ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2022 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

судді доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
та учасників провадження:
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001045 від 10 квітня 2022 року відносно ОСОБА_7 , який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 332, ч.4 ст. 358 КК України, за апеляційною скаргою прокурора Герцаївського відділу Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Герцаївського районного суду Чернівецької області від 29 квітня 2022 року,-

У С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст судового рішення.

Цією ухвалою, у задоволенні клопотання слідчого відділу слідчого управління ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_8 про накладення арешту на майно - відмовлено.

Автомобілі марки «Mersedes-Benz ML» державний номерний знак НОМЕР_1 та «Range Rover» державний номерний знак НОМЕР_2 повернуто законному володільцю ОСОБА_9 .

ЄУНСС №714/267/22 Слідчий суддя в І інстанції: ОСОБА_10 .
Провадження №11-сс/822/95/22 Суддя - доповідач: ОСОБА_1
Категорія ст. 309 КПК України

Доводи апеляційної скарги учасника провадження.

Прокурор у своїй скарзі вважає, що ухвала слідчого судді Герцаївського районного суду є незаконною та такою, що підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки на даний час встановленні нові обставини з приводу яких необхідно накласти арешт на майно.

Зазначає, що слідчий суддя надав невірну оцінку саме тому факту, що транспортні засоби, які визнанні речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні могли зберегти на собі знаряддя або сліди кримінального правопорушення, і те, що власником транспортних засобів є родич - ОСОБА_9 , не означає, що фактичним користувачем або володільцем вказаних транспортних засобів не являється підозрюваний ОСОБА_7 ..

Також вказує на те, що ч.3 ст. 332 КК України, передбачає покарання у виді позбавлення волі від 7 до 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна. У випадку доведення причетності особи/осіб до вчинення даного кримінального правопорушення, вказані транспортні засоби підлягатимуть конфіскації.

Відмова в накладені арешту (мета арешту) на транспортні засоби марки «Mercedes-Benz ML63», д.н. НОМЕР_1 та «Range-Rover», д.н. НОМЕР_2 , власником яких є ОСОБА_9 а саме не позбавлення власника права на користування, розпорядженням та відчуження вказаним майном, може призвести до втрати цього основного речового доказу, оскільки будь-яка особа матиме змогу змінити, переробити, зіпсувати, сховати, передати його, що, в свою чергу, перешкоджатиме повному, всебічному та об`єктивному дослідженню всіх обставин кримінального правопорушення.

Позиції сторін.

Прокурор просив задовольнити його апеляційну скаргу, скасувати ухвалу слідчого судді та ухвалити нову, якою накласти арешт на транспортні засоби марки «Mercedes-Benz ML63», д.н. НОМЕР_1 та «Range-Rover», д.н. НОМЕР_2 , власником яких є ОСОБА_9 , шляхом тимчасового позбавлення права на їх відчуження, розпорядження та користування, з метою збереження речового доказу та можливої подальшої конфіскації..

Захисник ОСОБА_6 заперечував щодо задоволення апеляційної скарги прокурора та просив залишити ухвалу слідчого судді в силі, як обґрунтовану та таку, що відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Мотиви суду.

Встановивши суть ухвали та вимоги апеляційної скарги сторони обвинувачення, з`ясувавши думку учасників судового засідання, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення, слідчий суддя, згідно зі ст.ст.94, 132 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і в клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, висловлена правова позиція, згідно якої при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи.

Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно належним чином перевірені слідчим суддею суду першої інстанції. При цьому було досліджено, а також з`ясовано обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно, перевірялись судом першої інстанції, при цьому було вислухано доводи прокурора, адвоката ОСОБА_6 - представника власника майна та досліджені матеріали додані до клопотання.

На думку колегії суддів, слідчим суддею під час розгляду клопотання органу досудового розслідування дотримано вимог чинного законодавства в повному обсязі та обґрунтовано прийнято рішення про відмову в задоволенні клопотання про арешт майна, оскільки органом досудового розслідування не доведено, що майно, на яке слідчий просив накласти арешт, відповідає критеріям ст. 170 КПК України, а саме є доказом у кримінальному провадженні та відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

З наданих апеляційному суду матеріалів, які були предметом дослідження слідчим суддею вбачається, що підставою для внесення відомостей до ЄРДР стало те, що ОСОБА_11 за попередньою змовою із ОСОБА_7 , 24 березня 2022 року уклали фіктивний трудовий договір №18, на підставі якого ОСОБА_11 було включено до автоматизованої системи видачі дозволів для перевізників «ШЛЯХ» по здійсненню міжнародного вантажного перевезення.

В подальшому, з метою виїзду ОСОБА_11 за межі України, попри те, що в державі діє режим воєнного стану встановлений Указом Президента України №64 від 24 лютого 2022 року, останній 09 квітня 2022 року близько 14 год. 00 хв. прибув на вантажному автомобілі марки «ІVЕСО», державний номерний знак НОМЕР_3 до контрольно-пропускного пункту «Порубне», що в с. Тереблече Чернівецького району Чернівецької області, де під час проходження паспортного контролю надав працівникам прикордонної служби завідомо підроблений вищевказаний трудовий договір, як підставу для виїзду за кордон.

Окрім цього, ОСОБА_7 за попередньою змовою із батьком ОСОБА_12 , який є фізичною особою підприємцем та керівником ПП «Гарант», внесли недостовірні відомості до автоматизованої системи видачі дозволів для перевізників «ШЛЯХ» про працевлаштування за трудовими договорами на вищевказаному підприємстві, чи то у ФОП ОСОБА_12 - 12 осіб, тим самим забезпечили право безперешкодного виїзду за межі України на час дії воєнного стану, за що отримали обумовлену суму грошових коштів від кожної з осіб.

10 квітня 2022 року до ЄРДР за №0001045 були внесені відомості про кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст. 332 та ч.4 ст. 358 КК України.

22 квітня 2022 року в ході проведення обшуку території місця зберігання транспортних засобів, що перебувають у користуванні ОСОБА_7 та розташоване в АДРЕСА_1 , працівниками поліції виявлено та вилучено автомобілі марки «Mercedes-Benz ML» державний номерний знак НОМЕР_1 та «Range Rover» державний номерний знак НОМЕР_2 .

28 квітня 2022 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 332 та ч.4 ст. 358 КК України.

Враховуючи вищевикладені обставини, прокурор звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на майно, а саме вищевказані транспортні засоби.

Відмовляючи в задоволенні даного клопотання, слідчий суддя місцевого суду прийшов до обґрунтованого висновку, що автомобілі, на які слідчий просить накласти арешт не визнані речовими доказами, так як відсутня відповідна постанова органу досудового розслідування, а отже й відсутні правові підстави для накладення на вказане майно арешту в цій частині.

З таким рішенням слідчого судді, погоджується й колегія суддів.

Згідно зі ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися або розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Виходячи зі змісту ч.1, 2, 3 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Разом з цим, слідчим суддею встановлено, а колегією суддів перевірено те, що матеріали клопотання не містять належних та допустимих доказів, які б дали слідчому судді чи суду підстави для накладення арешту на майно, а саме на транспортні засоби.

Оскільки, згідно матеріалів доданих до клопотання вбачається, що ОСОБА_7 інкримінують кримінальні правопорушення за ч.3 ст. 332, ч.4 ст. 358 КК України, а саме за фактами незаконного переправлення осіб через державний кордон України вчинене з корисливих мотивів, підроблення ОСОБА_7 трудового договору з надання послуг перевезення, вчинене за попередньою змовою групою осіб та використання завідомо підробленого документу.

Окрім того, власником транспортних засобів «Mercedes-Benz ML» державний номерний знак НОМЕР_1 та «Range Rover» державний номерний знак НОМЕР_2 є ОСОБА_9 , про що свідчать свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів серії НОМЕР_4 та серії НОМЕР_5 , які наявні в матеріалах провадження.

Яяк було з`ясовано в суді першої інстанції, вказані автомобілі тимчасово знаходилися на території ОСОБА_12 , яка йому належить, проте самі транспортні засобу останньому не належать. Більше того, на зазначених спірних автомобілях ніхто не перевозив осіб через державний кордон України в період запровадженого військового стану в країні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що у поданому слідчим клопотанні не зазначено, які саме підстави є приводом для накладення арешту на транспортні засоби «Mercedes-Benz ML» державний номерний знак НОМЕР_1 та «Range Rover» державний номерний знак НОМЕР_2 , а також, які слідчі дії орган досудового розслідування планував провести із вказаними автомобілями.

Слід також зазначити, що накладення арешту на майно у даному випадку може призвести до незаконного позбавлення власника права володіти, користуватися та розпоряджатися майном, що є неприпустимим.

Окрім того, згідно до ч.1, ч.2 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Практика ЄСПЛ щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ встановлює, що таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування повинно бути ретельним, що означає обов`язок органів влади завжди добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки та зобов`язання вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події («Ніконенко проти України», «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).

Указане в свою чергу слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення, процесуального примусу, або втручання у її права і свободи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що слідчий суддя при вирішенні даного клопотання об`єктивно перевірив всі обставини справи, наявність та обґрунтованість підстав для накладення арешту на майно і прийшов до правильного висновку про відмову у його задоволенні.

Доводи апеляційної скарги прокурора не свідчать про існування підстав для накладення арешту на майно, оскільки це явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, які гарантовані законом і завданням цього кримінального провадження.

Таким чином, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких апелянт просить скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та спростовуються вищевикладеним.

Указані в апеляційній скарзі обставини не є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та не слугують в даному випадку підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Керуючись ст. 132, 170-173,175, 309, 392, 395, 404, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Герцаївського відділу Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Герцаївського районного суду Чернівецької області від 29 квітня 2022 року без змін.

Ухвала апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3