Провадження № 1/127/32/17
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.06.2022м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3 ,

підсудного ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду №13 в м. Вінниці кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Горлівка, Донецької області, із середньою освітою, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
- у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,
ВСТАНОВИВ:
19.11.2011 р. біля 03.00 год. ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні нічного клубу «Н2О», розташованого за адресою: просп. Космонавтів, 56 у м. Вінниці, помітив відвідувачів даного клубу ОСОБА_7 та Доро Мусу, які порушували встановлений у закладі порядок. Зробивши ОСОБА_8 та Доро Мусі зауваження щодо їхньої поведінки, на яке останні належним чином не відреагували, ОСОБА_4 вивів ОСОБА_9 з приміщення клубу і за ними прослідував Макайа Занг.

На вулиці біля клубу між ОСОБА_4 та ОСОБА_10 виник конфлікт, під час якого ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 схопив його за тулуб ззаду та здійснив перекидання тіла останнього через себе, вдаривши його об землю.

Внаслідок падіння ОСОБА_11 згідно з висновком судово-медичної експертизи № 741/1 від 29.12.2011 р. отримав небезпечне для життя тілесне ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми (крововиливи у м`які тканини голови в лівій скроневій та потиличній ділянках, перелом кісток склепіння черепа, субдуральна гематома над лівою півкулею головного мозку об`ємом 100 мл, субарахноїдальний крововилив), яка утворилась від дії (удару) тупого твердого предмету (предметів) з відносно необмеженою поверхнею, можливо, 19.11.2011 р., від яких 20.11.2011 р. за місцем свого проживання у кімнаті АДРЕСА_2 , він помер.

Захисник підсудного ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 надіслав на адресу суду клопотання, яке підтримав у судовому засіданні, про звільнення його підзахисного від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у справі, оскільки строк притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за злочин, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України, закінчився ще 19.11.2021, а тому є всі підстави для закриття провадження.

Підсудний ОСОБА_4 підтримав клопотання свого адвоката, просив його задовольнити та закрити провадження у справі, повідомив, що всі наслідки прийняття такого рішення йому відомі та зрозумілі. Крім того, зазначив, що не переховувався від органів досудового слідства, та про причетність до вчиненого злочину йому стало відомо лише після затримання на виконання ухвали про розшук.

Прокурор ОСОБА_3 заперечувала з приводу задоволення клопотання про закриття кримінального провадження в зв`язку з закінченням строку притягнення ОСОБА_4 до відповідальності, вважала його передчасним, тому що підсудний під час досудового слідства достовірно знаючи про наявність кримінальної справи, оскільки був допитаний в якості свідка, виїхав за межі території України, в зв`язку з чим був оголошений в розшук та затриманий на території російської федерації, що свідчить про умисне ухилення ОСОБА_4 від органів досудового слідства, а тому строк притягнення до кримінальної відповідальності був перерваний.

Представник потерпілого ОСОБА_6 підтримав думку прокурора та зазначив, що клопотання захисника є передчасним, оскільки ОСОБА_4 знаючи про події, які трапилися 19.11.2011, залишив територію України з метою ухилення від відповідальності.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши клопотання захисника та матеріали кримінальної справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до п. 11 розділу ХІ КПК України (в редакції 2012 року) кримінальні справи, які до дня набрання чинності цим Кодексом надійшли до суду від прокурорів з обвинувальним висновком, постановою про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, постановою про направлення справи до суду для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, розглядаються судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій і Верховним Судом України в порядку, який діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Відтак при розгляді даної справи судом застосовуються положення Кримінально-процесуального кодексу України в редакції 1960 року, а також положення Кримінального кодексу України станом на час вчинення злочину.

Згідно ст. 44 КК України особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до обвинувального висновку ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Інкримінований органом досудового слідства злочин, згідно ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23.12.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності", з якої вбачається, що закриття кримінальної справи із звільненням від кримінальної відповідальності можливе лише у разі вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК України та за наявності визначених у законі правових підстав, вичерпний перелік яких наведено у ч. 1 ст. 44 КК України. Відповідно до п. 8 вказаної постанови слідує, що особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилилася від слідства та суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого та особливо тяжкого.

Згідно ст. 11-1 КПК України (в редакції 1960 року), таке звільнення є обов`язковим за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 4 ст. 49 КК України.

Відповідно до п. 5. ч. 1 ст. 7-1 КПК України (в редакції 1960 року), провадження в кримінальній справі може бути закрито судом у зв`язку із закінченням строків давності.

Відповідно до ч. 2 ст. 11-1 КПК України (в редакції 1960 року), суд у судовому засіданні за наявності підстав, передбачених частиною першою статті 49 Кримінального кодексу України, закриває кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності у випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним висновком.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею тяжкого злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років.

Виходячи з фактичних обставин справи, так як вони викладені в обвинувальному висновку, подія кримінального правопорушення мала місце 19.11.2011, відтак з дня вчинення ОСОБА_4 злочину минуло більше десяти років.

Закінчення вказаного строку відповідно до вимог ст. 49 КК України, ст. ст. 7-1, 11-1 КПК України (в редакції 1960 року), є підставою для звільнення особи від кримінальної відповідальності, оскільки в зв`язку з цим припиняються повноваження держави щодо кримінального переслідування такої особи.

Водночас, судом перевірено обмеження застосування давності, передбачені ч. ч. 2-5 ст. 49 КК України.

Згідно ч. 3 ст. 49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Так, 20.12.2021 судом було здійснено запит до УІАП ГУНП у Вінницькій області, щодо надання інформації з приводу наявності або відсутності у ОСОБА_4 судимостей, у відповідь на який надійшло повідомлення, в якому зазначено, що крім даної кримінальної справи, яка перебуває на розгляду суду, відсутня інформація щодо наявності інших кримінальних проваджень (т.4 а.с. 60,61).

Відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років.

Дана кримінальна справа вперше була передана до суду для розгляду ще в 17.09.2012, однак в матеріалах відсутні дані, які б вказували на умисне ухилення ОСОБА_4 від суду.

При цьому, слід врахувати роз`яснення п. 8 постанови пленуму Верховного Суду України №-12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», що звільнення особи від кримінальної відповідальності заст. 49 КК України, коли минули певні строки давності, відповідно до ст. 11-1 КПК України (в редакції 1960 року), є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 4 ст. 49 КК України.

Згідно ч. 5 ст. 49 КК України, давність не застосовується у разі вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, передбачених у статтях 109-114-1, проти миру та безпеки людства, передбачених у статтях 437-439 і частині першій статті 442 цього Кодексу.

Однак, злочин, у вчинені якого обвинувачується ОСОБА_4 не відноситься до категорій, згаданих законодавцем у ч. 4 та ч. 5 ст. 49 КК України.

Також, дослідивши доводи прокурора та представника потерпілого про перебіг строків давності, в зв`язку з неодноразовим зупинення кримінальної справи та оголошенням ОСОБА_4 в розшук, що свідчить про його ухилення від досудового слідства, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду.

Під ухиленням від слідства або суду слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо).

При з`ясуванні, які дії особи мають визнаватися юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, необхідно враховувати, крім усього іншого, кримінально-процесуальний статус особи, яка вчинила злочин. Це має бути особа, яка в установленому законом порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона свідомо ухиляється від виконання такого обов`язку. Разом з тим на особу, яка вчинила злочин, законодавством не покладається обов`язок самовикриття, а тому, якщо вона до моменту виникнення вказаного обов`язку, в порядку реалізації конституційного права на свободу пересування, змінила місце свого проживання (навіть з метою уникнення кримінальної відповідальності), про юридично значуще ухилення від слідства говорити не можна.

Так, з досліджених матеріалів кримінальної справи, судом встановлено, що 19.11.2011 було вчинено злочин, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України. В подальшому, 23.11.2011 до органу досудового слідства з`явився ОСОБА_12 з повинною та був затриманий (т.1 а.с. 21,55,56). Однак, в ході проведення слідства не було зібрано достатньо доказів, які б доводили вину ОСОБА_12 , в зв`язку з чим 26.11.2011 було прийнято рішення про зміну йому запобіжного заходу на підписку про невиїзд (т.1 а.с. 97,100). Після чого, 29.12.2011 було порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_4 та оголошено його в розшук, а досудове слідство зупинено (т.1 а.с. 174,185,208,212,220,248). В подальшому, на виконання постанови про розшук, 14.03.2012 надійшло повідомлення, щодо затримання ОСОБА_4 на території російської федерації, а 14.07.2012 він був доставлений до Вінницького слідчого ізолятора (т.1 а.с. 230,250). І лише, 24.07.2012 йому було вручено копію постанови про порушення стосовно нього кримінальної справи (т.1 а.с. 175), що він також підтвердив надаючи пояснення в судовому засіданні.

Виходячи з наведеного, слідує, що зупинення слідства у зв`язку з розшуком обвинуваченого само по собі не свідчить про ухилення від слідства, така правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 19.03.2015 у справі №5-1кс15, а тому ОСОБА_4 не будучи обізнаним про перебування в розшуку, не будучи повідомленим про статус підозрюваного, не може бути визнаний особою, що ухилялася від досудового слідства в розумінні положень ч. 2 ст. 49 КК України, в зв`язку з чим перебіг давності з дня вчинення 19.11.2011 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, не зупинявся.

Відповідно до ч. 1 ст. 282 КПК України (в редакції 1960 року), якщо під час судового розгляду справи будуть установлені підставі для закриття справи, передбачені пунктами 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11 статті 6 і статтями 7, 7-2, 8, 9, 10, 11-1 цього Кодексу, суд, вислухавши думку учасників судового розгляду і висновок прокурора, своєю мотивованою ухвалою, а суддя постановою, закриває справу.

Оскільки, судом встановлено наявність підстави для звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 121 КК України, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України, суд приходить до висновку про можливість закриття кримінальної справи у зв`язку із закінченням строків давності, відповідно до ч. 2 ст. 11-1 КПК України (в редакції 1960 року).

Крім того, цивільний позов поданий потерпілим ОСОБА_13 про стягнення з ОСОБА_4 матеріальної та моральної шкоди, підлягає залишенню без розгляду, оскільки, з урахуванням системного аналізу норм КПК України (в редакції 1960 року), на думку суду, цивільний позов може бути задоволений повністю або частково у разі визнання особи винною та ухваленні обвинувального вироку і не підлягає розгляду у випадках закриття кримінального провадження. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити потерпілому його право пред`явити аналогічний позов у порядку цивільного судочинства, що відповідає вимогам ст. 28 КПК України (в редакції 1960 року), оскільки закриття кримінальної справи з підстав, зазначених у ст. 7-1 КПК України (в редакції 1960 року), не звільняє особу від обов`язку відшкодувати в установленому законом порядку матеріальні збитки, завдані нею державним, громадським організаціям або громадянам.

Також, суд звертає увагу на п. 15 Розділу XІ «Перехідні положення» КПК України (в редакції 2012 року), апеляційні та касаційні скарги, заяви про перегляд судових рішень у кримінальних справах, які були розглянуті до набрання чинності цим Кодексом, або у справах, розгляд яких не завершено з набранням чинності цим Кодексом, подаються і розглядаються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом, з урахуванням положень, передбачених § 3розділу 4 Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Так, згідно ч. 4 ст. 282 КПК України (в редакції 1960 року), на постанову протягом семи діб з дня її винесення сторони можуть подати апеляції до апеляційного суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. 49, 121 КК України, ст. ст. 7-1, 11-1, 282 КПК України (в редакції 1960 року), Розділом XІ «Перехідні положення» КПК України (в редакції 2012 року),
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання адвоката ОСОБА_5 про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття провадження у справі задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 121 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України.

Провадження у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України - закрити, у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі ч. 2 ст. 11-1 КПК України ( в редакції 1960 року).

Запобіжний захід, обраний відносно ОСОБА_4 у виді підписки про невиїзд скасувати.

Цивільний позов ОСОБА_14 про стягнення з ОСОБА_4 матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду.

Роз`яснити цивільному позивачу його право пред`явити аналогічний позов у порядку цивільного судочинства, що відповідає вимогам ст. 28 КПК України (в редакції 1960 року), оскільки закриття кримінальної справи з підстав, зазначених у ст. 7-1 КПК України (в редакції 1960 року), не звільняє особу від обов`язку відшкодувати в установленому законом порядку матеріальні збитки, завдані нею державним, громадським організаціям або громадянам.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави Україна процесуальні витрати в сумі 940,80 грн. у відшкодування вартості проведення криміналістичного дослідження в кримінальній справі.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом семи діб з моменту її проголошення.

Суддя: