ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/3573/22 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1496/22 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Державна зрада
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Валківського районного суду Харківської області апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2022 року, якою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,-
В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2022 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 18 листопада 2022 року (включно), без визначення розміру застави.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 просить зазначену ухвалу суду першої інстанції скасувати.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог захисник посилається на те, що оскаржувану ухвалу вважає необґрунтованою та незаконною. Вважає, що в діях ОСОБА_6 взагалі відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.111 КК України. Крім того, органом досудового розслідування під час досудового розслідування не доведена об`єктивна та суб`єктивна сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України. Вказує, що ОСОБА_6 не усвідомлював протиправний характер своїх дій. Звертає увагу на те, що після ознайомлення з вищевказаними матеріалами кримінальної справи ним було встановлено, що більша частина кримінальної справи за обвинуваченням його підзахисного ОСОБА_6 складається з матеріалів, які взагалі ніякого відношення до нього не мають, у самому повідомленні про підозру та обвинувальному акті про це мова не йде та органом досудового розслідування в цьому його підзахисний не звинувачується. Вказує, що у сторони захисту маються усі підстави вважати, що ця справа була сфабрикована правоохоронними органами відносно його підзахисного ОСОБА_6 . Крім того зазначає, що прокурором не надано доказів на підтвердження наявності обґрунтованих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Вважає, що ризики, передбачені ст. 177 КК України, взагалі відсутні. Крім того зазначає, що його підзахисний ОСОБА_6 був незаконно затриманий 15.03.2022 та у період часу з 15 березня 2022 року до 22 березня 2022 року незаконно утримувався працівниками Управління СБ України в Харківській області. Під час незаконного утримання зі сторони співробітників УСБУ в Харківській області до ОСОБА_6 застосовувались заходи фізичного примусу та психологічного впливу. Внаслідок катування, жорсткого, нелюдського поводження до ОСОБА_6 , він був змушений оговорити себе, під час надання пояснення та первинного допиту в якості підозрюваного. Стверджує, що ніякого злочину ОСОБА_6 не скоював. Повідомлення про підозру лише ґрунтується на показах його підзахисного ОСОБА_6 , які були отримані органом досудового розслідування, внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законамиУкраїни, міжнародними договорами.

Прокурор та захисник, відповідно до ч.1 ст. 135 КПК України, були належним чином повідомлені засобами телефонного зв`язку про дату та час та місце розгляду справи, однак у судове засідання не з`явилися, причин неявки суду не повідомили.
Враховуючи вимоги ч.4 ст. 422-1 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали за відсутності прокурора та захисника, оскільки розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.
На підставі ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про можливість проведення розгляду без участі сторін та без фіксування судового засідання технічними засобами.
Заслухавши доповідь головуючого судді, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу, у відповідності з нормами ст.404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість підозрюваним переховуватися від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.
Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження, ОСОБА_6 , обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачена кримінальна відповідальність у вигляді 15 років або довічного позбавлення волі, у сфері злочинів проти основ національної безпеки України, вчинене в умовах воєнного стану, під час збройної агресії російської федерації проти України, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Відповідно до фактичних обставин справи вбачається, що ОСОБА_6 не одружений, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, утриманців не має, працював в КП «ХТС» ТЕЦ №3 у лабораторії металів та сварки на посаді інженера з ремонту котельно-турбінного обладнання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебував.
Враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері злочинів проти основ національної безпеки України, вчинене в умовах воєнного стану, під час збройної агресії російської федерації проти України, що об`єктивно свідчить про продовження існування ризиків щодо його переховування від суду або вчинення іншого кримінального правопорушення, з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину.
За таких обставин, колегія суддів погоджується зі слушністю висновків суду першої інстанції щодо продовження існування раніше встановлених ризиків, а саме того, що ОСОБА_6 може переховуватись від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 не зменшилися та не перестали існувати на момент продовження цього запобіжного заходу.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, який інкримінується обвинуваченому, а саме у державній зраді, вчиненій в умовах воєнного стану, колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, зокрема громадської та національної безпеки України.
Враховуючи вищенаведені відомості, у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовує в суді першої інстанції необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання обвинуваченого під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження, які прокурор вважає доведеними, направивши обвинувальний акт до суду першої інстанції, якому за наслідками судового розгляду, суд надасть відповідну процесуальну оцінку, ухваливши виправдувальний чи обвинувальний вирок.
Колегія суддів ставиться критично до тверджень захисника щодо не доведеності ризиків та не підтвердження їх існування, оскільки відомості, що є наявними в матеріалах судового провадження свідчать про протилежне, а їх наявність об`єктивно спростовує апеляційні доводи про недоведеність ризиків щодо переховування від суду та можливість вчинення іншого кримінального правопорушення.
Крім того, колегія судді дійшла висновку, що доводи, на які посилається в апеляційній скарзі захисник щодо незаконного тримання під вартою ОСОБА_6 та щодо його катування є необгрунтованими, оскільки матеріали провадження та апеляційна скарга не містять будь-яких фактичних відомостей, які підтверджують ці обставини.
З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.
Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2022 року- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді