Провадження № 1-кп/761/782/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 вересня 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 ,розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 120 181 001 000 108 95 від 11.10.2018 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 187 КК України,
у с т а н о в и в :
У провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
Рішенням суду від 28.07.2021 продовжений строк тримання обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_6 під вартою по 25.09.2021 У той же час, зважаючи на складність кримінального провадження, завершити його судовий розгляд до зазначеної дати не виявилось можливим.
Керуючись обов`язком, визначеним ч. 3 ст. 331 КПК України, суд постановив на обговорення сторін судового провадження питання доцільності продовження застосованого до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Державний обвинувач наполягала на актуальності ризиків непроцесуальної поведінки обвинувачених, зазначивши, що останні можуть переховуватись від суду, з метою зміни свідками та потерпілими своїх показань незаконно впливати на останніх, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

У зв`язку з цим державний обвинувач просила продовжити строк тримання обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_6 під вартою.
Обвинувачений ОСОБА_4 покладався на розсуд суду.
Захисник ОСОБА_5 просив застосувати до ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід.
Захисник ОСОБА_7 заперечував проти продовження строку застосованого до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу, просив застосувати до останнього запобіжний захід, не пов`язаний з утриманням останнього під вартою, вважаючи зазначені прокурором ризики необґрунтованими.
Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав думку свого захисника.
Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 підтримали думку інших представників сторони захисту.
Суд, заслухавши думки сторін, дослідивши наявні у суду матеріали, дійшов висновку про таке.
У силу ч. 3 ст. 331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності тримання обвинуваченого під вартою до спливу продовженого двомісячного строку дії цього запобіжного заходу. За наслідками розгляду цього питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Глава 18 КПК, визначаючи порядок вирішення наведеного вище питання, передбачає, що на стадії досудового розслідування встановленню підлягає низка чинників: чи є підозра обґрунтованою; чи є достатні підстави вважати, що існує хоча б один з передбачених ст. 177 КПК ризиків, на які вказує прокурор; чи може запобігти існуючим ризикам застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.

Водночас, Главою 28 КПК визначено, що судовий розгляд кримінального провадження здійснюється з метою встановлення, чи доведена вина особи поза розумним сумнівом. Тобто, оцінка обґрунтованості підозри на цій стадії судового провадження виключається.

Таким чином, суд, розглядаючи питання щодо доцільності подальшого тримання особи під вартою, має встановити існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки цієї особи, а також, чи може запобігти існуючим ризикам застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.

У своїй практиці ЄСПЛ, досліджуючи строк, протягом якого підозрюваний обмежується у свободі у зв`язку з його триманням під вартою, зазначає, що тримання під вартою особи має відповідати меті п. 1 ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), тобто продовження тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності певного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до свободи особистості.

У рішенні «Сергій Волосюк проти України» ЄСПЛ визначив, що тривалість попереднього ув`язнення особи у відповідній справі не має перевищувати розумного строку, для визначення якого необхідно дослідити факти на користь та проти існування реального суспільного інтересу, який за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи особи.

З викладеного витікає, що досліджуючи такі факти, суд, має дослідити обставини відповідної справи, виходячи з наданих сторонами кримінального провадженнями матеріалів щодо обставин вчинення інкримінованих особі дій, оцінки її моральних якостей, а також наявності чинників, які можуться стримати обвинуваченого від вчинення дій з метою перешкоджання судового розгляду кримінального провадження.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Ладент проти Польщі» тримання під вартою у відповідності до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 19.10.2009 № 26-рп/2009 принцип пропорційності передбачає встановлення обмежень прав і свобод людини і громадянина за умови, що таке обмеження є суспільно необхідним.

З наведеного витікає, що принцип пропорційності, який є складовою принципу верховенства права, діючи у сфері застосування дії запобіжного заходу, вимагає, щоб застосований до особи захід забезпечував збалансованість приватних інтересів особи та публічних інтересів, тобто за конкретних обставин справи був необхідним важелем забезпечення належної процесуальної поведінки особи та суспільної безпеки.

Таким чином, суд, розглядаючи питання щодо доцільності подальшого тримання особи під вартою, має встановити існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки цієї особи, а також, чи виправдовує подальше обмеження прав особи справжній інтерес суспільства.

Ризиками непроцесуальної поведінки обвинувачених прокурором зазначені можливість переховування останніх від суду, здійснення незаконного впливу на потерпілих та інших обвинувачених у кримінальному провадженні, та вчинення ними іншого злочину.

Оцінюючи реальність існування ризику переховування обвинувачених від суду, крім суворості покарання, суд має врахувати також складність обставин справи і судового розгляду, оскільки інкриміновані обвинуваченим дії пов`язані, зокрема, з діяннями, які кваліфіковані, як тяжкий злочин, що вчинений шляхом застосування до потерпілого насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.

Отже, з огляду на викладене, врахуванню підлягають характер обвинувачених, їх моральні принципи та наявність інших чинників, що зможуть стримати останніх від позапроцесуальної поведінки: наявність постійного місця мешкання, родини, роботи, міцних соціальних зв`язків та будь-яких інших зв`язків з країною, у якій ведеться їх переслідування.

З огляду на суспільну небезпечність та характер інкримінованих обвинуваченим дій, вчинених шляхом розбійного нападу за попередньою змовою групою осіб з погрозою використання ножа та застосуванням до потерпілого насильства, що є небезпечним для його життя та здоров`я, суд вважає не безпідставним висновок про наявність високої ймовірності вчинення останніми зазначених прокурором позапроцесуальних дій з метою створення перешкод судовому розгляду або ж загрози суспільству.

Викладене, на переконання суду, свідчить про доведеність ризику вчинення обвинуваченими дій, спрямованих на переховування від суду.
Крім того, суд вважає, що з метою уникнення кримінальної відповідальності обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_4 можуть вчинити дії, спрямовані на незаконний вплив на потерпілих та обвинуваченого ОСОБА_8 з метою зміни останніми наданих раніше показань.
Наявність у обвинувачених певних сімейних та соціальних зв`язків, постійного місця реєстрації на території України не зменшують вищевикладений ризик до такого ступеню, щоб повністю виключити його.

Також, враховуючи, що приймаючи до уваги наявність у ОСОБА_6 та ОСОБА_4 судимості, а також інформацію про притягнення ОСОБА_6 Оболонським УП ГУНП у м. Києві до кримінальної відповідальності, відсутність у обвинувачених офіційного та стабільного джерела доходу, дійшов висновку про доведеність ризику вчинення останніми іншого кримінального правопорушення.
На підставі викладеного, з урахуванням доводів учасників кримінального провадження, суд дійшов висновку про наявність факторів, які передбачені ч. 1 ст. 194 КПК, що дає підстави для визнання доцільним продовження строку тримання обвинувачених під вартою.
При цьому відповідно до положень ч.4 ст. 183 КПК України суд вважає за можливе при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначати розмір застави, оскільки ОСОБА_4 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні злочину, з погрозою застосування насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я особи.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 177, 178, 180, 194, 331 КПК України, суд
у х в а л и в :
Продовжити строк дії застосованого до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 09 листопада 2021 року включно.

Продовжити строк дії застосованого до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 09 листопада 2021 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду упродовж п`яти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1