ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1694/22 Справа № 654/1929/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2022 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_7 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження № 0000250 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Білозерського районного суду Херсонської області від 30 серпня 2021 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Гола Пристань Херсонської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий, останній раз:
- 07.09.2010 року Апеляційним судом Херсонської області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.263, ч.1 ст.304, ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі. Звільнений 12.092014 року по відбуттю строку покарання,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що ОСОБА_8 дій, передбачених об`єктивною стороною складу злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, не вчиняв, оскільки за показами обвинуваченого він з ОСОБА_9 вирішили вчинити крадіжку, а тому ОСОБА_9 в будівлі дитячого садочку «Олімпієць» взяв жіночу сумку, а йому передав гаманець потерпілої.

При цьому, з показів потерпілої ОСОБА_10 вбачається, що саме ОСОБА_9 штовхнув її у плече, а тому дії ОСОБА_8 мають бути кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, як крадіжка, вчинена за попередньою змовою групою осіб.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано обставини, що пом`якшують покарання визнання вини, щире каяття, повне відшкодування моральної та матеріальної шкоди потерпілій.

Стверджує, що суд за відсутності достатніх підстав провів допит потерпілої в режимі відеоконференції та право не давати показання, передбачене ст.56 КПК України, їй не було роз`яснено, окрім того, потерпіла в судовому засіданні пояснила, що права, викладені в пам`ятці, їх не зрозумілі, однак, незважаючи на це, суд продовжив її допит.

Вироком Білозерського районного суду Херсонської області від 30 серпня 2021 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки; також вирішено питання щодо судових витрат.
За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_8 7 лютого 2017 року, близько 16.00 години, знаходячись на території дитячого садка «Олімпієць», розташованого по провулку Шкільний в місті Гола Пристань Херсонської області, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи корисливий мотив, з метою заволодіння чужим майном, діючи повторно та за попередньою змовою з ОСОБА_9 , який за вчинення цього кримінального правопорушення засуджений згідно із вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 21.05.2019 року, умисно, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої ОСОБА_10 , яке виразилося у поштовху рукою останньої в область лівого плеча, відкрито для неї заволодів її сумочкою темно-синього кольору, вартістю 330 грн, в якій знаходився гаманець червоного кольору, вартістю 160 грн та грошовими коштами в сумі 1500 грн, які знаходилися у гаманці.
У результаті злочину потерпілій було завдано матеріальних збитків на загальну суму 1990 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Доводи захисника про те, що обвинувачений ОСОБА_8 дій, передбачених об`єктивною стороною складу злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, не вчиняв не заслуговують на увагу, оскільки судом встановлено фактичні обставини кримінального провадження на підставі досліджених та належно оцінених судом першої інстанції доказів.
Вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 186 КК України, підтверджується наведеними у вироку доказами:
- показами обвинуваченого ОСОБА_8 , який в суді першої інстанції повідомив про обставини події, а саме, що 7 лютого 2017 року він з ОСОБА_9 з приміщення дитячого садка вирішили викрасти жіночу сумку, яка знаходилась в одному із кабінетів на підвіконні. Денис відкрив сумку та дав йому гаманець, в якому було близько 1500 грн. Коли вони вийшли із приміщення дитячого садка із вікна другого поверху їм почала кричати потерпіла із вимогою зупинитись. Після чого, Денис втік через огорожу, а він вже в той час був за територією дитячого садка;
- показами потерпілої ОСОБА_10 , яка в судовому засіданні показала, що в день події вона перебувала на роботі в дитячому садку. Коли вона піднімалась по сходах на другий поверх, їй на зустріч спускалися два чоловіки, в одного із яких, вона побачила свою сумку. Вона перекрила їм дорогу і почала вимагати, щоб вони повернули сумку. Той чоловік, у якого була сумка штовхнув її в плече, в результаті чого вона вдарилася об стінку, а чоловіки вибігли на вулицю. Вона кричала їм у слід, щоб вони повернули сумку, однак на її слова вони не реагували та зникли з території дитячого садка;
- показами свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які в судовому засіданні повідомили, що, в той день, коли була викрадена сумка потерпілої, вони в приміщенні дитячого садочка бачили двох чоловіків, після чого, через деякий час вони побачили як один з чоловіків біг з сумкою через територію дитячого садочка, а інший чоловік швидко за ним йшов.
Також вина обвинуваченого підтверджується письмовими доказами, а саме:
- протоколом огляду місця події від 7 лютого 2017 року та фототаблицею до нього, відповідно до якого, оглянуто територію та приміщення дитячого садка « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого по АДРЕСА_1 (а.п. 1-3 т. 2);
- заявою громадянина ОСОБА_14 від 7 лютого 2017 року, відповідно до якої він добровільно передав працівникам поліції сумку темно-синього кольору, яку йому передав на зберігання 7 лютого 2017 року ОСОБА_15 (а.п. 4 т. 2);

- протоколом огляду місця події від 7 лютого 2017 року та фототаблицею до нього, відповідно до якого громадянин ОСОБА_14 в присутності понятих добровільно передав працівникам поліції жіночу сумочку темно-синього кольору, в якій при відкритті було виявлено зв`язку ключів, гаманець червоного кольору в якому знаходились банківські карти: «А-Банк», «Ощадбанк», «Альфа-Банк», косметичку, інгалятор, 10 блістерів з таблетками, баночка з таблетками, пудрениця, дві помади, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_10 НОМЕР_1 (а.п. 5-10 т. 2).

Підстав для того, щоб вважати зазначені докази недопустимими у кримінальному провадженні, на підставі яких суд дійшов висновку про винність ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, суд не знаходить, адже суд першої інстанції, згідно із положеннями ст. 94 КПК України, під час ухвалення вироку за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.
Колегія суддів вважає, що покази потерпілої, свідків, а також обвинуваченого, який не заперечував факту крадіжки сумки з дитячого садочка, а також того, що він із співучасником були помічені потерпілою, яка вимагала щоб вони зупинились, узгоджуються між собою, підтверджуються письмовими доказами, яким судом надано належну оцінку, а тому правомірно покладені в основу вироку суду, а тому обґрунтовано покладені в основу вироку суду.
Посилання захисника на те, що дії ОСОБА_8 мають бути кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, як крадіжка, вчинена за попередньою змовою групою осіб, оскільки саме ОСОБА_9 штовхнув потерпілу у плече не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Склади злочинів, визначених ст.185 та ст.186 КК України відрізняються за способом їх вчинення. Крадіжка - таємне викрадення чужого майна, а грабіж - це відкрите викрадення чужого майна.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення. Розрізняючи крадіжку і грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій. При цьому дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж.

Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , розпочали свої дії як таємне викрадення чужого майна з приміщення дитячого садка, та при виході в приміщення були виявлені потерпілою, яку відштовхнули від себе та яка просила їх віддати сумку, тобто усвідомлювала, які дії відносно неї вчиняються і побігла за ними, однак останні не припинили свої злочинні дії, а продовжували їх вчиняти, та з викраденим майном, усвідомлюючи що їх викрили, втекли з території дитячого садка, при цьому ОСОБА_8 не зупинив ОСОБА_9 , не запропонував повернути майно потерпілій, а разом з ним втік, окрім того, самим обвинуваченим в суді першої інстанції не заперечувався той факт, що, викравши сумку потерпілої, він зі співучасником були помічені потерпілою, яка вимагала щоб вони зупинились.

Отже, дії, розпочаті як таємне викрадення чужого майна, але продовжувані з моменту виявлення його потерпілим, належить кваліфікувати як грабіж.

За таких обставин, місцевий суд дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, у зв`язку з чим, апеляційна скарга захисника в цій частині задоволенню не підлягає.
Суд першої інстанції у вироку послався на мотиви, чому він спростовує позицію сторони захисту, з чим погоджується колегія суддів.
Твердження захисника про те, що суд за відсутності достатніх підстав провів допит потерпілої в режимі відеоконференції та право не давати показання, передбачене ст.56 КПК України, їй не було роз`яснено, окрім того, потерпіла в судовому засіданні пояснила, що права, викладені в пам`ятці, їх не зрозумілі, однак, незважаючи на це, суд продовжив її допит, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до ч.2 ст.336 КПК України суд не позбавлений можливості здійснити дистанційне судове провадження за власною ініціативою або за клопотанням сторони чи інших учасників кримінального провадження, окрім того, з технічного запису судового засідання від 09.06.2021 року вбачається, що потерпіла ОСОБА_10 не заперечувала проти здійснення дистанційного судового провадження. Також з вказаного технічного запису вбачається, що потерпілій було надано пам`ятку про її права, при цьому судом першої інстанції було надано певний час для її ознайомлення, після чого, потерпіла ОСОБА_10 повідомила суду, що права їй зрозумілі.

Що стосується виду та розміру призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, то воно відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, оскільки при його призначенні судом першої інстанції були враховані: тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відноситься згідно із ст. 12 КК України до категорії тяжкого злочину; дані про особи обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив корисливий злочин в період не знятої та не погашеної судимості, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, характеризується негативно; обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, - не встановлено.
У сукупності наведених обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим призначення судом першої інстанції покарання ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
Доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений визнав вину, щиро розкаявся, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки з вироку суду вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, не визнав.
Твердження захисника про те, що потерпілій було в повному обсязі відшкодовано шкоду не є обставиною, яка може знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжкого злочину.
Також слід зазначити, що судом призначено обвинуваченому покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі в мінімальному його розмірі.
З урахуванням викладеного, обставин, що можуть істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, захисником не наведено, а тому підстави для застосування більш м`якого покарання відсутні.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення та не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги захисника, вважаючи доводи захисника не обґрунтованими.
Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Білозерського районного суду Херсонської області від 30 серпня 2021 року залишити без задоволення.
Вирок Білозерського районного суду Херсонської області від 30 серпня 2021 року щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - з моменту отримання копії судового рішення.
Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4