ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/105/22 Номер провадження 11-кп/814/1211/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
законного представника ОСОБА_8 ,
особи, відносно якої застосовані
примусові заходи
медичного характеру ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Дніпропетровська філія «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000459, заапеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 захисника в інтересах особи відносно якої застосовано примусові заходи медичного характеру ОСОБА_9 на ухвалу Глобинського районного суду Полтавської області від 19 квітня 2022 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Ухвалою суду щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Горішні Плавні, Полтавської області, українця, громадянина України, маючого середню освіту, не одруженого, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не маючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , офіційно не працюючого, раніше судимого 30.09.2020 Глобинським районним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, з 05.11.2020 на обліку Кременчуцького районного сектору №1 Філії Державної установи «Центр пробації», 23.11.2021 року знятий з обліку в зв`язку із скасуванням звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення для відбуття призначеного покарання,

у кримінальному провадженні за ознаками суспільно небезпечних діянь, передбачених ч. 3 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України, задоволено клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру та застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Продовжено щодо ОСОБА_9 , запобіжний захід у виді - поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом - Дніпропетровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» - до набрання даною ухвалою законної сили.

Вирішено питання скасування арешту майна, долю речових доказів та порядок стягнення судових витрат.

Відповідно до вказаного клопотання та ухвали суду, ОСОБА_9 вчинив суспільно-небезпечні діяння за наступнних обставин. Точного часу не встановлено, в невстановленому досудовим розслідуванням місці умисно придбав речовину рослинного походження - канабіс, яку зберігав за місцем свого фактичного проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , чим вчинив незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу - канабісу, без мети збуту.

24.11.2021 на підставі добровільної згоди ОСОБА_8 , в ході проведення огляду за місцем фактичного проживання ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_1 , в спальній кімнаті було виявлено та вилучено паперовий згорток з вмістом речовини рослинного походження у вигляді висушеного подрібненого листя та суцвіття, яка згідно висновку експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів Полтавського НДЕКЦ МВС України № СЕ-19/117-21/14421-НЗПРАП від 29.11.2021, є канабісом - особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено, масою в перерахунку на суху речовину 10,283 г.

Таким чином, ОСОБА_9 вчинив дії, які виразилися в незаконному придбанні та зберіганні наркотичного засобу - канабісу масою 10,283 г. без мети збуту, тобто вчинив суспільно небезпечне діяння передбачене ч.1 ст. 309 КК України.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 23 листопада 2021 року, близько 14:30 години, ОСОБА_9 , будучи раніше судимим, в період іспитового строку, перебуваючи на вулиці Дніпровській в м. Глобине, Кременчуцького району, поблизу вулиці Дружби Народів, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, умисно демонтувавши, таємно викрав дорожній знак «Пішохідний перехід» 5.35.1 Правил дорожнього руху України вартістю 458 грн. 33 коп., дорожній знак «Пішохідний перехід» 5.35.2 Правил дорожнього руху України, із металевою трубою довжиною 3м., діаметром 60 мм., вартістю 510 грн., чим спричинив майнову шкоду Комунальному підприємству «Глобинське» Глобинської міської ради, на загальну суму 1426 грн. 66 коп.

Викраденими дорожніми знаками ОСОБА_9 , розпорядився на власний розсуд та відніс його до пункту прийому металобрухту, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), ОСОБА_9 , вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст. 185 КК України.

В подальшому, 23.11.2021 близько 15 год., знаходячись на території метало-приймального пункту, що розташований за адресою: Дніпровська, 53 м. Глобине Кременчуцького району Полтавської області, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи раніше судимим, в період іспитового строку, під час розмови, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, діючи з прямим злочинним умислом, спрямованим на умисне протиправне заподіяння смерті потерпілих - гр. ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, взяв до правої руки кухонний ніж після чого ним же наніс 2 удари в ліву частину голови ОСОБА_10 . Після чого потерпілий ОСОБА_11 намагаючись припинити злочинні дії ОСОБА_9 та рятуючи життя ОСОБА_10 , підбіг до останніх, але в цей час ОСОБА_9 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на позбавлення життя потерпілих з якими відбувся конфлікт до кінця, наніс один удар ножом ззаду в область тулубу ОСОБА_11 , але не довів свого злочинного умислу, направленого на позбавлення життя ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , до кінця по незалежним від його волі причинам, тобто не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця.

Згідно висновку експерта №151 від 13.12.2021, у ОСОБА_10 , виявлено тілесні ушкодження у вигляді ТВЧМТ, забій головного мозку тяжкого ступеня з формуванням контузійного осередку в лівій скроневій долі, САК, перелом луски лівої скроневої кістки з відламком внутрішньої пластинки, зібійно-різані рани вилицевої ділянки кута нижньої щелепи зліва, забій лобно-вилицевої ділянки та ділянки нижньої щелепи зліва, параорбітальний крововилив зліва, посттравматичне пошкодження ІV, VІ, нижньої гілки ІІІ пар ЧН зліва, збіжна паралітична косоокість, які утворилися від дії колюче-ріжучого предмету, яким може бути як ніж, так і будь який інший предмет з подібними характеристиками, які кваліфікуються тільки у своїй сукупності та за критерієм небезпеки для життя згідно «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості і тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Згідно висновку експерта №138 від 29.11.2021, у ОСОБА_11 , виявлено тілесне ушкодження у вигляді різаної проникаючої рани грудної клітки справа з розвитком гемопневмотораксу та переломів ІІ-ІІІ ребер, які утворилися від дії колюче-ріжучого предмета, яким може бути ніж, так і будь-який інший предмет з подібними характеристиками, які кваліфікуються тільки у своїй сукупності та за критерієм небезпеки для життя згідно «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості і тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Таким чином, своїми умисними діями, що виразилися у незакінченому замаху на вбивство, двох осіб, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншим людям, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.3 ст.15, п.1 ч.2 ст. 115 КК України.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник просить змінити ухвалу районного суду в частині правової кваліфікації дій ОСОБА_9 , а саме те, що останній вчинив суспільно-небезпечні діяння, передбачені ч. 2 ст. 121 КК України та ч. 1 ст. 185 КК України.
На обґрунтування вимог посилається на те, що ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що він не зберігав вдома наркотичні засоби. Вказує, що у домоволодінні проживають ще мати та сестра ОСОБА_9 , крім того, доступ до даного будинку мають ще й інші особи, але причетність даних осіб до вчинення діяння досудовим розслідуванням не перевірялась. Зазначає, що суд в оскаржуваній ухвалі посилається, як на доказ, показання матері ОСОБА_9 - ОСОБА_8 , з яких вбачається, що мати сама не знає, чиї наркотичні засоби були вилучені, якби син визнав, що це його, то вона погодилась би.
Щодо незакінченого замаху на вбивство двох осіб, захисник зазначає, що ОСОБА_9 вказав, що дійсно спричиняв тілесні ушкодження потерпілим, однак він не хотів їх вбивати. Вказує, що коли ОСОБА_9 покидав приміщення, потерпілі були живі, він пішов самостійно, оскільки досяг своєї мети, будь - яких осіб він не бачив, у вікно не дивився, оскільки сварився із потерпілими. Зазначає, що свідок ОСОБА_12 , також, підтвердив, що ОСОБА_9 його, скоріш за все, через вікно не бачив, а потерпілий ОСОБА_11 також підтвердив, що ОСОБА_9 припинив наносити удари сам, однак у нього була можливість продовжити. На переконання захисника, дані показання підтверджують, що у ОСОБА_9 була можливість все ж таки довести дії щодо вбивства до кінця, однак він їх припинив та пішов.
Вказує, що показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_13 з приводу того, що ОСОБА_9 бачив їх у вікно, і саме тому припинив наносити удари, є тільки їх припущенням, оскільки обидва не бачили, щоб ОСОБА_9 дивився у їх бік, він стояв до вікна боком, а коли вийшов з приміщення, то швидко пішов і на них також не дивився.
Захисник зазначає, що ОСОБА_9 дійсно спричинив потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_10 тяжкі тілесні ушкодження, у з в`язк з чим, на переконання захисника його дії необхідно кваліфікувати за ч.1 ст. 121 КК України.

Позиції учасників судового провадження.
В суді апеляційної інстанції захисник, законний представник та особа, щодо якої застосовано примусові заходи медичного характеру просили апеляційну скаргу задовольнити. Прокурор заперечив проти доводів апеляційної скарги, вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, просив залишити її без змін.

Мотиви суду.
Порядок здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру регламентований главою 39 Кримінального процесуального кодексу України.
Відповідно до ч. 1 ст. 513 КПК України: під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.
Визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.
Відповідно до роз`яснень, які містить п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду №7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» (далі Постанова Пленуму №7) ухвала (постанова) у справі про застосування примусових заходів медичного характеру має відповідати вимогам кримінально-процесуального закону і крім вирішення питань, передбачених ст.420 КПК, містити в собі як формулювання суспільно небезпечного діяння, визнаного судом установленим, так і посилання на перевірені в судовому засіданні докази, якими суд обґрунтовує свої висновки, а також мотиви прийнятого ним рішення по суті.
Згідно із ч. 2 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
Як встановлено п. 1 ч. 1 ст. 93 КК України, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб: які вчинили у стані неосудності суспільне небезпечні діяння.
При цьому, примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів.
Суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.
Колегія суддів вважає доводи захисника про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 121 КК України, а не за ч. 3 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, а також відсутності доказів, які б вказували на наявність в його діях ознак суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України неспроможним на підставі наступного.
Причетність ОСОБА_9 до вчинення суспільно небезпечних діяння, передбаченого ч.3 ст.15 п.1 ч.2 ст.115 КК України підтверджено показаннями потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які показали , що 23.11.2021 ОСОБА_9 прийшов до ОСОБА_10 та приніс дорожній знак «Пішохідний перехід», який хотів йому здати, однак він відмовився його приймати, вказавши що крадені речі не приймає. Після чого ОСОБА_9 вдарив його ножем перший раз в шию та другий раз ножем в голову. Намагаючись врятувати останнього ОСОБА_11 , який також у цей час знаходився у даному приміщенні, стрибнув на ОСОБА_9 ззаду, щоб той повторно не вдарив ОСОБА_10 ножем, тим самим завадивши йому довести вбивство до кінця. Проте ОСОБА_9 вдарив ОСОБА_11 ножем в спину між потилицею та правою лопаткою, а потім ОСОБА_9 пішов знову до ОСОБА_10 та наніс йому другий удар ножем в голову. Після цього, ОСОБА_9 почав наближатися до ОСОБА_11 однак різко вийшов із приміщення і майже відразу до приміщення зайшли двоє синів потерпілого ОСОБА_14 .
Свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_15 підтвердили, що наближаючись за адресою АДРЕСА_2 у вікно побачили ОСОБА_9 , який махав руками. Безпосередньо перед дверима, вони зіштовхнулися із ОСОБА_9 , який виходив із приміщення.

Суд, крім показань потерпілих та свідків також послався на письмові докази, а саме:

- протокол огляду місця події від 23.11.2021 та фототаблицями до нього, в ході якого було оглянуто металоприйомний пункт за адресою: АДРЕСА_2 та виявлено і вилучено змив речовини бурого кольору із підлоги приміщення, светр чоловічий темно-синього кольору зі слідами РБК та механічними пошкодженнями, чоловічу пов`язку на голову зі слідами РБК, чоловічу жилетку чорно-червоного кольору зі слідами РБК та механічними пошкодженнями, чоловічу куртку чорного кольору зі слідами РБК, чоловічий светр чорно-сірого кольору і смужку зі слідами РБК та механічними пошкодженнями, дорожній знак із позначенням «Пішохідний перехід» (т. 2 а.с.4-13);

- протокол огляду місця події від 23.11.2021 та фототаблицями до нього, в ході якого було оглянуто ділянку вулиці Дружби Народів в м.Глобине Кременчуцького району, а саме біля домогосподарства №1. На відстані 30 м. від вул.Дніпрова в напрямку вулиці Дружби Народів на правому узбіччі на відстані 1 м. виявлено на землі кухонний ніж із металевим лезом та полімерною ручкою чорного кольору. На лезі мається напис сірого кольору «Kamin». Довжина ножа становить 19.5 см., довжина леза становить 9 см., довжина ручки ножа 10.5 см., ширина леза становить 2 см. Край леза ножа у місці загострення обломлений. На лезі ножа виявлено нашарування речовини бурого кольору схожого на кров. В ході огляду ОСОБА_9 повідомив, що вказаним ножем він наніс удари на території метало приймального пункту чоловіку на ім`я Тімур та металоприйомщику. В ході огляду вилучено кухонний ніж (т.2 а.с.18-19);

- протокол огляду від 24.11.2021 року та фототаблицями до нього, згідно якого предметом огляду є мобільний телефон марки «TECNOSPARK», який для огляду надала добровільно ОСОБА_16 , та повідомила, що це її власний телефон. В ході огляду вона повідомила, що вказаним телефоном здійснила запис-ауді із висловлюванням 23.11.2021 року ОСОБА_9 про те, що він наніс ножем тілесні ушкодження Тімуру. В ході огляду аудіо запис вилучено (т.2 а.с.37-40);

- висновк експерта №151 від 29.12.2021 року, згідно якого вказано, що у гр. ОСОБА_10 мається тілесне ушкодження у вигляді ТВЧМТ. Забій головного мозку тяжкого ступеня з формуванням контузійного осередку в лівій скроневій долі. САК. Перелом луски лівої скроневої кістки з відламком внутрішньої пластинки. Забійно-різані рани (ушиті) М/Т вилицевої ділянки кута н/щелепи зліва. Забій м/т лобно-вилицевої ділянки та ділянки н/щелипи зліва. П/о крововилив зліва. Посттравматичне пошкодження IV, VI, нижньої гілки ІІІ пар ЧН зліва. Збіжна паралітична косоокість, які утворились від дії колюче-ріжучого предмету, яким може бути як ніж, так і будь-який інший предмет з подібними характеристиками, від однократної дії та можливо встрок та за обставин вказаних вище. Кваліфікуються тільки у своїй сукупності та за критерієм небезпеки для життя згідно п.п.2.1.3 а),б),в),г) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17 січня 1995 року, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Тілесні ушкодження, які маються на тілі ОСОБА_10 не характерні для утворення при падінні в висоти власного зросту, як з наданням прискорення так і без (т.2 а.с.42-45);

- протоколи тимчасового доступу до речей і документів від 15.12.2021 року, згідно яких тимчасово вилучено медичні карти стаціонарних хворих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (т.2 а.с.51-52, 69-70);

- висновок експерта №138 від 29.12.2021 року, згідно якого вказано, що у гр. ОСОБА_11 мається тілесне ушкодження у вигляді різаної проникаючої рани грудної клітки зправа з розвитком гемо-пневмотораксу та переломів ІІ-ІІІ ребер які утворилися від дії колюче-ріжучого предмету, яким може бути як ніж, так і будь-який інший предмет з подібними характеристиками, від однократної дії та можливо встрок та за обставин вказаних вище. Кваліфікуються тільки у своїй сукупності та за критерієм небезпеки для життя згідно п.п.2.1.3 й) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17 січня 1995 року, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Тілесні ушкодження, які маються на тілі ОСОБА_11 не характерні для утворення при падінні в висоти власного зросту, як з наданням прискорення так і без (т.2 а.с.61-63),

- досліджений в судовому засіданні речовий доказ, а саме ніж вилучений у ОСОБА_9 в АДРЕСА_1 , та інші докази в їх сукупності, які суд детально навів у своїй ухвалі.

Таким чином, вибране ОСОБА_9 знаряддя вчинення суспільно небезпечного діяння, а це ніж, кількість ударів, нанесених потерпілим та частини тіла, куди були спрямовані ці удари, об`єктивно свідчать про причетність ОСОБА_9 до вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.3 ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК України.

Наразі питання про спрямованість умислу, як про це заявляє захисник у своїй апеляційній скарзі, неможливо вирішити, оскільки особа є неосудною та підлягає примусовому лікуванню, що встановлено на підставі акту судово-психіатричного експерта № 521 від 15.12.2021, відповідно до якого вказано, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в даний час виявляє ознаки хронічного психічного захворювання у вигляді шизофренії, параноїдної, галюцинаторно-параноїдний синдром. В період часу, до якого відносяться інкриміновані йому протиправні діяння виявляв ознаки наявного у нього хронічного психічного захворювання і не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, як і не може усвідомлювати свої дії та керувати ними на даний час. Підпадає під дію ч. 2 ст. 19 КК України, на даний час перед слідством та судом постати не може, потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом (т. 2 а.с.138-146).

При цьому слід зазначити, що захисник у своїй апеляційній скарзі не заперечує правильність рішення суду першої інстанції про необхідність примусової госпіталізації ОСОБА_9 до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Причетність ОСОБА_9 до вчинення суспільно небезпечних діяння, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, підтверджена наступними доказами, а саме:

- рапортом від 24.11.2021, згідно фабули якого зазначено: 24.11.2021 о 12:05 год. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 24.11.2021 о 12:04 год. за адресою: АДРЕСА_1 , 24.11.2021, на даний час, при огляді речей свого сина ОСОБА_9 , 27 років, заявниця виявила згорток із речовиною зовні схожою на наркотичну. Очікує поліцію. Заявник ОСОБА_8 (т.2 а.с.192);

- протоколом огляду місця події від 24.11.2021 в ході якого встановлено: об`єктом огляду є домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Зі слів ОСОБА_8 її син ОСОБА_9 в будинку зберігав речовину невідомого походження зеленого кольору в паперовому згортку. Жінка показала місце де знайшла даний згорток, де виявила у кімнаті сина на матраці під одіялом. В ході огляду виявлено та вилучено паперовий згорток (газета) в якому наявна речовина рослинного походження подрібна з специфічним запахом (т.2 а.с.194);

- висновком експерта №СЕ-19/117-21/14421-НЗПРАГІ від 29.11.2021, відповідно до якого надана речовина рослинного походження зеленого кольору в подрібленому стані є канабісом (т.2 а.с.75-78);

- переглянутими в ході судового розгляду відеозаписами: до протоколу огляду місця події від 23.11.2021 за адресою: АДРЕСА_1 за фактом вилучення у ОСОБА_8 речевини рослинного походження (т.2 а.с.195-197).

Виходячи із комплексного аналізу норм законодавства України і положень міжнародно-правових актів, примусовому лікуванню на підставі ст. 96 КК України підлягають незалежно від виду призначеного покарання лише особи, які вчинили злочини та страждають на хвороби, що становлять небезпеку для здоров`я інших осіб.

Підставою для застосування примусового лікування, передбаченого ст. 96 КК України є сукупність юридичного і медичного критеріїв-встановлення у діянні винного складу злочину та наявність у нього хвороби, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб, а умовами застосування такого лікування є висновок судово-медичної експертизи про наявність у суб`єкта злочину такої хвороби, його потреб у лікуванні та засудження такої особи до покарання будь-якого виду.

Експерти після проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи дійшли висновку, що ОСОБА_9 на період часу, що відноситься до скоєння кримінального правопорушення та в час скоєних дій внаслідок хронічного психічного розладу не здатний був розуміти свої дії та керувати ними.

Із врахуванням його актуально психічного стану (вираженої дезорганізації психічної діяльності), ступеню суспільної небезпеки інкримінованого суспільно-небезпечного діяння (схильності до імпульсивних форм поведінки), експерти визнали, що ОСОБА_9 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді поміщення його в медичний заклад із посиленим наглядом.

Види примусових заходів медичного характеру, відповідно до ст. 94 КК України, застосовуються залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеню небезпечності хворого для себе та інших осіб.

Частина 5 зазначеного закону передбачає, що госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду.

Згідно положень ст.ст.3, 28 Конституції України людина, її життя та здоров`я, честь і гідність, недоторканність та безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю і кожен має право на повагу до його гідності.

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини у справах "G. v. France" (п.39), "Halilovic v. Bosnia and Herzegovina" (п.18) почуття неповноцінності й безсилля, яке є типовим для особи, що страждає на психічні розлади, вимагає підвищеної уваги в контексті питання щодо дотримання вимог Конвенції.

Виходячи з роз`яснень п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 №7 "Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування" примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має іншій психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів. Зазначені висновки ніким із сторін кримінального провадження не оскаржувалися.

Таким чином, місцевий суд прийняв обґрунтоване рішення щодо застосування до ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру, визначивши належний вид нагляду психіатричного закладу.

Порядок здійснення судом кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру відповідає вимогам ст.ст. 512-513 КПК України.

Тому судова колегія не має підстав до задоволення апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 захисника в інтересах особи відносно якої застосовано примусові заходи медичного характеру ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Глобинського районного суду Полтавської області від 19 квітня 2022 року щодо ОСОБА_9 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4