Ухвала
іменем України
21липня 2022 року

м. Київ
справа №385/1296/21
провадження №51-1988ск22
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
вивчивши матеріали касаційної скарги захисника ОСОБА_4 на вирок Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 22 грудня 2021 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 05 квітня 2022 року щодо ОСОБА_5 ,

встановив:
3а вироком Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 22 грудня 2021 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та жительку АДРЕСА_1 визнано винуватою та засуджено за ч. 2 ст. 310 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК звільнено ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК.
Вирішено питання про долю речових доказів та стягнення процесуальних витрат.
Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_5 з весни 2021 року на території власного домоволодіння на АДРЕСА_1 , виявивши сходи рослин коноплі, діючи умисно незаконно, без відповідного дозволу, з корисливою метою, залишила дозрівати 51 рослину коноплі, які було виявлено 17 серпня 2021 року під час обшуку її домоволодіння.
Кропивницький апеляційний суд ухвалою від 05 квітня 2022 року вказаний вирок залишив без змін.
У касаційній скарзі захисник,посилаючись на, істотне порушення судами першої та апеляційної інстанційвимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати вказані вирок й ухвалу та закрити кримінальне провадження у зв`язку відсутністю в діянні ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення.
Захисник вказує на недопустимість протоколу обшуку домоволодіння від 17 серпня 2021 року у зв`язку із тим, що речові докази рослини не були належним чином упаковані, а також у зв`язку із порушенням права на захист ОСОБА_5 .
Також захисник вважає, що у діях ОСОБА_5 відсутній склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 310 КК, оскільки частина рослин росла за межами території домоволодіння засудженої, а також у зв`язку з відсутністю доказів цілеспрямованого вирощування рослин коноплі.
На переконання захисника, при перегляді вироку місцевого суду суд апеляційної інстанції не перевірив належним чином доводів, наведених в його апеляційній скарзі та не усунув порушень, які були допущені судом першої інстанції, а тому вважає, що ухвала апеляційного суду постановлена без додержання вимог статей 370 та 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).
Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При цьому суд касаційної інстанції не перевіряє судових рішень на предмет неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження, натомість при їх перегляді виходить з фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій.
Згідно з ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним та обґрунтованим є рішення, ухвалене компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу, тобто кожен доказ оцінюється з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Як убачається зі змісту оспорюваних рішень, у цій справі фактичні обставини було встановлено судом першої інстанції. У касаційній скарзі захисник вказує на те, що суд поклав в основу вироку не належні та недопустимі докази. Проте оскаржені рішення свідчать, що свій висновок про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину, місцевий суд зробив на підставі фактично встановлених даних, які були з`ясовані під час дослідження доказів у судовому засіданні та оцінені судом відповідно до ст. 94 КПК.
Так, у своєму рішенні суд першої інстанції вказав, що вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 310 КК підтверджується наданими в суді показаннями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_5 користується земельною ділянкою, яка знаходиться поруч із її ділянкою і на території якої було виявлено рослини коноплі; ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , які залучались в якості понятих при проведенні обшуку; ОСОБА_10 , який брав участь у обшуку в якості спеціаліста-агронома та повідомив суду про те, що частина рослин коноплі була частково оброблена, частина росла між бур`яном, ці рослини не піддавалися будь-якому винищенню; даними витягу з ЄРДР про внесення відомостей від 12 серпня 2021 року за № 0000189, протоколу обшуку від 17 серпня 2021 року, висновку експерта № СЕ-19/112-21/6738-НЗПРАП від 20 серпня 2021 року
Незгода захисника з оцінкою доказів, наданою судом першої інстанції, не може свідчити про порушення цим судом вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

На цей вирок захисник засудженої подав апеляційну скаргу в якій посился на, істотне порушення судами першої та апеляційної інстанцій вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Перевіривши уважно її доводи апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність залишити її без задоволення, при цьому дав у своєму рішенні належну оцінку доводам захисника та виклав мотиви з яких визнав їх безпідставними.
Наведені у касаційній скарзі доводи захисника про порушення вимог ч. 3 ст. 105, ч. 3 ст. 236 КПК при проведенні обшуку домоволодіння ОСОБА_5 17 серпня 2021 року є аналогічні тим, що були зазначені в апеляційній скарзі захисника та на які суд апеляційної інстанції дав умотивовані відповіді, вказавши у своєму рішенні , що обшук було проведено слідчим на підставі ухвали слідчого судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 16 серпня 2021 року в присутності ОСОБА_5 , двох понятих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , спеціаліста-агронома ОСОБА_11 та спеціаліста-криміналіста ОСОБА_12 , будь-яких зауважень на протокол обшуку від учасників даної слідчої дії не надійшло. На момент проведення обшуку ОСОБА_5 не була визнана підозрюваною у кримінальному провадженні, про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 310 КК, їй було повідомлено 31 серпня 2021 року, після проведення вказаної слідчої дії. З відеозапису цієї слідчої дії вбачається, що учасникам було роз`яснено їхні права та обов`язки, передбачені КПК, однак ОСОБА_5 неодноразово уникала вказаної процесуальної дії, створюючи перешкоди слідчому у її проведенні. Тому місцевий суд обґрунтовано визнав допустимим доказом протокол обшуку від 17 серпня 2021 року.
Що стосується доводів захисника в частині недопустимості речових доказів у зв`язку з їх неналежним пакуванням, то мішки, в яких містилася 51 рослина коноплі були безпосередньо дослідженні під час судового розгляду. Крім того, як убачається з протоколу обшуку, під час цієї слідчої дії на території домоволодіння ОСОБА_5 було вилучено 51 рослину коноплі, які було поміщено до трьох поліпропіленових мішків, зв`язаних ниткою, кінці якої скріплено біркою із підписами понятих, слідчого та з відтиском печатки «Для пакетів». У такому ж вигляді ці мішки було надано експерту для дослідження, що підтверджено даними постанови про призначення судової експертизи від 18 серпня 2021 року та описом об`єкта дослідження, вказаним у висновку експерта від 20 серпня 2021 року, та ілюстративними таблицями до нього щодо їх пакування. Крім того, поняті ОСОБА_8 та ОСОБА_9 під час допиту в суді підтвердили, що підписи на бірках на мішках належать їм, тому порушень вимог ч. 3 ст. 105, ч. 3 ст. 236 КПК при збиранні цих доказів органом досудового розслідування суд не встановив та визнав їх допустимими.

Надав відповідь апеляційний суд і на доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності в діях ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 310 КК.
Так, апеляційний суд послався на досліджений в судовому засіданні протокол обшуку з відеозаписом, з якого вбачається, що рослини конопель не висаджувалися, проте їх не було знищено під час обкошування території подвір`я та між рядками в ході просапування кукурудзи, а їх розмір (від 50 см до 2 м) свідчить про умисне збереження рослин коноплі засудженою, чого вона не заперечувала і в судовому засіданні та підтвердила, що частину рослин коноплі вона спеціально не знищувала. Крім того, свідок ОСОБА_11 , який брав участь у обшуку в якості спеціаліста-агронома в суді пояснив, що виявлені рослини коноплі, враховуючи їхній зріст (від 60 см. до 1 м. 60 см.) та зовнішній вигляд, не піддавалися жодному механічному чи хімічному знищенню.

Під час судового розгляду суд визнав доведеною об`єктивну сторону складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 310 КК, оскільки для доведення вирощування конопель не є важливим, були посаджені ці рослини ОСОБА_5 чи кимось іншим або ж вони є дикорослими, а тому зазначені доводи захисника є також безпідставними.
Звернув суд увагу і на непослідовність показань засудженої у судовому засіданні, яка спочатку стверджувала, що знищувала рослини коноплі хімічними засобами, а потім пояснила, що не була обізнана про те, що ці рослини відносяться до рослин коноплі.

Щодо доводів захисника про те, що ОСОБА_5 не користується частиною земельної ділянки, яка знаходиться на межі між її земельною ділянкою та ділянкою її сусідки, де росла частина коноплі, суд обґрунтовано відповів у рішенні, що свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 при відтворенні відеозапису проведення обшуку в судовому засіданні пояснили, що саме ОСОБА_5 користується вказаною частиною земельної ділянки, яка безпосередньо прилягає до господарської будівлі, на якій ОСОБА_5 зберігає належне їй просо, що остання також підтвердила суді.

Вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду є належно обґрунтованими та вмотивованими і за змістом відповідають вимогам статей 370, 374, 419 КПК.
Переконливих аргументів, які би ставили під сумнів законність оспорюваних вироку та ухвали захисник ОСОБА_4 у касаційній скарзі не навів і таких даних зі змісту судових рішень не вбачається.
З огляду на викладене касаційна скарга захисника та додані до неї матеріали не дають підстав для її задоволення, а тому колегія суддів вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428, ст. 441 КПК, Верховний Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 22 грудня 2021 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 05 квітня 2022 року щодо ОСОБА_5 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3