Справа №574/488/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/923/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами в стані сп`яніння
УХВАЛА
Іменем України

20 квітня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 574/488/21 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Буринського районного суду Сумської області від 09.03.2022 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

установила:

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити ухвалу суду та постановити нову ухвалу про застосування відносно нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту в нічний час доби, оскільки він є раніше не судимою особою, має постійне місце проживання, офіційну роботу, є учасником бойових дій, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, позитивно характеризується за місцем роботи і бажає взяти участь у захисті територіальної цілісності держави Україна від російських загарбників.

ОСОБА_8 було пред`явлено обвинувачення за ч. 3 ст. 286-1 КК у кримінальному провадженні № 000327 від 05.05.2021, ухвалою Буринського районного суду Сумської області від 29.09.2021 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який ухвалою цього суду було продовжено до 12.03.2022.

Приймаючи до уваги те, що будучи належним чином повідомленими про час і місце апеляційного розгляду, учасники процесу в судове засідання не з`явились, від прокурора ОСОБА_9 надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутність, доставка обвинуваченого у судове засідання через воєнний стан є неможливою, а відео зв`язок із СІЗО є неможливий з технічних причин, тому колегія суддів вважає за необхідне провести апеляційний розгляд без участі сторін судового провадження та без фіксації судового засідання технічними засобами, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 107, ч. 4 ст. 405 і ч. 4 ст. 422-1 КПК.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а згідно ст. 177 цього Кодексу підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті, тобто: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Відповідно ч. 1 ст. 331 КПК, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого, а згідно ч. 2 цієї статті вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою продовжує дію запобіжного заходу на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу (ч. 3 ст. 331 КПК).

Ухваливши рішення щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції цілком обґрунтовано дійшов такого висновку, оскільки при вирішенні зазначеного питання у повній мірі дотримався вимог ст. 176, 177, 183, 194, 197, 199 і 331 КПК, а саме з`ясував і дослідив всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу як тримання під вартою, а не застосуванням (зміну) будь-якого іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі.

Зокрема, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, в результаті якого одна особа загинула, а інша отримала серйозні тілесні ушкодження, злочин було вчинено в стані алкогольного сп`яніння, а тому колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК.

Відповідно усталеної практики ЄСПЛ, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин кримінального правопорушення та обвинуваченої особи (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців тощо), її поведінки під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зокрема, ОСОБА_8 є обвинуваченим у лише розпочатому кримінальному провадженні, тому потерпілі та свідки судом не допитані, у зв`язку з чим судове провадження у даній справі не може бути завершене до закінчення строку дії раніше продовженого запобіжного заходу. Також судом першої інстанції враховувалися й інші релевантні фактори: наявність роботи, факт одруження, наявність 2 малолітніх дітей, позитивна характеристика, відсутність попередніх судимостей.

Разом з тим, суд першої інстанції звернув увагу і на те, що обвинувачений проживає в населеному пункті, який віддалений від місця розташування суду, яким здійснюється судове провадження, у зв`язку з бойовими діями на території Сумської області його родина на даний час виїхала за межі населеного пункту постійного проживання, а тому ці фактори не знижують існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК.

Згідно положень ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також судової практики ЄСПЛ, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не забезпечить запобігання встановленим судом першої інстанції ризикам, що є виправданим та необхідним елементом і визначає потребу в триманні обвинуваченого під вартою. При цьому, вирішуючи питання про ув`язнення ОСОБА_8 , колегія суддів враховує і наявність об`єктивної потреби у цьому, зважуючи на всі обставини, що свідчать «за» і «проти» наявності справжнього публічного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи.

Щодо розумності строку тримання під вартою, то колегія суддів враховує рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України» (Kharchenko v. Ukraine), заява № 40107/02), де Суд зазначив, що «розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно. Вона має оцінюватись в конкретному випадку залежності від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, привалює над принципом поваги до свободи особистості».

Щодо доводів апеляційної скарги з приводу належного не врахування судом ряду характеризуючих даних на обвинуваченого, то колегія суддів не може прийняти їх до уваги, оскільки знаходження останнього під вартою було викликано наявністю кримінального провадження, за яким ОСОБА_8 обвинувачується за ч. 3 ст. 286-1 КК, тобто була відповідна правова підстава і до цього часу не було рішення суду щодо незаконності обвинувачення, а періоди ув`язнення були забезпечені відповідними судовими рішеннями, що не може свідчити про свавільний характер тримання ОСОБА_8 під вартою. При цьому перевірялася доцільність продовження такого строку.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд мав обрати, змінити чи скасувати запобіжний захід, а не його продовжувати (ч. 3 ст. 315 КПК), на правильність тримання обвинуваченого під вартою не впливають.

Колегія суддів вважає, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не забезпечить запобіганню встановленим судом першої інстанції ризикам, що є виправданим та необхідним елементом і визначає потребу в триманні обвинуваченого під вартою.

Оскаржену ухвалу суду колегія суддів вважає законною, обґрунтованою та належним чином умотивованою, внаслідок чого це судове рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга обвинуваченого без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України,

постановила:

Ухвалу Буринського районного суду Сумської області від 09.03.2022 відносно ОСОБА_10 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цю ухвалу без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4