УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 червня 2022 року
м. Київ
справа № 543/391/20
провадження № 51-1718ск22
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 04 квітня 2022 року,
встановив:
Ухвалою Оржицького районного суду Полтавської області від 05 жовтня 2021 року кримінальне провадження № 0000152, внесене до ЄРДР 29 червня

2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, закрито на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 04 квітня 2022 року зазначену ухвалу місцевого суду залишено без змін.
Зі змісту касаційної скарги убачається, що прокурор не погоджується з вказаною ухвалою апеляційного суду.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог

п. 4 ч. 2, ч. 3 зазначеної статті.
Згідно зі ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, та думка особи, яка подає касаційну скаргу, з приводу її участі у касаційному розгляді.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального

та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального

закону (ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України

про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).
Тому скаржник, заперечуючи законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, має конкретно вказати в чому саме полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно

до ст. 438 КПК України є підставами для скасування чи зміни судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.
Однак, всупереч вищевказаному, прокурор у своїй скарзі, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, як на підставу для скасування оскарженої ухвали апеляційного суду, доводів на обґрунтування зазначеної позиції з урахуванням положень ст. 412 КПК України не наводить.
Крім того, прокурор, надаючи свою оцінку доказам, заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження та посилається

на неповноту судового розгляду, що в силу статей 433, 438 КПК України

не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Також, усупереч ч. 3 ст. 427 КПК України, прокурор у скарзі не зазначає чи бажає він брати участь у касаційному розгляді.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається без руху.
Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 04 квітня 2022 року залишити без руху і надати йому для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу йому буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3