КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

23 травня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 07 лютого 2022 року, у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердичів Житомирської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 153, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 152 КК України (в редакції 2001 року), ч. 1 ст. 156, ч. ч. 3, 4 ст. 152 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6
та обвинуваченого ОСОБА_5 , який брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ «Київський слідчий ізолятор»,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 07 лютого 2022 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 07.04.2022 року, без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.
Цією ж ухвалою суд відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченому запобіжного заходу.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції, як зазначено в оскаржуваній ухвалі, виходив із того, що на теперішній час наявні та не змінились ризики, передбачені п. п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема можливість ОСОБА_5 незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення. Обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає особі обвинуваченого, тяжкості вчинених злочинів, які йому інкримінуються, а тому суд дійшов до висновку про відсутність, на даний час, підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший, більш м`який запобіжний захід.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 07 лютого 2022 року у справі № 756/8879/21 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 скасувати та змінити відносно останнього запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_3 , з покладенням на нього процесуальних обов`язків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 9 ч. 5 ст. 194 КПК України.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник ОСОБА_6 посилається на те, що оскаржувана ухвала суду, є незаконною, невмотивованою та необґрунтованою, оскільки судом допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, є підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Як зазначає у скарзі апелянт, продовжуючи обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд 1-ї інстанції погодився з доводами сторони обвинувачення про існування ризиків, передбачених пунктами 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та їх незмінності, зокрема можливості ОСОБА_5 незаконно впливати на потерпілих та свідків і вчинити інше кримінальне правопорушення, з чим сторона захисту категорично не погоджується.

Навівши відповідні положення національного та міжнародного законодавства, а також судову практику Європейського суду з прав людини, захисник обвинуваченого звертає увагу на те, що доцільність продовження строку тримання під вартою повинна ґрунтуватися на презумпції того, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування.

Однак, зі плином часу, інтереси слідства стають недостатніми для обґрунтування тримання підозрюваного під вартою, оскільки за нормального перебігу подій ризики зменшуються з часом, завдяки проведенню дізнання, перевірок, отриманню показань.

У зв`язку з цим, доводи суду першої інстанції щодо наявності наведених в ухвалі ризиків, як вважає апелянт, носять неконкретний та абстрактний характер, що не дає змоги дійти висновку про наявність зазначених ризиків, оскільки відсутні будь-які конкретні докази (фактичні дані), пояснення суду та обґрунтування щодо намірів або дій ОСОБА_5 , направлених на незаконний вплив на потерпілих та свідків.

Доводи суду першої інстанції щодо наявності ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, з огляду на те, що ОСОБА_5 вчиняв злочини відповідної категорії протягом тривалого часу, на думку захисника, не можуть служити підставою для наявності такого ризику, оскільки посилання на минуле особи не може бути достатнім для виправдання відмови у звільненні.

Вказаний ризик відсутній ще й тому, що ОСОБА_5 , як зазначає його захисник, не має попередніх судимостей, до кримінальної відповідальності притягується вперше.

Більш того, інформування ОСОБА_5 про притягнення його до кримінальної відповідальності, його перебування за гратами більше року, наявність відносно нього кримінального переслідування, вже самі по собі є стримуючими для нього факторами від вчинення аналогічних або будь-яких злочинів, оскільки він характеризується позитивно, є творчою, талановитою та відомою людиною, має міцні соціальні зв`язки, відомі народні артисти та публічні особи мають бажання поручитися за належну поведінку ОСОБА_5 , який не відноситься до осіб, які мають відношення до злочинних угрупувань та які обрали злочинний шлях, як професію та сенс життя.

Також захисник звертає увагу на те, що всі вказані вище доводи щодо наявності зазначених ризиків були підставою під час обрання підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою 27.11.2020 і, можливо, на початковому етапі були достатні для обрання такого запобіжного заходу. Проте зі плином часу таких доводів стає недостатньо.

Окрім цього, сторона захисту посилається на те, що судом першої інстанції не вмотивовано чому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язку носити електронний засіб контролю та утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками у справі, не забезпечить виконання ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу останнього та просили її задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення скарги захисника та просив залишити ухвалу суду без змін; перевіривши надані суду апеляційної інстанції матеріали, а саме копію оскаржуваної ухвали від 07 лютого 2022 року та клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для продовження запобіжного заходу, так само як і для його застосування, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до вимог ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції, незалежно від наявності клопотань, зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 цього Кодексу, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме до спливу продовженого строку, повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 07 лютого 2022 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість, як застосування, так і продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

З огляду на це, посилання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на те, що наведені в ухвалі суду ризики носять неконкретний та абстрактний характер, що не дає змоги дійти висновку про існування зазначених ризиків, оскільки відсутні будь-які конкретні докази (фактичні дані), які б могли свідчити про наміри або дії ОСОБА_5 , направлені на незаконний вплив на потерпілих та свідків, а також на відсутність ризику того, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки останній раніше не притягувався до кримінальної відповідальності та має позитивну репутацію у суспільстві, не можуть бути визнані безумовними підставами для скасування ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 07 лютого 2022 року, оскільки судом апеляційної інстанції не встановлено даних, які б дозволили зробити висновок про те, що зазначена ухвала є незаконною або необґрунтованою.
Всупереч доводам апеляційної скарги, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого, з достатньою повнотою та об`єктивністю дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та, враховуючи їх сукупність, дійшов обґрунтованого висновку про те, що вагомість наявних у справі доказів, тяжкість і обставини інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, яке йому загрожує, дані, що характеризують особу обвинуваченого та інші обставини, свідчать про наявність ризиків того, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може впливати на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, і що наразі існують достатні підстави для продовження його тримання під вартою, з урахуванням тієї обставини, що суд лише досліджувати по справі, при цьому потерпілі та свідки ще взагалі не допитувалися.

До цього слід також додати і той факт, що, як встановлено під час апеляційного розгляду, на сьогоднішній день, після спливу продовженого строку тримання під вартою, згідно оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції повторно розглянуто питання доцільності тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, та продовжено строк його тримання під вартою до 15 липня 2022 року, що підтверджує відсутність достатніх підстав для задоволення апеляційної скарги та зміни обраного обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який.
Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991р.).
Отже, за висновком колегії суддів, приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги відсутність будь-яких порушень норм КПК України з боку суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, прийняти рішення, яким ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 07 лютого 2022 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника адвоката ОСОБА_6 без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419 та 422-1 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 07 лютого 2022 року, відповідно до якої суд продовжив обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 07 квітня 2022 року, без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи: 756/8879/21

Номер провадження: 11-кп/824/2058/2022

Категорія: ч. 2 ст. 153, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 152 КК України (в редакції 2001 року), ч. 1 ст. 156, ч. ч. 3, 4 ст. 152 КК України
Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_8

Доповідач - суддя ОСОБА_1