Справа № 373/534/22
Номер провадження 1-кс/373/316/22
УХВАЛА
про продовження строку тримання під вартою

20 вересня 2022 року Слідчий суддя Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 , за участю:

прокурора ОСОБА_2 ,

слідчої ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_6 ,

розглянувши в судовому засіданні в м. Переяславі клопотання слідчого про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та клопотання захисника про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного за ч. 2 ст. 152 КК України ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 40000117 від 08.05.2022, ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

в с т а н о в и в:

15 вересня 2022 року слідчий за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді з клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_4 в межах строку досудового розслідування, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.152 КК України, в кримінальному провадженню № 40000117 від 08 травня 2022 року.

В судовому засіданні прокурор та слідчий підтримали подане клопотання, зазначивши, що причетність ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.152 КК України, підтверджуються даними, зібраними органом досудового розслідування.

08 травня 2022 року ОСОБА_4 було затримано в порядку ст. 208 КПК України, а 09 травня 2022 року - повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.152 КК України.

Ухвалою слідчого судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2022 року ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, а в подальшому ухвалами слідчих суддів від 30 червня, 08 серпня та 07 вересня 2022 року запобіжний захід у виді тримання під вартою продовжувався, останній раз по 20 вересня 2022 року включно.

Ухвалою слідчого судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 13 вересня 2022 року строк досудового розслідування було продовжено до шести місяців, тобто до 08 листопада 2022 року.

Разом з тим, в ході досудового розслідування не завершено ряд процесуальних слідчих дій, зокрема: не завершено проведення восьми молекулярно-генетичних експертиз щодо наявності біологічних зразків потерпілої та підозрюваного на вилучених речових доказах; не проведено слідчий експеримент за участю підозрюваного ОСОБА_4 . Повідомлення щодо прискорення проведення відповідних експертиз неодноразово направлялися слідчим та прокурором до керівника експертної установи. Із наданих відповідей вбачається неможливість виконати експертизи на зараз, зважаючи на надмірну кількість біологічних експертиз, в тому числі щодо ідентифікації невпізнаних тіл, пов`язаних з військовою агресією російської федерації проти України.

Прокурор вказав також на не зменшення ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які були наявні на час обрання та продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Зокрема, можливість переховування від слідства та суду, оскільки підозрюваний ОСОБА_4 , усвідомлюючи невідворотність реального покарання за вчинений тяжкий злочин, може намагатися уникнути кримінальної відповідальності шляхом зміни місця проживання, неявки на виклики слідчого, прокурора та суду. Ризик впливу на свідків та потерпілу, оскільки ОСОБА_4 , знаючи адреси місця проживання свідків та потерпілої, може чинити на них психологічний та фізичний тиск з метою схиляння до зміни їх показань на свою користь, родичі підозрюваного вживали заходів для відмови потерпілої від поданої заяви. Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_4 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, має незняту та непогашену судимість за ч. 2 ст. 186 КК України.

В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 зазначили про недоведеність прокурором заявлених ризиків. Просили змінити відносно підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт. Зазначили, що підозрюваний має сім`ю (дружину та доньку), також виховує та утримує неповнолітнього сина дружини від першого шлюбу. До затримання офіційно працював. З початком війни відправив сім`ю за кордон і є єдиним їхнім утримувачем.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, заслухавши думку прокурора, слідчого, підозрюваного та захисника, встановлено наступне.

Статтею 184 КПК України встановлено вимоги до клопотання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 цього Кодексу, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Не оцінюючи належність та допустимість доданих до клопотання доказів, вважаю, що стороною обвинувачення відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК України надані достатні на даній стадії процесу докази обставин, які свідчать про наявність обґрунтованої у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.152 КК України.

Також вважаю доведеним прокурором, що ризики, передбачені статтею 177 КПК України, які існували на час обрання та продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , не зменшилися та продовжують існувати.

Санкція частини 2 ст. 152 КК України передбачає позбавлення волі на строк до 10 років. Доводи прокурора дають підстави вважати, що підозрюваний може вчиняти в подальшому дії з метою переховування, а співставлення можливих негативних для нього наслідків переховування у вигляді його можливого ув`язнення із засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим. Підозрюваний, усвідомлюючи невідворотність реального покарання за вчинений особливо тяжкий злочин, може намагатися уникнути кримінальної відповідальності шляхом зміни місця проживання, неявки на виклики слідчого чи суду.

Тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності певного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до особистої недоторканності (рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року «Харченко проти України»). У справі «Москаленко проти України» (рішення ЄСПЛ від 20 травня 2010 року) Європейський суд зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті ЄСПЛ нагадав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Також ЄСПЛ визнав, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Крім того, у даній справі ЄСПЛ вказав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

ОСОБА_4 хоча і має дружину та доньку, однак вони перебувають за кордоном, що свідчить про можливість в будь-який час може змінити своє місце перебування з метою переховування від органів досудового розслідування та суду.

Отже, вважаю, що ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, зважаючи на тяжкість покарання у випадку визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, що йому інкримінується, наявний.

Щодо ризику впливу на свідків та потерпілу, слід зазначити, що в даному кримінальному провадженні триває досудове розслідування, а з врахуванням необхідності безпосередності дослідження доказів під час судового провадження, в тому числі й допиту потерпілої та свідків, вважаю, що ризик впливу на них наявний.

Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення також наявний, оскільки ОСОБА_4 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, можливо вчинив інкриміновані йому дії за ч. 2 ст. 152 КК України, маючи незняту та непогашену судимість за ч. 2 ст. 186 КК України через невеликий проміжок часу.

Таким чином, враховуючи, що запобігання наведених ризиків становить суспільний інтерес, який полягає в забезпеченні правопорядку та відправлення кримінального судочинства, цей інтерес має превалююче значення над принципом поваги до свободи особистості та виправдовує обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти зазначеним ризикам.

Прокурором доведено поважність неможливості закінчення досудового розслідування до закінчення дії ухвали про продовження відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зважаючи на їх характер, специфіку, суб`єктів проведення, незалежність від слідчого та значення для даного кримінального провадження.

Отже, слідчим суддею не встановлено обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному запобіжному заході у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 відпала, доцільності змінювати запобіжний захід підозрюваному не вбачається, заявлені під час обрання та продовження запобіжного заходи ризики, з урахуванням вищезазначеного, не зменшились та продовжують існувати.

Граничний строк тримання особи під вартою, встановлений ст. 197 КПК України, не перевищений.

Враховуючи вищевикладене, клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 підлягає задоволенню, з врахуванням вимог ч. 3 ст. 197 КПК України. Підстав для задоволення клопотання захисника Задорожної про зміну запобіжного заходу не вбачається.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України розмір застави не визначається щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

Враховуючи вищевикладене, згідно ст. ст. 176-178, 182,183, 193-194, 197, 199, 309, 395 КПК України,

у х в а л и в:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах строку досудового розслідування, тобто з 20 вересня до 08 листопада 2022 року, утримуючи його в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Управління Державної пенітенціарної служби України.

В задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя (підпис ) ОСОБА_1