Справа № 740/2235/22
Провадження № 1-кс/740/693/22
УХВАЛА
про накладення арешту на майно

27 липня 2022 року м. Ніжин

Слідчий суддя Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання дізнавача СД Ніжинського РВП ГУ НП в Чернігівській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Ніжинської окружної прокуратури ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні від 24 липня 2022 року № 0000251 за ч. 4 ст. 358 Кримінального кодексу України,

установив:
У поданому до суду клопотанні ставиться питання про арешт майна: автомобіля ЗІЛ, р. н. НОМЕР_1 , 1991 року випуску, вантажного-самоскида, шасі № НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_5 , фактично перебуває у користуванні ОСОБА_6 ; свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого на ім`я ОСОБА_5 ; порубану деревину близько 4 метрів кубічних, яка знаходиться в кузові вищезазначеного автомобіля; товаро-транспортну накладну серії НОМЕР_4 від 30.09.2021 року у двох екземплярах з метою збереження речових доказів.
Клопотання обґрунтоване тим, що 24.07.2022 року до Ніжинського РВП ГУ НП в Чернігівській області надійшло повідомлення з лінії 102 про те, що 24.07.2022 року працівниками Ніжинського РВП на в`їзді в місто було зупинено вантажний автомобіль марки ЗІЛ, р. н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 , який перевозив рубану деревину, та при візуальному огляді було виявлено невідповідність між автомобілем, на який була фактично завантажена деревина (ЗІЛ, р. н. НОМЕР_1 ) та тим, що зазначений у товаро-транспортній накладній ЧАА № 001061 (ЗІЛ 130, р. н. НОМЕР_5 ) від 30.09.2021 року. 24.07.2022 року відомості про вищевказане кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР за № 0000251 за ч. 4 ст. 358 КК України та розпочато досудове розслідування.

Під час огляду місця події виявлено невідповідність між автомобілем, на який була фактично завантажена деревина (ЗІЛ, р. н. НОМЕР_1 ), та тим, що зазначений у товаро-транспортній накладній (ЗІЛ-130, р. н. НОМЕР_5 ), яка датована 30.09.2021 року. 24.07.2022 року автомобіль разом із деревиною, товарно-транспортною накладною у двох екземплярах та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу визнано речовими доказами та поміщено на територію Ніжинського РВП ГУ НП в Чернігівській області.

Дізнавач подав заяву, в якій просив розглянути клопотання за його відсутності та задовольнити.
Власник майна ОСОБА_6 подав до суду заяву, в якій просив повернути йому автомобіль марки ЗІЛ, р. н. НОМЕР_1 , порубану деревину близько 4 м кубічних, яка знаходиться в кузові вказаного автомобіля, свідоцтво про реєстрацію т/з НОМЕР_3 , як законному володільцю. Мотивував свою заяву тим, що восени 2021 року придбав дрова та перевіз їх до хати в с. Печі, за весну їх порубав, вирішив перевезти в м. Ніжин, де у сина є приватний будинок, який потребує опалення. Оскільки у власності має два автомобілі ЗІЛ, один з яких зламався, - ЗІЛ, р. н. НОМЕР_5 , тому він загрузив порубані дрова в інший ЗІЛ, р. н. НОМЕР_1 . З урахуванням кваліфікації правопорушення за ч. 4 ст. 358 КК України, предметом і доказом може бути лише ТТН, а не авто та дрова, тому просив задовольнити частково клопотання, наклавши арешт тільки на ТТН. Крім того, у матеріалах справи міститься заява ОСОБА_6 про розгляд клопотання без його участі.
Ураховуючи неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, в порядку ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Із витягу з ЄРДР від 24 липня 2022 року за № 0000251 убачається, що 24.07.2022 року до чергової частини Ніжинського РВП ГУ НП в Чернігівській області надійшло повідомлення про те, що при в`їзді у м. Ніжин був зупинений автомобіль марки ЗІЛ-130, р. н. НОМЕР_1 , під керуванням гр. ОСОБА_6 , 1963 р. н., який перевозив деревину породи сосна із документами, які мають ознаки підробки. ЖЄО № 8445.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 самоскид ЗІЛ належить ОСОБА_5 , мешканцю АДРЕСА_1 .
Постановою дізнавача СД Ніжинського РВП ГУ НП в Чернігівській області від 24 липня 2022 року автомобіль ЗІЛ, р. н. НОМЕР_1 , 1991 року випуску, вантажний самоскид, шасі № НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , видане на ім`я ОСОБА_5 , порубану деревину, близько 4 метрів кубічних, яка знаходиться в кузові вищевказаного автомобіля, товарно-транспортну накладну серія ЧАА № 001061 від 30.09.2021 у двох екземплярах визнано речовим доказом у вищевказаному кримінальному провадженні.
За змістом ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Обґрунтованість накладення арешту обумовлюється наявністю підстав для накладення арешту; співвідношенням майна, на яке накладено арешт, із заявленою у клопотанні про його арешт, метою; зв`язком майна з обставинами, що розслідуються (крім конфіскації та відшкодування шкоди); розумністю і співмірністю арешту.

Частиною 3 ст. 170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Нормативно визначеними властивостями доказів є їх належність, допустимість та достовірність. Доктринально визнаними елементами кримінального процесуального доказування, що становлять єдиний нерозривний процес, є: отримання доказів (активна цілеспрямована пізнавально-практична й розумова діяльність суб`єктів доказування, яка складається з окремих взаємозалежних та взаємовпливових елементів пошуку, виявлення (встановлення), а при необхідності, вилучення фактичних даних та їх джерел та перевірки, оцінки фактичних даних і їх джерел, їх процесуального оформлення (закріплення) й власне надання фактичним даним та їх джерелам уповноваженими суб`єктами кримінального процесу значення певного доказу у кримінальному провадженні); використання доказів (практична процесуальна та розумова діяльність, що полягає в оперуванні доказами, у встановленні на їх підставі обставин, що мають значення для кримінального провадження, в обґрунтуванні доказами своєї правової позиції сторонами кримінального провадження, в обґрунтуванні відповідних процесуальних рішень уповноваженими суб`єктами, у тому числі й для перевірки вже отриманих доказів та для отримання нових доказів тощо).

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

З урахуванням викладеного, вважаю, що клопотання підлягає задоволенню частково, а саме в частині накладення арешту на товарно-транспортну накладну серії ЧАА № 001061 від 30.09.2021 року у двох екземплярах, яка з урахуванням змісту клопотання та доданих до нього матеріалів відповідає критеріям речового доказу за ст. 98 КПК України, має значення для встановлення обставин у вказаному кримінальному провадженні, кваліфікованому за ч. 4 ст. 358 КК України. Щодо іншого майна, зазначеного клопотанні, то воно не підпадає під вказані критерії з урахуванням конкретних обставин указаного кримінального провадження з кваліфікацією за ч. 4 ст. 358 КК України, а тому необхідності накладення арешту на це майно немає. У цьому разі застосовані заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту іншого майна не виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна.

Керуючись ст. 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя

ухвалив:

Клопотання задовольнити частково.
Накласти арешт на товаро-транспортну накладну серії ЧАА № 001061 від 30.09.2021 року у двох екземплярах для забезпечення збереження речових доказів.
У задоволенні клопотання в іншій частині відмовити.
Виконання ухвали про арешт майна покласти на групу дізнавачів Ніжинського РВП у вказаному кримінальному провадженні (вул. Московська, 22, м. Ніжин).
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1