Справа № 131/1375/21
Провадження № 1-кп/131/93/2022
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2022 м. Іллінці

Іллінецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іллінці кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000226 від 08.11.2021 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мала Севастянівка Христинівського району Черкаської області, проживаючого АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта не повна середня, неодруженого, непрацюючого, судимого, останній раз Монастирищинським районним судом Черкаської області від 26.09.2019 за ч. 3 ст. 185 до покарання у виді 4 років позбавлення волі, відповідно до ст. 75 КК України з іспитовим строком 3 роки

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України,-

сторони та учасники кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

6 листопада 2021 року приблизно о 21 год. 00 хв. ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння по АДРЕСА_2 , направляючись до місця свого проживання в АДРЕСА_3 .

Зважаючи на пізній час та холодну погоду, оглянувши з вулиці домогосподарство АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_5 , та дійшовши переконання, що власника немає вдома, у ОСОБА_3 виник умисел, спрямований на проникнення до зазначеного будинку, щоб заночувати.

ОСОБА_3 , усвідомлюючи, що проникнення до володіння особи без згоди володільця є незаконним, реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, спрямований на незаконне проникнення до житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , розуміючи, що він діє проти волі власника ОСОБА_5 та не має на те жодних підстав, порушуючи ст. 12 Загальної декларації прав людини, прийнятої та проголошеної Резолюцією 217 А (ПІ) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року та ст. 17 Міжнародного пакту про громадські і політичні права, прийнятого Генеральною Асамблеєю ООН 16 грудня 1966 року, який набув чинності для України 23 березня 1976 року, згідно якої «... ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканість його житла... Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань», ст. 30 Конституції України, яка передбачає, що проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку є можливим виключно на підставі мотивованого рішення суду, не маючи такого рішення суду і інших законних підстав, діючи умисно, відчинив хвіртку та потрапив на подвір`я вищезазначеного домогосподарства, після чого, ще раз впевнившись, що власник домоволодіння відсутній, переконавшись, що вхідні двері будинку зачинені, підійшов до вікна веранди, розташованого зліва від вхідних дверей, де рукою розбивши шибку, проник всередину. Там, ОСОБА_3 , продовжуючи свої протиправні дії, шляхом розбиття скла віконного отвору, що знаходиться з лівої сторони від дверей веранди, які ведуть до іншої частини будинку, проник в середину однієї із кімнат, де ліг спати.

7 листопада 2021 року приблизно о 13 год. 00 хв. ОСОБА_3 , після того, як був виявлений у вище вказаному будинку його власником ОСОБА_5 , який навідався перевірити стан домогосподарства, покинув приміщення будинку та територію домоволодіння.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 162 КК України - порушення недоторканності житла, а саме незаконне проникнення до житла особи.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у скоєному інкримінованому йому проступку при зазначених вище обставинах визнав повністю.

Зокрема обвинувачений суду надав наступні покази, що 6 листопада 2021 року приблизно о 21 год. 00 хв. він, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння по АДРЕСА_2 , направляючись до місця свого проживання в АДРЕСА_3 .

Зважаючи на пізній час та холодну погоду, оглянувши з вулиці домогосподарство АДРЕСА_3 , та дійшовши переконання, що власника немає вдома, у нього виник умисел, спрямований на проникнення до зазначеного будинку, щоб заночувати.

З`ясувавши розуміння учасниками процесу змісту ч. 3 ст. 349 КПК України та обставин, які не будуть досліджуватись, роз`яснивши їм вимоги, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку, впевнившись у добровільності та істинності їх позиції, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

У ході розгляду кримінального провадження судом досліджено надані стороною обвинувачення докази, що характеризують особу обвинуваченого. Так, досліджено довідку КНП «Монастирищинська багатопрофільна лікарня», згідно якої ОСОБА_3 на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває,; довідку інформаційного центру ГУНП у Вінницькій області щодо судимості, та вирок Монастирищінського районного суду Черкаської області від 26.09.2019 згідно якого ОСОБА_3 не одноразово судимий, останній раз за ч. 3 ст. 185 КК України, до покарання у виді 4 років позбавлення волі, відповідно до ст. 75 КК України з іспитовим строком 3 роки; довідку-характеристику згідно якої обвинувачений характеризується посередньо.

Дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю поза розумним сумнівом. У суду не має сумнівів щодо об`єктивності та правдивості показань обвинуваченого.

Дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за:

ч. 1 ст. 162 КК України - порушення недоторканності житла, а саме незаконне проникнення до житла особи.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 під час судового розгляду встановлено щире каяття.

Обставина, що обтяжує покарання обвинуваченого судом встановлено вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння та рецидив кримінальних правопорушень.

При обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до ст.65 КК України суд враховує: суспільну небезпечність вчиненого ним кримінального правопорушення, зокрема ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, який згідно ст.12 КК України, є проступком; дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання та реєстрації; його відношення до скоєного. Також судом враховується той факт, що ОСОБА_3 не одноразово судимий, на шлях виправлення не став та фактично вчинив нове кримінальне правопорушення під час іспитового строку.

За таких обставин, суд вважає, що виправлення та його перевиховання не можливе без ізоляції його від суспільства, тому йому слід призначити покарання у виді обмеження волі на певний строк.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Питання про речові докази та процесуальні витрати суд вирішує відповідно до ст.100, 124 КПК України.

Керуючись ст.ст. 65, 66, 67, 71, 72 КК України, ст. 368, 370, 374, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України та призначити йому покарання у виді одного року обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Монастирищинського районного суду Черкаської області від 26.09.2019 за ч. 3 ст. 185 КК України та остаточно визначити ОСОБА_3 покарання у виді чотирьох років одного місяця позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з дня його затримання на виконання вироку.

До набуття вироком законної сили запобіжний захід відносно засудженого ОСОБА_3 не обирати.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Іллінецький районний суд Вінницької області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Суддя: