Справа №369/3577/20 Головуючий в суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/2603/2022 Доповідач у суді 2-ї інстанції ОСОБА_2
08 вересня 2022 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 лютого 2022 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше судимого вироком від 01.10.2015 року Києво-Святошинського районного суду Київської області за ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 186 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі, зі змінами відповідно до ухвали від 24.12.2015 року колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області, який звільнився 27.04.2018 року на підставі ухвали Бердичівського міського суду Житомирської області від 19.04.2018 року умовно-достроково на невідбутий строк 7 (сім) місяців 3 (три) дні, визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 357 КК України і призначено йому покарання:
за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;
за ч. 1 ст. 121 КК України у виді 6 (шести) років позбавлення волі;
за ч. 1 ст. 115 КК України у виді 14 (чотирнадцяти) років позбавлення волі;
за ч. 3 ст. 357 КК України у виді 3 (трьох) років обмеження волі.
На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді 14 (чотирнадцяти) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 72 КК України до призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком від 01.10.2015 року Києво-Святошинського районного суду Київської області за ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 186 КК України, зі змінами відповідно до ухвали від 24.12.2015 року колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області, у виді 6 (шести) місяців позбавлення волі, та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 14 (чотирнадцяти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
Вирішено питання щодо речових доказів, процесуальних витрат,-
В С Т А Н О В И Л А:
Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_7 , будучи раніше судимим вироком від 01.10.2015 року Києво-Святошинського районного суду Київської області за ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 186 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі, зі змінами відповідно до ухвали від 24.12.2015 року колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області, звільнившись 27.04.2018 року на підставі ухвали Бердичівського міського суду Житомирської області від 19.04.2018 року умовно-достроково на невідбутий строк 7 (сім) місяців 3 (три) дні, тобто маючи незняту та непогашену судимість за умисний корисливий злочин, 15.01.2019 року близько 7 години, маючи прямий умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, корисливий мотив та мету незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перебуваючи на території незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де, пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу повторно таємно викрав належний потерпілому ОСОБА_9 електричний кабель високої напруги «КГ 4х70» довжиною 50 метрів.
Крім того, 05.09.2019 року о 08.30 ОСОБА_7 , перебуваючи неподалік магазину «Фора» в с. Петропавлівська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області, маючи прямий умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень наглядно знайомому ОСОБА_10 , тобто посягаючи на найвищу соціальну цінність здоров`я людини, усвідомлюю при цьому суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, на ґрунті раптово-виниклих неприязних відносин, наніс останньому один удар ножем, який тримав у правій руці, в область грудної клітини, чим заподіяв йому, згідно висновку судово-медичного експерта № 6/Д від 10.01 10.02.2020 року, тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення живота з ушкодженням поперечно-ободової кишки та велика сальника, обширною гематомою шлунково-товстокишкової зв`язки заочеревинного простору, великого сальника, кров`ю в черевній порожнині, розлитим фібринозно-гнійним перитонітом, рани передпліччя.
Крім цього, 06.12.2019 року близько 23.50 ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_1 , маючи прямий умисел, направлений на заподіяння смерті ОСОБА_11 , тобто посягаючи на найвищу соціальну цінність життя людини, усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, на ґрунті раптово-виниклих неприязних відносин з потерпілим, наніс йому один удар ножем в область грудної клітки зліва, внаслідок чого останній помер на місці вчинення злочину.
Згідно висновку № 262/Д/947 від 07.12.2019 20.10.2020 року та № 947 від 12.12.2019 року 20.01.2020 року при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_11 виявлено проникаюче колото-різане порання груди та живота з ушкодженням серця та печінки (рана передньої поверхні груди зліва, від якої в напрямку спереду назад відходить рановий канал, який через ушкодження хрящів 6-7 ребер проникає в переднє середостіння, порожнину перикарду, утворює наскрізне поранення правого шлуночка серця, через діафрагму проникає в черевну порожнину, де сліпо закінчується в частці печінки довжиною за зондом 8-9 см); садна потиличної частини зліва, обличчя, шиї зліва.
Смерть ОСОБА_11 наступила від проникаючого колото-різаного поранення груди та живота з ушкодженням серця та печінки і розвитком гемотампонади серця.
Проникаюче колото-різане поранення відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Садна відносяться до легких тілесних ушкоджень.
За вказаних обставин стороною обвинуваченням ОСОБА_7 висунуто обвинувачення у вбивстві ОСОБА_11 , вчиненому в стані алкогольного сп`яніння.
Крім того, 06.12.2019 року близько 24 години ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_1 , маючи прямий умисел, направлений на незаконне заволодіння паспортом, усвідомлюючи, суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, скориставшись відсутністю сторонніх осіб поблизу, таємно викрав з кишень ОСОБА_11 його паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 05.12.2013 року Попільнянським РВ УДМС України в Житомирській області. З місця вчинення кримінального правопорушення зник та викраденим паспортом розпорядився на власний розсуд.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_12 просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_7 покарання у виді 10 років позбавлення волі.
Також просить дослідити покази ОСОБА_7 надані суду першої інстанції.
Мотивуючи свої апеляційні вимоги захисник зазначає, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано покази обвинуваченого, зокрема те, що обвинувачений повністю визнав свою вину у скоєних кримінальних правопорушеннях, щиро розкаявся, а тому призначене судом покарання є недоцільним та надто суворим. При цьому, вказівка суду першої інстанції про відсутність обставин, що пом`якшують покарання не відповідає фактичним обставинам провадження.
Вислухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
На думку колегії суддів, при ухваленні оскаржуваного вироку зазначених вимог закону судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.
Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 185 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються.
Доводи апеляційної скарги захисника про призначення ОСОБА_7 остаточного покарання, за вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, явно несправедливим через суворість, не заслуговують на увагу.
Так, пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року передбачено, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
За змістом ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як убачається з матеріалів справи, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 врахував: характер і ступінь тяжкості вчинених злочинів, обставини їх вчинення, а також наслідки, які настали в результаті протиправної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 , дані про особу обвинуваченого, який умовно-достроково звільнений від покарання за попереднім вироком, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, як постійний житель с. Петропавлівська Борщагівка Бучанського (Києво-Святошинського) району Київської області характеризується негативно, постійно порушує громадський порядок, регулярно зловживає алкогольними напоями, часто влаштовував бійки та конфлікти в стані алкогольного сп`яніння, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Врахувавши зазначені обставини, місцевий суд дійшов вірного висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 неможливе без його ізоляції від суспільства, та правильно призначив покарання у межах санкцій інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, та на підставі ст.ст. 70, 72 КК України, визначив остаточне покарання у виді 14 років 6 місяців позбавлення волі, оскільки з урахуванням даних про особу обвинуваченого та фактичних обставин кримінального провадження саме таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, з чим повністю погоджується колегія суддів.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом безпідставно не визнано обставиною, що пом`якшує покарання - повне визнання вини та щире каяття ОСОБА_7 колегія суддів вважає непереконливими, з огляду на таке.
Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Проте, у матеріалах кримінального провадження щодо ОСОБА_7 відсутні дані на підтвердження того, що обвинувачений дійсно щиро розкаюється у скоєному, а тому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно встановлено, що правові підстави для визнання поведінки обвинуваченого такою, що свідчить про його щире каяття відсутні.
На думку колегії суддів, призначене судом покарання в повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження нових злочинів і домірне скоєному, та підстав вважати призначене судом покарання явно несправедливим, через суворість, колегія суддів не вбачає.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи захисника про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання, в межах санкції найтяжчої інкримінованої статті - ч. 1 ст. 115 КК України у виді 10 років позбавлення волі, необгрунтованими.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконання, що підстави для зміни вироку суду першої інстанції відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги захисника слід відмовити, а вирок суду залишити без змін.
Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 лютого 2022 року щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 357 КК України - без змін.
Ухвала суду може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: