провадженні докази і надав у вироку аналіз усіх доказів.

Усі докази, на яких ґрунтується вирок, ретельно перевірені судом і підставно покладені в обґрунтування вироку. З таким процесуальним рішенням колегія суддів погоджується.

Умисні дії ОСОБА_8 , які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаному з проникненняи у житло, вірно кваліфіковані за ч.3 ст. 185 КК України.

В п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання звертається увага суддів на те, що висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Згідно роз`яснень п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 Про практику призначення судами кримінального покарання суди, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, повинні виходити із кваліфікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив, мета, спосіб вчинення, кількість епізодів, характер і ступінь тяжкості наслідків тощо).

Згідно з вимогами ст. 50 КК України покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та попередження вчиненню нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статі (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому судом першої інстанції призначено відповідно до вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.

Так, призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є тяжким, наслідки, що настали, особу винуватого, його вік, сімейний стан, стан здоров`я та ставлення до вчиненного, думку потерпілої щодо покарання, обставину, що обтяжує покарання рецидив злочину, відсутність помякшуючих покарання обставин,

врахував інформацію, наданої органом пробації, згідно якої застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку ОСОБА_8 з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції, врахував те, що минув незначний період від часу відбуття обвинуваченим покарання за попереднім вироком, на шлях виправлення він не стає, його протизаконна діяльність свідчить про суспільну небезпеку винуватого, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення можливе виключно в умовах ізоляції від суспільства, та з урахуванням часткового визнання вини, строк обрав у виді початкової межі позбавлення волі, зазначеної у санкції статті.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується та вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_8 призначене з дотриманням вимог ст. 65 КК України, за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого та даним про особу обвинуваченого, є необхідним і достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових кримінально-караних діянь.

При цьому, колегія суддів враховує вимоги ст. 65 КК України, а також роз`яснення, наведені у Постанові Пленуму Верховного Суду України Про практику призначення судами кримінального покарання від 24 жовтня 2003 року № 7, згідно з якими при призначенні покарання суд повинен в повній мірі враховувати ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, дані про особу, а також ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, що скоїла злочин, повинно бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Надавши правову оцінку зазначеним судом відомостям та доказам на їх підтвердження, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України і є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Апеляційний суд не може погодитись з доводами апеляційної скарги сторони захисту про призначення явно несправедливого покарання через суворість, адже з урахуванням всіх обставин суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 покарання в межах закону відповідно до вчиненого, і обґрунтованих підстав для подальшого пом`якшення покарання колегія суддів не вбачає.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 75 КК України суд, звільняючи засудженого від відбування покарання з випробуванням, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, належним чином дослідити та оцінити всі обставини, які мають значення для справи й застосовувати вказаний кримінальний закон лише в тому разі, коли для цього є умови та підстави, про що в судовому рішенні мають бути викладені докладні мотиви.

Перевіривши вирок, колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги захисника про невідповідність покарання тяжкості та обставинам вчиненого правопорушення, є необґрунтованими. Доводи апеляційної скарги вищевказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання, а тому запропоновані стороною захисту зміни до вироку можуть призвести фактично до безкарності за вчинений злочин, не сприятимуть укріпленню законності і правопорядку в державі і тому колегією суддів апеляційного суду відхиляються. Крім того, минув незначний період від часу відбуття обвинуваченим покарання за попереднім вироком, на шлях виправлення він не став, його протизаконна діяльність свідчить про суспільну небезпеку винуватого, а тому його виправлення можливе виключно в умовах ізоляції від суспільства.

Колегія суддів не знаходить порушення місцевим судом вимог ст. 65 КК України, ст. 370 КПК України і вважає вирок законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Твердження сторони захисту про те, що розгляд справи відбувся без участі захисника, а тому обвинувачений був позбавлений права на захист не є слушними, оскільки як вбачається з матеріалів провадження, а саме, пам`яток про права та обов`язки підозрюваного, обвинуваченого виправданого, засудженого, які ОСОБА_8 отримав в суді, з якими був особисто ознайомлений про свої права і обов`язки, в тому числі право на захист, які засвідчив своїми підписами, проте він ним не скористався та добровільно без будь-якого примусу вказав на обставини викрадення пральної машини, і будь-яких заяв чи клопотань з цього приводу від ОСОБА_8 не надходило. (а.п. 16,33).

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_8 , будучи раніше тричі судимим за вчинення умисних злочинів, та минув незначний період від часу відбуття обвинуваченим покарання за попереднім вироком, належних висновків не зробив і знову був засуджений за умисний корисливий злочин, що свідчить про недосягнення виправного та превентивного впливу на обвинуваченого, тому твердження сторони захисту про те, що судом не були враховані його позитивні характеристики, є безпідставними.

Інших переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду у вироку та були підставою для його скасування або зміни при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Таким чином, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування або зміну судового рішення у кримінальному провадженні, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 25 жовтня 2021 року відносно ОСОБА_8 без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4