Провадження 1-в/193/163/22
У Х В А Л А
іменем України

27 липня 2022 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю: прокурора ОСОБА_3 ,
представника Софіївської ВК №45 ОСОБА_4 (у режимі відеоконференції),
засудженого ОСОБА_5 (у режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Софіївка клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання,

В С Т А Н О В И В:
17 травня 2022 року до суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення, в обґрунтування клопотання вказує, що він відбув необхідну частину покарання, яка надає право на звернення до суду з даним клопотанням.
Засуджений під час судового розгляду справи своє клопотання підтримав та просив звільнити його від відбування покарання умовно-достроково.
Представник виправної колонії ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що засуджений характеризується позитивно, має заохочення, працює добровільно без оплати праці.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заперечив проти задоволення клопотання, вказавши, що засуджений не довів своє виправлення, тому умовно-дострокового звільнення наразі є неможливим.
Вислухавши пояснення учасників судового провадження, суд дійшов такого висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 засуджений 10.12.2015 Смілявським міськрайонним судом Черкаської області за ст. 121 ч. 2 КК України до 8 років позбавлення волі. Зараховано у строк відбування покарання строк перебування його під вартою з 02.06.2015 по 02.07.2015. Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 25.04.2016 відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк відбування покарання строк перебування його під вартою з 10.12.2015 по 25.04.2016.
Початок строку: 10.12.2015, кінець строку 25.07.2023.
На підставі ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ч. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
В силу ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Згаданою статтею передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.
Як вбачаються із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.
З вищенаведених положень закону про кримінальну відповідальність вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.
Під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги встановленого режиму утримання у колонії, не допускав порушень, визнав вину у скоєному злочині, розкаюється у вчиненому, сплатив повністю або частково завдані злочином збитки, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційованого виховного впливу, тощо.
Так, під час вивчення матеріалів особової справи засудженого, суд враховує не лише час перебування ним у ДУ «Софіївська ВК (№45)», а й увесь період його відбування покарання.
Зокрема, встановлено, що засуджений ОСОБА_5 спершу став відбувати покарання у вигляді позбавлення волі 18.12.2015 в Черкаському слідчому ізоляторі, де не отримував ні заохочень ні стягнень.
В подальшому з 07.07.2016 міру покарання продовжив відбувати в ДУ «Софіївська виправна колонія (№45)». За час відбування покарання характеризувався посередньо, мав сім заохочень та сім стягнень, які на даний час погашені за строком давності.
За станом здоров`я не залучається до роботи у виробничих майстернях, є інвалідом 2 групи, хворіє на онкозахворювання, у зв`язку з чим отримав ускладнення спрямований на погіршення слуху. У взаємовідносинах з іншими засудженими конфліктний, не завжди дотримується правомірних та ввічливих відносин з персоналом адміністрації. Дбайливо ставиться до майна установи та предметів, якими він користується, використовує їх тільки за призначенням.
Приймає участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Правова просвіта». Приймає участь у роботі самодіяльних організацій, виявляє соціально-корисну активність. Підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними, має доньку та сина. Має позов за вироком суду на суму 105 300 грн, однак виконавчі листи до установи не надходили.
З огляду на наявність у засудженого за час перебування його у місцях позбавлення волі семи заохочень при семи стягненнях не свідчить про його остаточне виправленя. Так, засуджений на протязі лише останніх двох років з шести не допускає порушення режиму утримання та має лише заохочення (22.01.2021 та 14.07.2021), які, втім, були більше року тому. Відтак, зазначене свідчить, що ОСОБА_5 лише розпочав свій шлях до виправлення і його позитивна поведінка справді набула стабільності, однак на даний час засуджений не досяг мети виправлення необхідної для умовно-дострокового звільнення.
Крім того, суд зазначає, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також, добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання відповідно до ст. 9 КВК України є обов`язком засудженого, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним.
Вивчивши відомості про особу засудженого, та з огляду на суспільну небезпеку вчиненого злочину, поведінку засудженого протягом всього строку відбування покарання, та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх даних в сукупності, і є правом, а не обов`язком суду, суд вважає, що для досягнення цілей покарання засуджений ще потребує нагляду в умовах відбування покарання у виді позбавлення волі, тому в задоволенні клопотання засудженого слід відмовити.
Керуючись ст. 81 КК України, ст. 537, 539 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання, - відмовити.
На ухвалу суду протягом семи днів з дня її оголошення прокурор та захисник можуть подати апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду через Софіївський районний суд Дніпропетровської області, а засуджений, який перебуває у місцях позбавлення волі, у той же строк і порядок, але з дня отримання копії повного тексту цієї ухвали.

Суддя ОСОБА_1