ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3088/22 Справа № 335/3209/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
про відмову у відкритті провадження

28 вересня 2022 року м. Дніпро

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду ОСОБА_2 , перевіривши матеріали за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Василівської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.09.2022 року про відмову у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.3 ст.187 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.3 ст.187 КК України та застосовано щодо останнього запобіжний захід у вигляді особистого зобовязання.

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.09.2022 року та просить апеляційний суд постановити нову ухвалу про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Вивчивши надані апеляційному суду матеріали відокремленого кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, суддя-доповідач дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст.398 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) апеляційна скарга, що надійшла до суду апеляційної інстанції, не пізніше наступного дня передається судді-доповідачу. Отримавши апеляційну скаргу на вирок чи ухвалу суду першої інстанції, суддя-доповідач протягом трьох днів перевіряє її на відповідність вимогам статті 396 цього Кодексу і за відсутності перешкод постановляє ухвалу про відкриття апеляційного провадження.
З матеріалів відокремленого кримінального провадження вбачається, що на розгляді Василівського районного суду Запорізької області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001475 від 17.11.2016 за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч.3 ст.187 КК України.

Під час судового розгляду ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.09.2022 року було відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 та застосовано щодо нього біль мякий запобіжний захід у вигляді особистого зобовязання.

У відповідності до ч.ч.1,2 ст.392 КПК в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме:

-вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодекс;

-ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру;

-інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

Ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Отже діючими положеннями кримінального процесуального законодавства не передбачено право учасників судового провадження на апеляційне оскарження ухвал суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (ст. 129 ч. 1 п. 8 Конституції України).
Встановлюючи обмеження права на оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (Рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009).
ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави - учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. З огляду на це Верховна Рада України у ч.1 ст.392 КПК законодавчо визначила межи доступу до правосуддя учасників кримінального провадження під час судового розгляду.
У своєму правовому висновку, викладеному у Постанові від 27 травня 2019 року справа № 766/22242/17, провадження № 51-7276 кмо 18, Об`єднана палата ККС Верховного Суду зазначила, що як неодноразово наголошував Верховний Суд, ст.129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного судового рішення в межах кримінального провадження, у відповідності з чим КПК визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку (див., наприклад, постанову Верховного Суду від 4 квітня 2019 року у справі №494/6/18). У постановах від 17 жовтня 2018 року (справа № 646/5552/17) та від 28 лютого 2019 року (справа № 161/4229/18), які стосувалися права на апеляційне оскарження ухвал слідчих суддів, Верховний Суд підкреслив, що «норми Конституції України та кримінального процесуального закону беззастережно гарантують право на апеляційне оскарження лише судового рішення, постановленого за наслідком розгляду справи (кримінального провадження в суді першої інстанції) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження). Встановлення законодавцем такого обмеження права на апеляційне оскарження рішень слідчих суддів має на меті забезпечення належного здійснення правосуддя через розумне регулювання кількості справ, що надходять до судів апеляційної інстанції та створення умов для ефективного використання обмежених ресурсів судової влади».
Отже, зі змісту апеляційної скарги прокурора вбачається, що вона подана на судове рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню.

При цьому вказівка в ухвалі Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.09.2022 року про можливість її апеляційного оскарження є помилковою.

Згідно з ч.4 ст.399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статі 394 цього Кодексу.

Підсумовуючи вищенаведене суддя-доповідач дійшов висновку про необхідність відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Василівської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.09.2022 року про відмову у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.3 ст.187 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ч.4 ст.399 КПК,-

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Василівської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.09.2022 року про відмову у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.3 ст.187 КК України.

Копію ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку.

СУДДЯ: