печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2022 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_3. за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4., за участю прокурора ОСОБА_5., захисника ОСОБА_6., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

установив:

12.10.2022 р. старший слідчий в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_7 за погодженням із прокурором першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8. звернулася до суду із клопотанням про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваної ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на те, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000957 від 29.09.2022 р. за підозрою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,

У клопотанні зазначено, що у невстановлені досудовим розслідуванням дату та час, громадянка України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці на території м. Бердянськ Запорізької області, достовірно володіючи інформацією, що з 24.02.2022 р. Російською Федерацією, а саме: підрозділами Збройних Сил та інших військових формувань Російської Федерації, здійснено широкомасштабне вторгнення на територію суверенної держави Україна, та, розуміючи, що вчиняються дії, направлені на зміну меж території України в порушення порядку, встановленого Конституцією України, свідомо і добровільно прийняла рішення у період воєнного стану перейти на бік ворога, тобто на сторону Збройних Сил Російської Федерації, з метою вчинення дій на шкоду державній безпеці України, а також надавати представникам Російської Федерації допомогу у проведенні підривної діяльності проти України. У подальшому наприкінці лютого 2022 р. м. Бердянськ Запорізької області було окуповано військовослужбовцями Збройних Сил Російської Федерації. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_1 у невстановлені досудовим розслідуванням дату та час, але не раніше 24.02.2022 р., перебуваючи на території м. Бердянськ Запорізької області, будучи обізнаною про здійснення Російською Федерацією збройної агресії проти України, усвідомлюючи, що в Україні введено воєнний стан, керуючись національними, ідеологічними та корисливими мотивами, добровільно звернулась до військовослужбовців Збройних Сил Російської Федерації і запропонувала останнім надати допомогу, яка б полягала у інформуванні стосовно адрес проживання у цьому населеному пункті осіб, що можуть чинити супротив чи створювати перешкоди окупаційній владі, в тому числі тих, що можуть мати вогнепальну зброю, брали участь у антитерористичній операції та операції об`єднаних сил на сході України, а також у підшуканні осіб, які могли б обіймати керівні посади в так званому окупаційному уряді, сприяти окупаційному режиму, організації економічної, політичної та соціальної діяльності тимчасово окупованого регіону. Так, з кінця лютого 2022 р. по теперішній час ОСОБА_1 пише та передає агентурні повідомлення співробітникам Федеральної служби безпеки Російської Федерації, особисто зустрічається з ними і повідомляє інформацію, що має важливе значення для представників Російської Федерації, при цьому вчиняє вказані дії добровільно і з власної ініціативи, не приховує своїх дій, проводить зустрічі такого характеру у приміщенні будівлі міської ради і інших публічних місцях, відкрито підтримує окупаційний уряд та політику держави-агресора, про що проголошує відповідні висловлювання. Крім того ОСОБА_1 підшукує осіб і проводить з ними агітаційну роботу, спрямовану на те, щоб мешканці м. Бердянськ не залишали тимчасово окуповану територію, не виїжджали на територію України, а також погоджувались обіймати посади різного характеру в так званому окупаційному уряді, вивчали законодавство Російської Федерації, тощо. Також ОСОБА_1 переконує мешканців м. Бердянськ займатись підприємницькою діяльністю на умовах, висунутих так званим окупаційним урядом, з метою організації стабільної економічної діяльності тимчасово окупованого регіону.

Також у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, ОСОБА_1 , будучи особою, яка обізнана з місцевістю м. Бердянськ, діючи умисно і протиправно, з метою тимчасової дислокації там на період активної фази бойових дій рядового та командного складу військовослужбовців Збройних Сил Російської Федерації, показувала військовослужбовцям Збройних Сил Російської Федерації вигідні позиції для розташування військової техніки армії агресора для здійснення обстрілів території України та місць дислокації військовослужбовців Збройних Сил України, тим самим завдавши шкоду державній безпеці України. Цими діями ОСОБА_1 надала засоби та активне сприяння незаконним збройним чи воєнізованим формуванням, створеним на тимчасово окупованій території, та/або збройним формуванням держави-агресора допомогу у веденні бойових дій проти Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України. Таким чином встановлено достатньо доказів для підозри ОСОБА_1 у державній зраді, тобто у діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: переході на бік ворога в період збройного конфлікту, наданні іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України, вчиненому у період воєнного стану, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

15.06.2022 р. повідомлення про підозру ОСОБА_1 опубліковане на сайті Офісу Генерального прокурора, 17.06.2022 р. опубліковане в газеті «Урядовий кур`єр».

16.06.2022 р. на сайті Національної поліції України розміщено повістки про виклик ОСОБА_1 до слідчого для проведення слідчих дій на 23.06.2022 р., 27.06.2022 р., 01.07.2022 р., та 17.06.2022 р. вказані повістки опубліковані на сайті Офісу Генерального прокурора, 18.06.2022 в газеті «Урядовий кур`єр».

28.07.2022 р. підозрювана ОСОБА_1 оголошена у розшук.

У судовому засіданні прокурор внесене клопотання підтримав з викладених у ньому підстав, просив обрати відносно підозрюваної запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки зібрані на даному етапі досудового розслідування докази свідчать про обґрунтованість підозри у скоєнні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, та наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зазначені у клопотанні.

Захисник проти задоволення клопотання заперечив, посилаючись на необґрунтованість клопотання.

Слідчий суддя, заслухавши обґрунтування клопотання сторони обвинувачення, заперечення сторони захисту, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовують доводи клопотання, дійшов наступних висновків.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Поряд із вказаним згідно ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а відтак слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Ferrari Bravo проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування. Європейський Суд з прав людини у рішенні у справі «Fox, Campbell and Harley проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя погоджується з доводами сторони обвинувачення та вважає, що дані, які вказують на обґрунтовану підозру, які навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, містяться у долучених до матеріалів клопотання даних: протоколах проведення негласних слідчих (розшукових) дій; протоколах огляду інформації, розміщеної у відкритому доступі у мережі Інтернет; протоколі допиту свідка ОСОБА_2 від 15.06.2022 р.; матеріалах кримінального провадження у сукупності.

Метою застосування запобіжного заходу до підозрюваної ОСОБА_1 згідно зі ст. 177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_1 особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, санкція статті КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічного позбавлення волі, з конфіскацію майна. Крім того відповідно до вимог пункту 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: зважаючи на тяжкість злочину та суворість можливого покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацію майна існує реальна загроза, що ОСОБА_1 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, про що свідчать спосіб та суспільна небезпека вчиненого нею кримінального правопорушення; може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Приймаючи рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні слідчого та доданих матеріалах, та з того, що слідчий суддя на даному етапі провадженні не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого дані у слідчого судді є всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_1 кримінального правопорушення, інкримінованого їй стороною обвинувачення.

Прокурором в судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання у сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

У статті 5 рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 р. «Про взяття під варту до суду» зауважено, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі, характер і тяжкість інкримінованого злочину.

Вирішуючи клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя також враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_1 , те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, і приходить до висновку, що докази та обставини, на які посилаються слідчий у клопотанні, дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрювана буде продовжувати переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, а для запобігання ризиків, які зазначені у клопотанні та наведено у судовому засіданні, вважає недостатньою застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Кримінальний процесуальний кодекс України жодним чином не обумовлює ухвалення судового рішення про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою за відсутності підозрюваного за доведеністю факту перебування такої особи у міжнародному розшуку, а лише визначає необхідність оголошення такого розшуку (ч. 6 ст. 193, ч. 2 ст. 281 КПК України).

Відповідно до вимог Інструкції про порядок використання правоохоронними органами України інформаційної системи Міжнародної організації кримінальної поліції - Інтерпол, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Офісу Генерального прокурора, Національного антикорупційного бюро України, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань, Міністерства фінансів України, Міністерства юстиції України від 17.08.2020 р. № 613/380/93/228/414/510/2801/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.2020 р. за № 849/35132 (далі - Інструкція), цілями міжнародного співробітництва з використанням інформаційної системи Інтерполу є: установлення місцезнаходження осіб, які розшукуються, з метою їх затримання, арешту, обмеження свободи пересування та подальшої видачі (екстрадиції) (абзац 1 пункту 2 розділу ІІ Інструкції).

Згідно пункту 1 розділу 4 Інструкції уповноважений орган запитує публікацію Генеральним секретаріатом Інтерполу Червоного оповіщення щодо осіб, які розшукуються з метою їх затримання, арешту, обмеження свободи пересування та подальшої видачі (екстрадиції) в Україну. Публікація Червоного оповіщення запитується за таких умов: вчинене особою діяння кваліфіковано як злочин відповідно до КК України; особу в установленому законодавством порядку оголошено в розшук правоохоронними органами України; для притягнення до кримінальної відповідальності за злочин, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на максимальний строк не менше двох років; для виконання вироку, яким особу засуджено до позбавлення волі на термін щонайменше шість місяців, або якщо невідбута особою частина покарання становить не менше шести місяців.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 575 КПК України визначено, що видача особи в Україну може бути запитана лише на підставі ухвали суду про тримання особи під вартою.

З огляду на викладене слідчий суддя вбачає наявність достатніх підстав для задоволення клопотання, оскільки матеріали клопотання обґрунтовано та прокурором в судовому засіданні доведено обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і те, що підозрювана оголошена у розшук.

Питання доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого злочину та правильності кваліфікації її дії слідчим суддею при розгляді клопотання не вирішувались, оскільки підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду справи по суті.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. 2, 40, 131, 132, 176-178, 183, 184, ч. 6 ст. 193, 194, 575 КПК України, слідчий суддя,

ухвалив:

Клопотання - задовольнити.

Обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Склярівки, Сумського району Сумської області, громадянці України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 , яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Роз`яснити, що у такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваної, обвинуваченої розглядає питання про застосування запобіжного обраного заходу у виді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_3.