КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду кримінальне провадження №0004697 стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, освіта середня-спеціальна, офіційно непрацює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України за апеляційними скаргами заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 жовтня 2021 року та ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 жовтня 2021 року про виправлення описки в оскаржуваному вироку,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 жовтня 2021 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 (два) роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України.
Також цим вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Крім того, ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 жовтня 2021 року суд виправив описку в оскаржуваному вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 жовтня 2021 року та у резолютивній частині вироку зазначив: На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 2 (два) роки.

Згідно вироку суд визнав доведеним, що 28 липня 2017 року о 18 год. 50 хв. водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «Daewoo Lanos» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався автодорогою зі сторони с. Гореничі та зупинився на забороняючий сигнал світлофора перед регульованим перехрестям, що в с. Стоянка Бучанського (раніше Києво-Святошинського) району Київської області на 21 км автодороги «Київ-Чоп».
Очікуючи на вмикання сигналу світлофора, що дозволяє водію рух, водій ОСОБА_6 , проявив неуважність, виїхав на регульоване перехрестя на забороняючий сигнал світлофора та продовжуючи рух прямо, допустив зіткнення з автомобілем «Skoda Octavia» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався на дозволяючий сигнал світлофора по дорозі «Київ-Чоп» зі сторони м. Києва у напрямку м. Житомир справа наліво відносно напрямку руху автомобіля «Daewoo Lanos» реєстраційний номер НОМЕР_1 .
В результаті ДТП пасажири автомобіля «Daewoo Lanos» реєстраційний номер НОМЕР_1 : ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 отримали тілесні ушкодження, які згідно висновків судово-медичної експертизи № 30/Е від 11.02.2019 року та № 32/Е від 11.02.2019 року відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Порушення водієм ОСОБА_6 вимог п.п. 1.5; 2.3 "б"; 8.7.3., 8.10., 10.1., 16.1 Правил дорожнього руху України стало умовою та причиною виникнення і настання даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які настали в результаті ДТП.
Тобто, своїми діями ОСОБА_6 , будучи особою, яка керує транспортним засобом, порушив Правила безпеки дорожнього руху України, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1ст. 286 КК України.

На вказаний вирок та ухвалу суду від 26 жовтня 2021 року про виправлення описки в оскаржуваному вироку від 18 жовтня 2021 року заступник керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_7 подав апеляційні скарги.

Так, в апеляційній скарзі на вирок суду прокурор, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, просить скасувати вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 жовтня 2021 року в частині призначеного ОСОБА_6 покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. В решті оскаржуваний вирок суду залишити без зміни.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилаючись на положення ст.75 КК України та правову позицію викладену у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року прокурор зазначає, що звільняти винних осіб на підставі ст. 75 КК України дозволяється лише від відбування основного покарання і звільняти особу від відбування призначеного судом додаткового покарання за ст. 75 КК України за цією нормою закону не допускається.
На думку апелянта, суд першої інстанції незаконно звільнив ОСОБА_6 від відбування призначеного додаткового покарання з випробуванням, тобто неправильно застосував положення ст. 75 КК України.

Крім того, апелянт просить скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 жовтня 2021 року про виправлення описки в оскаржуваному вироку у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а саме положень статті 379 КПК України, оскільки своїм рішенням про виправлення описки суд фактично змінив вирок в частині призначеного покарання, вказавши, що в резолютивній частині вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 жовтня 2021 року була допущена описка, а саме судом помилково не було вказано про звільнення ОСОБА_6 на підставі ст.75 КК України від відбування ним саме основного покарання з випробуванням, тобто суд порушив принцип незмінності судового рішення, перебравши на себе виключне повноваження суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів поданих заступником керівника Київської обласної прокуратури Грабц ОСОБА_12 апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_13 та обговоривши апеляційні доводи прокурора, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами дослідженими під час судового розгляду та оціненими відповідно до ст. 94 КПК України, а вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у порушенні ним як особою, яка керувала транспортним засобом, правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджені дослідженими в судовому засіданні та оціненими відповідно до положень ст. 94 КПК України доказами і в апеляційній скарзі не оскаржуються.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Переглядаючи в порядку ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції в межах поданої прокурором апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, вказані вимоги кримінального закону судом не порушені, а висновки суду про застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України та звільнення ОСОБА_6 від призначеного покарання з випробуванням належним чином мотивовані.

Згідно ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за кримінальні правопорушення, зазначені у частині першій цієї статті, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, зокрема положень ст. 75 КК України, так як звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 як від основного, так і додаткового покарання потягло невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, а відтак є підставою для скасування вироку, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, враховуючи, що ч. 1 ст. 75 КК України передбачає звільнення від відбування лише основного покарання, звільнення від призначеного судом додаткового покарання за ст. 75 КК України не допускається.

Отже, відсутність у резолютивній частині вироку суду першої інстанції вказівки про те, що на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування лише основного покарання не можна, в даному випадку, визнати неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, на що посилається прокурор у своїй апеляційній скарзі.

Аналогічна позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 2 вересня 2020 року (справа № 761-22398-17).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування вироку суду першої інстанції з підстав зазначених прокурором в його апеляційній скарзі і ухвалення апеляційнім судом свого вироку.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що обвинувачений ОСОБА_6 , з урахуванням положень п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, підлягає звільненню від призначеного йому покарання у зв`язку із закінченням строків давності, виходячи з того, що з дня вчинення ним кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України ( 28.07.2017 року) і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки, а тому постановлений стосовно ОСОБА_6 вирок суду першої інстанції в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України підлягає зміні, шляхом звільнення ОСОБА_6 від призначеного йому цим вироком покарання на підставі ч. 5 ст. 74, п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Оскільки за результатом апеляційного перегляду судового рішення, колегія суддів дійшла висновку про зміну вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 жовтня 2021 року та звільнення ОСОБА_6 від призначеного цим вироком покарання на підставі ч. 5 ст. 74, п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 жовтня 2021 року про виправлення у цьому вироку описки, якою у резолютивній частині вироку виправлено описку та зазначено про звільнення ОСОБА_6 на підставі ст. 75 КК України від відбування основного покарання з випробуванням, підлягає скасуванню.

Враховуючи, що ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 жовтня 2021 року про виправлення описки в оскаржуваному вироку скасовується апеляційним судом з інших підстав, ніж ті, на які вказував прокурор у своїй апеляційній скарзі, його апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу суду про виправлення описки задовольнити частково.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.10.2021 року про виправлення описки у вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 жовтня 2021 року стосовно ОСОБА_6 скасувати.

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 жовтня 2021 року - залишити без задоволення.

В порядку ч. 2 ст. 404 КПК України вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 жовтня 2021 року стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальногоправопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України змінити.

На підставі ч.5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_6 від призначеного судом покарання у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п.2 ч.1 ст. 49 КК України.

В решті вирок суду залишити без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді: __________________ __________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3