ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/2540/20 Номер провадження 11-кп/814/238/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 липня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, № 0000383 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м.Полтава від 11 лютого 2021 року за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Краснодон Луганської області, українця, гр. України, із середньою освітою, одружений, працюючий столяром в АТ «ПолтаваГАЗ», зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,-
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України ,-
за участю: прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_9 ,
потерпілої ОСОБА_10 ,
та її представника адвоката ОСОБА_11 ,

в с т а н о в и л а:
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Вироком Київського районного суду м. Полтави від 11 лютого 2021 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1КК України і йому призначено покарання у виді 2 років обмеження волі. Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили обрано у виді цілодобового домашнього арешту.
Покладено на ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки: - не залишати своє місце проживання: АДРЕСА_1 ; - обов`язково прибувати до судів першої та апеляційної інстанції за першою вимогою.
Надано право працівникам служби відділення поліції №1 Полтавського відділу поліції ГУ НП в Полтавській області з`являтися в житло засудженого ОСОБА_6 яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 з метою його контролю, вимагати від нього усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних з виконанням покладених на нього обов`язків.
Зобов`язано працівників відділення поліції №1 Полтавського відділу поліції ГУ НП в Полтавській області негайно поставити ОСОБА_6 на облік про що повідомити суд.
Копію вироку направити до відділення поліції №1 Полтавського відділу поліції ГУ НП в Полтавській області для негайного виконання та контролю.
Цивільний позов потерпілої частково задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 481грн. в рахунок відшкодування заподіяних матеріальних збитків, 30 000 грн. в рахунок відшкодування заподіяних моральних збитків, а всього 30 481 грн..
За вироком суду, ОСОБА_6 , в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно з якою кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», безпричинно, умисно та систематично, вчиняє фізичне та психологічне насильство по відношенню до своєї дружини ОСОБА_10 , з якою вони проживають в одному помешканні та мають спільних дітей, що призвело до фізичних та психологічних страждань останньої, а також погіршення якості її життя, що виразилось у формі втрати енергійності, втоми, фізичного дискомфорту, втрати повноцінного сну та відпочинку, у тому числі втрати самооцінки, позитивних емоцій, негативних переживань, тощо.
Так, ОСОБА_6 , неодноразово вчиняв по відношенню до своєї дружини ОСОБА_10 , дії виражені у словесних образах, погрозах, висловлюваннях на її адресу словами нецензурної лайки, приниженні та залякуванні, заподіянні тілесних ушкоджень, тим самим викликав у потерпілої побоювання за свою безпеку, спричинив емоційну невпевненість, нездатність захистити себе та завдав шкоду її психічному здоров`ю, що виразилось у формі пониження самооцінки, втрати позитивних емоцій, тощо.
Крім цього, дії ОСОБА_6 по відношенню до ОСОБА_10 супроводжувалися стусанами, штовханням, заподіянням тілесних ушкоджень, а також погрозами фізичної розправи.
Зокрема, 09.02.2020, близько 10 год. 00 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи по місцю свого проживання за адресою в АДРЕСА_1 , вчинив фізичне насильство по відношенню до своєї дружини ОСОБА_10 , зокрема наніс останній щонайменше 12-14 ударів правою рукою, пальці якої стиснуті в кулак, в область голови, а саме підборіддя, молочних залоз та лівого передпліччя, внаслідок чого спричинив їй фізичні та психологічні страждання, які виразились у спричиненні їй тілесних ушкоджень у вигляді гематоми лівого передпліччя та багаточисленних синців голови, тулубу, кінцівок, які, відповідно до висновку експерта №178 від 17.02.2020, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Крім того, 24.04.2020, складено протоколи серії ГП за № 372088 та №372089 про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, щодо ОСОБА_6 за фактом вчинення відносно своєї дружини ОСОБА_10 дій психологічного насильства, що виражалося у словесних образах, висловлювання на її адресу нецензурної лайки та погрозах фізичної розправи, а також заподіяння тілесних ушкоджень.
Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб , які їх подали
Не погоджуючись з рішенням суду обвинуваченим та його захисником подані апеляційні скарги, в яких ставиться питання про скасування вироку суду.
В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що потерпіла оговорила його, оскільки їй було відмовлено в переоформленні на спільних дітей земельної ділянки. Дітьми в судовому засіданні не підтверджено факту вчинення домашнього насильства, а лише вказано про наявність у сім`ї конфліктів.
Вважає, що тілесні ушкодження у потерпілої могли утворитися внаслідок сутичок, в момент коли остання відбирала у обвинуваченого флешку та вдарилася об ліжко, меблеву шафу та двері зали.
Адвокат ОСОБА_7 просить вирок скасувати та закриття кримінального провадження в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення.
Апелянт звертає увагу на той факт, що пояснення свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які є дітьми обвинуваченого та потерпілої, містять загальний характер сварок батька та матері, без зазначення конкретних дат, зокрема і епізоду від 09.02.2020 рок, що є предметом судового розгляду. Їх пояснення не містять ознак складу злочину.
Вважає, що вина ОСОБА_6 спростовується роз`ясненнями експерта, де він не заперечував можливість отримання потерпілою тілесних ушкоджень внаслідок її утримання за передпліччя рук та за кисті рук, шляхом придавлювання потерпілої в дверях, можливість отримання їх внаслідок боротьби по відбиранню флешки об бильця ліжка, меблеву шафу. Також, зазначає, що в матеріалах справи відсутній Витяг із ЄРДР про внесення до нього відомостей про притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності.
Адвокат в апеляційній скарзі зазначає, що посилання у вироку суду на наявність протоколів про адміністративне правопорушення особи не свідчать про вчинення особою цих правопорушень. Розмір заподіяної моральної шкоди, визначений судом, не підтверджується відповідними належними і допустимими доказами.
На апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 надійшли заперечення від представника потерпілої, адвоката ОСОБА_11 , в яких він просить вирок районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 без задоволення.
Позиції учасників судового провадження
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 та адвокат ОСОБА_9 апеляційні скарги підтримали та просили задовольнити з наведених в ній підстав.
Прокурор, потерпіла та представник потерпілої заперечували з приводу задоволення апеляційних скарг.
Мотиви суду
Заслухавши суддю доповідача, пояснення сторін на підтримання та спростування доводів апеляційних скарг, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.
Згідно з ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався зазначених положень кримінального процесуального законодавства.
Натомість доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника є частково обґрунтованими.
Колегія суддів погоджується із доводами авторів апеляційних скарг, що в діях обвинуваченого відсутній склад злочину передбаченого ст.126-1 КК України за обставин , встановлених судом першої інстанції.
В цьому контексті колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції встановлено, що 09.02.2020 о 10.00 ОСОБА_14 перебуваючи по місцю свого проживання вчинив фізичне насильство по відношенню до своєї дружини ОСОБА_10 .
Крім того у вироку суд послався на протоколи серії ГП за № 372088 та № 372089 про адміністративні правопорушення від 24.04.2020 щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст.173-2 КУпАП за фактом вчинення , щодо своєї дружини ОСОБА_10 дій психологічного насильства, як на факт встановлення вини обвинуваченого у інкримінованому йому злочині.
Проте, як встановлено колегією суддів апеляційного суду, дані протоколи складені значно пізніше події, яку покладено в основу вироку і ставиться у вину обвинуваченому ОСОБА_6

Таким, чином вчинення домашнього насильства 09.02.2020 не утворює складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, через відсутність такої обов`язкової ознаки об`єктивної сторони злочину, як систематичність вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя.

Тлумачення поняття систематичності злочину передбачає, вчинення передбачених фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя не менше трьох разів протягом нетривалого часу та їх взаємозв`язок, внутрішню єдність, що утворює певну лінію поведінки винного щодо тієї самої жертви.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, систематичність дій обвинуваченої особи в даному кримінальному провадженні відсутня, оскільки на момент внесення відомостей про вчинення таких дій в ЕРДР насильницькі дії ОСОБА_6 стосовно дружини ОСОБА_10 носили одноразовий характер, а отже в даному діянні відсутній склад кримінального правопорушення, передбачений ст. 126-1 КК України.

Отже в діях ОСОБА_6 відсутній склад злочину передбачений статтею 126-1 КК України.
Водночас колегія суддів не погоджується із доводами апеляційних скарг, що обвинуваченим не було спричинено потерпілій легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров`я.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції в цій частині.
Суд першої інстанції встановив і виклав об`єктивну сторону складу злочину, що 09.02.2020, близько 10 год. 00 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи по місцю свого проживання за адресою в АДРЕСА_1 , вчинив фізичне насильство по відношенню до своєї дружини ОСОБА_10 , зокрема наніс останній щонайменше 12-14 ударів правою рукою, пальці якої стиснуті в кулак, в область голови, а саме підборіддя, молочних залоз та лівого передпліччя, внаслідок чого спричинив їй фізичні та психологічні страждання, які виразились у спричиненні їй тілесних ушкоджень у вигляді гематоми лівого передпліччя та багаточисленних синців голови, тулубу, кінцівок, які, відповідно до висновку експерта №178 від 17.02.2020, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
В контексті доводів апеляційних скарг та доводів в апеляційному суді щодо недоведеності умислу обвинуваченого на спричинення тілесних ушкоджень, колегія суддів звертає увагу на таке.
З об`єктивної сторони злочин , передбачений ст.125 КК характеризується вчиненням тілесних ушкоджень двох видів: 1) легкого тілесного ушкодження (ч. 1 ст. 125); 2) легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності (ч. 2 ст. 125).

У першому випадку йдеться про легке тілесне ушкодження, що не спричинило таких наслідків, як короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності. Таким тілесним ушкодженням є ушкодження, що має незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більш як шість днів (синець, подряпина тощо).

Легке тілесне ушкодження другого виду характеризується тим, що при його заподіянні потерпілому спричиняються короткочасний розлад здоров`я або незначна стійка втрата працездатності. Короткочасним слід вважати розлад здоров/я тривалістю понад шість днів, але не більш як три тижні (21 день). Під незначною стійкою втратою працездатності слід розуміти втрату загальної працездатності до 10%.

Якщо умисне легке тілесне ушкодження КК передбачено як ознаку іншого злочину, його заподіяння слід кваліфікувати за статтею, що передбачає відповідальність за цей злочин (наприклад, ч. 2 ст. 377, ч. 2 ст. 398 ).

Злочин вважається закінченим з моменту заподіяння фізичної шкоди у вигляді наслідків, зазначених у ч. ч. 1 або 2 ст. 125.

3. Суб`єктом злочину є осудна особа, яка досягла 16-річного віку.

4. Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим або непрямим умислом. Якщо умисел винного було спрямовано на заподіяння тяжких тілесних чи середньої тяжкості тілесних ушкоджень, а в результаті його дій потерпілому було заподіяно лише легкі тілесні ушкодження, вчинене слід кваліфікувати за спрямованістю умислу за відповідними частинами ст. ст. 15 і 121 або 122.

Із показань свідків обвинувачення: ОСОБА_12 та ОСОБА_13 суд встановив, що протягом всього їх свідомого життя та проживання із батьком ОСОБА_6 та матір`ю ОСОБА_10 , вони були свідками постійних конфліктів, стусанів, штовхань між батьками. Неодноразово, після таких конфліктів, бачили на матері тілесні ушкодження.

Із заяви потерпілої ОСОБА_10 від 12.02.2020 року вбачається, що вона повідомила правоохоронні органи про нанесення їй тілесних ушкоджень чоловіком ОСОБА_6 ..

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №178 від 02.03.2020 року у потерпілої ОСОБА_10 , встановлені тілесні ушкодження які експертом умовно поділено на 2 групи:

До першої групи відносяться: гематоми лівого передпліччя, яка кваліфікуються в своїй сукупності, як ЛЕГКІ тілесні ушкодження, що СПРИЧИНИЛИ короткочасний розлад здоров`я

До другої групи відносяться: багаточисленних синців голови, тулубу, кінцівок, які кваліфікуються в своїй сукупності, як ЛЕГКІ тілесні ушкодження.

Судово-медичний експерт у висновку вказав, що тілесні ушкодження утворилися від не менше ніж від 12-14 кратної дії тупих предметів з обмеженими контактуючими поверхнями, якими могли бути пальці рук людини стиснуті в кулак, нога людини у взутті або інший предмет з подібними характеристиками, можливо в строк та при обставинах на які посилається підекспертна. Тілесні ушкодження були спричиненні з достатньою для їх утворення силою, яка діяла переважно в бік підекспертної.

Окрім вказаного, експерт вказав, що враховуючи кількість, морфологічну характеристику тілесних ушкоджень та їх тяжкість можливо виключити самоспричинення та утворення при падінні на площину.

Допитаний в суді першої інстанції за клопотанням сторони захисту судово-медичний експерт ОСОБА_15 повністю підтримав свій висновок.

Із протоколу проведення слідчого експерименту за участі потерпілої ОСОБА_10 , суд встановив механізм спричинення тілесних ушкоджень.

Відповідно до висновків додаткової судово-медичної експертизи № 465 від 05.05.2020 року, показання потерпілої отримані в ході слідчого експерименту не протирічать об`єктивним даним судово-медичної експертизи ОСОБА_10 ..

Правильно суд першої інстанції послався і на довідку №1631 від 10.02.2020 з травмпункту 1-ї МКЛ м. Полтави, виданої ОСОБА_10 , в якій зафіксовані тілесні ушкодження; копії журналів №3 та№22 реєстрації амбулаторних хворих за 2020 рік, відповідно до яких потерпіла ОСОБА_10 зверталась до медичних закладів за допомогою; довідка №4699 від 25.04.2020 з травмпункту 1-ї МКЛ м. Полтави, виданої ОСОБА_10 , із діагнозом забій м`яких тканин голови; неодноразовими зверненнями до поліції у формі заяв потерпілої ОСОБА_10 про вчинення ОСОБА_6 щодо неї домашнього насильства, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відсутність свідків події спричинення тілесних ушкоджень, на що звертає увагу адвокат, не утворює правових підстав для визнання інших доказів недопустимими, які є логічними, послідовними і повністю вкладаються в канву подій як вона зазначається потерпілою та встановлено судом першої інстанції.

Отже наявними у справі доказами підтверджується факт умисного спричинення потерпілій легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров`я.

Вказані дії обвинуваченого мають бути кваліфіковані за ст.125 ч.2 КК України-як умисне спричинення легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановивши фактичні обставини по справі в частині спричинення потерпілій тілесних ушкоджень, неправильно кваліфікував дії обвинуваченого.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок зокрема у разі зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення і застосування статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення;

Згідно п.4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді першої інстанції є зокрема неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

За змістом частини першої статті 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: 1) незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; 2) застосування закону, який не підлягає застосуванню; 3) неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту;

Відповідно до положень ч. 3 ст. 337 КПК з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Колегія суддів зазначає, що межі повноважень суду щодо перекваліфікації злочину окреслені названою нормою, згідно з якою зміна кваліфікації допускається лише в бік покращення становища обвинуваченого, зокрема шляхом застосування кримінального закону про менш тяжкий злочин.

Склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК є менш тяжким, аніж той, що передбачений ст. 126-1 КК.

З огляду на наведене дії обвинуваченого ОСОБА_6 слід перекваліфікувати із ст.126-1 КК України на ч.2 ст.125 КК України.
Щодо призначення покарання
Відповідно до вимог статей 50,65 КК особі , яка вчинила злочин , має бути призначене покарання , необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості , співмірності та індивідуалізації , покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій , їх небезпечності та даним про особу винного.

Покарання є заходом примусу , що застосовується від імені держави за вироком суду до особи , визнаної винною у вчиненні злочині , і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання , необхідне і достатнє для виправлення засуджених , а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими , так і іншими особами . Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України , відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер , а також з принципу правової держави , з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.
Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі , встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність , але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При призначенні покарання колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, його посередню характеристику, відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання та приходить до висновку, що необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів буде призначення покарання у виді штрафу.
Підстав вважати вказане покарання вочевидь несправедливим через його суворість або м`якість, колегія суддів не знаходить.
Щодо вирішення цивільного позову
Правильно , на переконання колегії суддів , судом першої інстанції було вирішено питання і щодо цивільного позову заявленого потерпілою.

В частині стягнення матеріальних збитків суд вважав за необхідне позовні вимоги задовольнити частково. В частині витрат на лікування на суму 481грн., оскільки саме така сума підтверджена фіскальним чеком на час події та спричинення тілесних ушкоджень. Всі ж інші фіскальні чеки датовані за багато раніше, або за багато пізніше ніж інкриміновані події, а тому суд не прийняв їх до уваги.

В частині відшкодування моральної шкоди на суму 50 000 грн. суд, з урахуванням страждань, пов`язаних із заподіянням тілесних ушкоджень, психологічногонасильства,словеснихобраз, погроз, принижень, переслідування, залякування щодо потерпілої, прийшов до висновку про часткове задоволення. Суд також вказав, що потерпілою та її представником подавались докази щодо заподіяння потерпілій моральних страждань, що виразились в порушенні нормальних життєвих зв`язків, заподіяння тілесних ушкоджень, проходження лікування та вчинення систематичного сімейного насилля в присутності дітей. Враховуючи викладене суд вважав, що потерпілій ОСОБА_10 заподіяна моральна шкода яка підлягає до стягненню в сумі 30 000 грн..

Вказаний висновок суду першої інстанції, на переконання колегії суддів, узгоджується із принципами співмірності, виваженості та відповідає загальним засадам судочинства.
Щодо результатів апеляційного розгляду
За таких обставин, за результатами апеляційного розгляду, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 слід задовольнити частково. Вирок Київського районного суду м.Полтава від 11 лютого 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_6 в частині кваліфікації його дій слід змінити, а в іншій частині залишити без змін.
Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 408, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-
у х в а л и л а:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Київського районного суду м.Полтава від 11 лютого 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_6 в частині кваліфікації його дій змінити.
Перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_6 із ст.126-1 КК України на ч.2 ст.125 КК України та призначити йому за цією статтею покарання у виді 70 неоподаткованих мінімуми доходів громадян, що становить 1190 грн.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом 3-х місяців з моменту проголошення.

Судді:

____________ _____________ ____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4