Справа№ 938/284/22
Судове провадження № 1-кп/938/74/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2022 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області в складі
головуючого судді ОСОБА_1
з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000027 від 15.04.2022 року про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, з повною загальною середньою освітою, не працевлаштованого, депутатом не обирався, засудженого вироком Верховинського районного суду Івано-Франківської області 23.06.2022 року за ст. 185 ч.1 КК України до покарання у вигляді громадських робіт строком 200 годин,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України,-
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_4 таємно викрав чуже майно (крадіжку), вчинену повторно та поєднану з проникненням у інше приміщення, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України.

Кримінальне правопорушення вчинено при таких обставинах.
ОСОБА_4 , вчинивши в кінці жовтня 2021 року таємне викрадення чужого майна, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 185 КК України, за який його засуджено 23.06.2022 року вироком Верховинського районного суду Івано-Франківської області до покарння у виді громадських робіт строком 200 годин, повторно вчинив таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням в інше приміщення.

Так, в кінці січня 2022 року ОСОБА_4 , виконуючи різного роду роботи по найму на території домогосподарства ОСОБА_5 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , побачив всередині цього приміщення листи покрівельної профільної оцинкованої бляхи, які там знаходилися.

У подальшому в ОСОБА_4 виник умисел на таємне викрадення вказаних листів бляхи з корисливою метою.

Надалі ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, у темну пору доби на початку лютого 2022 року, прийшов до території вищезазначеного господарства в АДРЕСА_1 та пересвідчившись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, проник через незамкнуті двері до приміщення стодоли (оборогу), з якого таємно викрав належні синові власниці господарства, ОСОБА_6 , 10 (десять) листів покрівельної, профільної, оцинкованої бляхи розмірами 200х93х0,035 мм. загальною вартістю 3000 грн.

Після вчинення крадіжки, розпоряджаючись викраденим майном на власний розсуд, ОСОБА_4 , зв`язавши викладені листи бляхи в рулон, відніс їх до лісу неподалік русла річки Чорний Черемош у присілку Заріччя с. Криворівня Верховинського району Івано-Франківської області, яке наприкінці лютого 2022 року, його видаючи за своє власне, продав ОСОБА_7 .

В результаті вказаних протиправних дій ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_6 завдано майнової шкоди на суму 3000 гривень.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися в таємному викраденні чужого майна (крадіжці) вчиненій повторно та поєднаній з проникненням у інше приміщення, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому визнав повністю, вказавши, що розкаюється у вчиненному, просив його суворо не карати. При цьому пояснив, що він дійсно на початку лютого 2022 року у темну пору доби прийшов до Бойчука в присілок Запогар Верховинського району Івано-Франківської області, де зі стодоли викрав 10 листів бляхи, яку поніс її до річки Чорний Черемош, де сховав, та згодом продав ОСОБА_8 . Із вартістю викраденого майна, зазначеною в обвинувальному акті, погодився. Перед викраденням вказаної бляхи виконував різні роботи у ОСОБА_9 і тоді побачив її.
Потерпілий ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що обвинувачений ОСОБА_4 відшкодував йому збитки в повному обсязі, претензій до нього не має, карати на розсуд суду.
У судове засідання 23.08.2022 року потерпілий не з`явився, подавши до суду заяву про подальший розгляд даної справи у його відсутності (а.с.53).
Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину повністю, то не заперечував щодо того, щоб не допитувати свідків по даній справі, не досліджувати письмові докази, подавши письмову заяву з цього приводу, зазначивши, що його позиція є добровільною та істинною, розуміє, що в разі оскарження вироку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку (а.с. 36).
Враховуючи показання обвинуваченого, а також те, що він не оскаржує фактичні обставини справи, які вказані в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів у справі, розуміє неможливість в подальшому оскаржити дані фактичні обставини в апеляційному порядку, в суду не має сумнівів в добровільності та правдивості його позиції, тому відповідно до ч.3 ст.349 КПК України дослідження доказів відносно фактичних обставин справи визнано судом недоцільним, у зв`язку з чим суд обмежив їх дослідження допитом обвинуваченого, допитом потерпілого в частині з`ясування його думки щодо покарання обвинуваченого, а також дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого, та досудової доповіді.

При призначенні покарання суд враховує, що у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У справі «Ізмайлов проти росії» (рішення від 16.10.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Також у справах «Бакланов проти росії» (рішення від 09.06.2005 року) та «Фрізен проти росії» (рішення від 24.02.2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».
Крім того, загальні засади призначення покарання визначені в ст. 65 КК України, відповідно до якої покарання призначається 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. А згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд відносить те, що він щиро розкаявся у вчиненному, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, добровільно відшкодував завдані збитки, про що зазначено в обвинувальному акті та підтверджено потерпілим у судому засіданні (а.с.4).
Як вбачається з обвинувального акта, обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено (а.с.4).

Суд також враховує особу винного ОСОБА_4 . Зокрема, вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 44), його місце проживання та реєстрації: с. Криворівня Верховинського району Івано-Франківської області (а.с. 44), на обліку в психоневрологічному та наркологічному кабінетах КНП «Верховинська багатопрофільна лікарня Верховинської селищної ради» не знаходиться (а.с. 46), нейтрально характеризується за місцем проживання (а.с. 49), зареєстрований та проживає один (а.с.48), постійної роботи немає, час від часу зловживає алкогольними напоями (а.с. 47), раніше судимий вироком Верховинського районного суду від 23.06.2022 року за ч.1 ст. 185 КК України за злочин вчинений в кінці жовтня 2021 року до покарання у виді громадських робіт строком 200 (двісті) годин (а.с.37,41-42), яке не ним не відбуто. Зокрема, згідно з інформацією органу пробації він повинен був приступити до відбування покарання з 18.08.2022 року, однак станом на 23.08.2022 року не відпрацював жодної години покарання (а.с.55).
Згідно з досудовою доповіддю Верховинського РС філії ДУ «Центр пробації в Івано-Франківській області» від 26.07.2022 року ризик вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, ризик небезпеки для суспільства - середній, виправлення обвинуваченого без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у т.ч. окремих осіб). На думку Верховинського РС виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень. У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним накладення на правопорушника обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації ( а.с. 29-32 ).
У ч. 2 ст. 4 КК України закріплено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Впродовж періоду з часу вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому вказаного кримінального правопорушення та по час ухвалення судом даного вироку не набирав чинності закон про кримінальну відповідальність, яким скасовувалася б кримінальна протиправність діяння, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, пом`якшувалася б кримінальна відповідальність за його вчинення або іншим чином поліпшувалося становище обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст.185 КК України (в редакції закону, що діяв на час вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення, тобто станом на кінець січня 2022 року) таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення карається позбавленням волі на строк від трьох до шести років.

Таким чином, санкцією ч. 3 ст. 185 КК України передбачено тільки покарання у виді позбавлення волі.
Враховуючи вищевказане, суд вважає, що призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі з мінімальним строком 3 роки, яке в санкції ч. 3 ст. 185 КК України закріплене, як безальтернативне, може бути "надмірним тягарем" для нього, що призведе до порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також не сприятиме досягненню мети покарання, яка полягає у виправленні засудженого, його вихованні та соціальній реабілітації.

Зважаючи на наявність 2-х обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують його покарання, з урахуванням особи винного, високий ризик вчинення ним повторного правопорушення та середній ризик його небезпеки для суспільства, що вбачається з досудової доповіді, суд приходить до переконання щодо призначення обвинуваченому за вчинення цієї крадіжки покарання із застосуванням ст. 69 КК України, у зв`язку з чим перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 3 ст. 185 КК України, а саме до арешту. При цьому суд враховує, що ОСОБА_4 не відноситься до категорій осіб, яким відповідно до ч. 3 ст. 60 КК України, не може призначатися такий вид кримінального покарання, як арешт.
Крім того, ч.4. ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Враховуючи вищевказане, суд вважає за необхідне застосувати ч. 4 ст. 70 КК України та призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді арешту шляхом поглинення ним, як більш суворим покаранням, покарання у виді громадських робіт, призначеного вироком від 23.06.2022 року, як менш суворого. Прим цьому не застосовується ст. 72 КК України, оскільки покарання у виді громадських робіт, призначене йому вироком суду від 23.06.2022 року, він не відбув (а.с.55).
Запобіжний захід ОСОБА_4 на момент ухвалення вироку не обраний і підстав для його обрання суд не вбачає.

Цивільний позов не заявлено.
Процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 349, 368-371, 373, 374 КПК України, -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та, застосувавши ч. 1 ст. 69 КК України, призначити йому покарання у виді арешту на строк 5 ( п`ять) місяців.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання за вироком Верховинського районного суду від 23.06.2022 року більш суворим покаранням за вказаним вироком призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді арешту на строк 5 ( п`ять) місяців.
Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з часу звернення вироку суду до виконання.

На вирок суду сторонами може бути подана апеляція до Івано-Франківського апеляційного суду через Верховинський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок суду відповідно до вимог ч.2 ст. 394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити обвинуваченому, прокурору.

Суддя: Наталія ЧЕКАН