Справа № 465/4005/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/365/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2022 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 з доповненнями на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 13 квітня 2022 року,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,

встановила:

ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 13 квітня 2022 року матеріали обвинувального акту з додатками у кримінальному провадженні за № 0001832 від 15 червня 2018 року щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 185 КК України повернуто прокурорці Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області ОСОБА_6 для приведення їх у відповідність вимогам, передбаченим п. 4 ст. 110 та п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України.
На ухвалу суду прокурор ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу та доповнення до неї, просить оскаржувану ухвалу скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування вказує, що згідно ухвали підготовчого судового засідання від 13.04.2022, суддею вказано на невідповідність анкетних відомостей обвинуваченого ОСОБА_8 щодо адреси проживання зазначеної в обвинувальному акті, як підставу, що перешкоджає подальшому розгляду обвинувального акту відносно такого в судовому провадженні.
Разом з тим, згідно обвинувального акту, а також долученої до такого угоди про примирення, органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_8 зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 . Крім того, відомості щодо місця народження, реєстрації місця проживання та фактичного місця проживання отримані органом досудового розслідування згідно долученої до матеріалів кримінального провадження заяви на видачу паспорта Ф-1 ОСОБА_8 , а також згідно показів, зафіксованих в процесуальних документах - протоколі допиту підозрюваного. Зокрема, згідно показів ОСОБА_9 , відображених в протоколі допиту підозрюваного, останній вказав, що зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 .
Таким чином, при проведенні та завершенні досудового розслідування, за наслідками якого складено та вручено обвинувальний акт в кримінальному провадженні, а також долучено угоду про примирення між підозрюваним та потерпілим, слідчим вжито всіх можливих та необхідних процесуальних заходів для встановлення та фіксації анкетних відомостей підозрюваного у кримінальному правопорушенні ОСОБА_8 , а тому покликання судді на невідповідність обвинувального акту вимогам п.2 ч.2 ст.291 КПК України є необгрунтованим.
Згідно ухвали суду кваліфікація дій обвинуваченого за ч.2 ст. 185 КК України не відповідає дійсній, обвинувальний акт не відповідає вимогам, п.5 ч.2 ст.291 КПК України.
Разом з тим, згідно обвинувального акту, а також долученої до такого угоди про примирення, органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_10 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, тобто кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.
Підставою кваліфікації кримінального провадження№0001832 від 15.06.2018 за ч.2 ст. 185 КК України, за ознакою повторності стала наявність на розгляді Сихівського районного суду м.Львова кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, що узгоджується з позицією Верховного Суду України від 06.11.2009 № 10, чинною на дату скерування обвинувального акту до суду.
Враховуючи те що в даному обвинувальному акті викладено фактичні обставини кримінального правопорушення в повному обсязі, встановлено час і місце вчинення кримінального правопорушення згідно вимог ст.291 КПК України, апелянт вважає, що твердження суду 1 інстанції не знаходить свого підтвердження.
Вказує, що висновок суду, щодо невірної кваліфікації дій є необгрунтованим, таким що не відповідає фактичним обставинам кримінального правопорушення.
Наголошує, що в порушення вимог чинного кримінального процесуального закону України, підготовче судове засідання проведено без участі обвинуваченого (ст.314 КПК), а покликання суду на необхідність проведення такого без участі обвинуваченого, зважаючи на формальний підхід органів поліції та прокурора для розшуку обвинуваченого та встановлення місця його знаходження, що відображено в ухвалі, не ґрунтується на матеріалах судового провадження, а тому зроблені висновки суду без наявності реального підґрунтя для їх існування. Суд позбавлений можливості оцінити активність чи бездіяльність в проведенні розшукових заходів за відповідною ухвалою суду про розшук обвинуваченого, через відсутність доступу до матеріалів оперативно-розшукової справи.
Таким чином, виконання ухали про розшук обвинуваченого та, відповідно, відновлення судового провадження, пов`язане з вказівкою в процесуальному Законі на момент встановлення місцязнаходження обвинуваченого, тобто його розшуку, або видужання. КПК України не містить процесуальних підстав, а тому повноважень суду, на відновлення провадження через тривалість розшукових заходів або «неактивність» дій прокурора з розшуку чи контролю за проведеними заходами, в тому числі не повідомлення суду про «механізм» розшуку обвинуваченого в даному кримінальному провадженні.
Водночас, в порушення вимог ст.335 КПК України, ухвала суду від 19.02.2020 про оголошення розшуку ОСОБА_8 та зупинення судового провадження, без проведення судового засідання скасована 16.03.2022 з відновленням судового провадження.
Підкреслює, що при постановленій ухвали всудом істотно порушено вимоги ст.474 КПК України, адже не вирішено питання затвердження чи відмови в затвердженні укладеної підозрюваним з потерпілим угоди про примирення, яка направлена в суд з обвинувальним актом в кримінальному провадженні.
Крім цього, у своїй ухвалі суд зазначає, що обвинувальний акт скерований до суду не прокурором, який призначений у порядку ст.37 КГІК України, а заступником керівника Львівської місцевої прокуратури № З ОСОБА_11 , процесуальні права якого у даному кримінальному провадженні нічим не закріплені. Отже, прокурор ОСОБА_6 покладені на нього обов`язки звернутися до суду з обвинувальним не виконала. До суду звернулась особа, процесуальні права та обв`язки якої у даному кримінальному провадженні, не підтвердженні.
З даного приводу зазначає, що, 02.07.2018 ОСОБА_11 був заступником керівника Львівської місцевої прокуратури № 3, що вказано у супровідному листі, яким скеровано обвинувальний акт з додатками. Відповідно до положень ст. 121 Конституції України прокуратура України становить єдину систему. Відповідно до вимог ст. 13 Закону України «Про прокуратуру» заступник керівника місцевої прокуратури представляє місцеву прокуратуру у зносинах з органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, державними органами, особами, установами та організаціями.
Крім того, згідно п.9.5.2. Інструкції з діловодства органів прокуратури України, що затверджено Наказом Генеральним прокурором України №3 від 15.01.2015 документи підписуються повноважними особами органів прокуратури, як правило, на першому примірнику документа відповідно до їх компетенції, встановленої чинними нормативно-правовими актами.
На підставі наведеного, супровідний лист про скерування обвинувального акту до суду адресується на ім`я голови місцевого суду та підписується керівником прокуратури, першим заступником керівника прокуратури чи заступником керівника прокуратури.
Наголошує, що суд першої інстанції не посилався в ухвалі на конкретні норми КПК, які містили б чітко визначений строк, впродовж якого прокурор зобов`язаний скерувати обвинувальний акт до суду. Системний аналіз норм КПК та глави 24 зокрема, не містять вказівки на конкретно визначений строк, впродовж якого прокурор зобов`язаний скерувати обвинувальний акт до суду.
У судове засідання суду апеляційної інстанції обвинувачений та потерпілий не з`явились, про причини своєї неявки суд не повідомили. Враховуючи положення ч. 4 ст. 405 КПК України, думку прокурора, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд за відсутності осіб, які не з`явились у судове засідання.

Заслухавши доповідача, виступ прокурора у підтримку поданої апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання колегії суддів оскаржувана ухвала не відповідає наведеній нормі закону.

Так, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо такий не відповідає вимогам цього Кодексу.

Колегія суддів враховує, що розшук обвинуваченого ОСОБА_8 завершений не був і ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 16 березня 2022 року суд першої інстанції відновив провадження у даній справі, а оголошений судом, відповідно до ухвали від 19 лютого 2020 року розшук обвинуваченого ОСОБА_8 відмінив та призначив у справі на 04 квітня 2022 року підготовче судове засідання, у якому і ухвалив рішення про повернення прокурору обвинувального акта у зв`язку із невідповідністю такого вимогам п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України.
Вимоги до обвинувального акта закріплено у ст. 291 КПК України.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали місцевий суд у підготовчому судовому засіданні прийняв рішення про повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0001832 від 15 червня 2018 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст. 185 КК України , для приведення у відповідність вимогам, передбаченим п.2 ч.2 ст. 291 КПК України.
Таке рішення судом першої інстанції мотивовано тим, що в обвинувальному акті щодо ОСОБА_8 відсутні належним чином встановлені анкетні дані обвинуваченого, а також вказаний обвинувальний акт не містить дати його затвердження.
З такими висновками місцевого суду колегія суддів не погоджується, з огляду на таке.

Положеннями п.2 ч. 2 ст. 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт повинен містить анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).

Згідно матеріалів справи обвинувальний акт у кримінальному провадженні, надійшов до Франківського районного суду м. Львова 05 липня 2018 року від заступника керівника Львівської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_11 , такий містить анкетні відомості обвинуваченого ОСОБА_8 , які було встановлено під час досудового розслідування.
Так, у вказаному обвинувальному акті, зокрема, зазначено, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Тартаків, українець, громадянин України, раніше судимий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 .
Тобто, колегія суддів вважає, що обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні відповідає вимогам п.2 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки містить анкетні відомості обвинуваченого ОСОБА_8 , які було встановлено органом досудового розслідування, зокрема,прізвище обвинуваченого, його ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство.

Водночас відсутність в обвинувальному акті належним чином встановлених анкетних даних обвинуваченого, як зазначив місцевий суд у своєму рішенні, яке оскаржується, не є свідченням невідповідності обвинувального акта вимогам п.2 ч. 2 ст. 291 КПК України.
Невідповідність обвинувального акта вимогам п.2 ч. 2 ст. 291 КПК України може мати місце, коли обвинувальний акт взагалі не містить визначених законом анкетних даних обвинуваченого.
Крім цього, колегією суддів встановлено, що незважаючи на те, що у резолютивній частині оскаржуваної ухвали зазначено про повернення прокурору вказаного обвинувального акта щодо ОСОБА_8 для приведення його у відповідність до вимог п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України, у мотивувальній частині цієї ж ухвали судом першої інстанції також зроблено висновок про невідповідність даного обвинувального і вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, яка передбачає, що обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Разом з тим, згідно обвинувального акту, а також долученої до такого угоди про примирення, органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_8 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, тобто кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.

Підставою кваліфікації кримінального провадження №0001832 від 15.06.2018 за ч.2 ст. 185 КК України, за ознакою повторності стала наявність на розгляді Сихівського районного суду м.Львова кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, що узгоджується з позицією Верховного Суду України від 06.11.2009 № 10, чинною на дату скерування обвинувального акту до суду.

Водночас, питання кваліфікації відповідно до п.4 ч.1 ст. 91 КПК України є предметом доказування в ході судового розгляду та не є предметом розгляду у підготовчому судовому засіданні.

Враховуючи те що в даному обвинувальному акті викладено фактичні обставини кримінального правопорушення в повному обсязі, встановлено час і місце вчинення кримінального правопорушення згідно вимог ст.291 КПК України, твердження суду першої інстанції не знаходить свого підтвердження.

Крім цього, у своїй ухвалі суд зазначив, що обвинувальний акт скерований до суду не прокурором, який призначений у порядку ст.37 КПК України, а заступником керівника Львівської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_11 , процесуальні права якого у даному кримінальному провадженні нічим не закріплені. Отже прокурор ОСОБА_6 покладені на нього обов`язки звернутися до суду з обвинувальним не виконала. До суду звернулась особа, процесуальні права та обв`язки якої у даному кримінальному провадженні, не підтвердженні.

Проте, 02.07.2018 ОСОБА_11 займав посаду заступника керівника Львівської місцевої прокуратури № 3, що вказано у супровідному листі, яким скеровано обвинувальний акт з додатками. Відповідно до положень ст. 121 Конституції України прокуратура України становить єдину систему. Відповідно до вимог ст. 13 Закону України «Про прокуратуру» ( в редакції від 14.10.2014 року з подальшими змінами та доповненнями) заступник керівника місцевої прокуратури представляє місцеву прокуратуру у зносинах з органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, державними органами, особами, установами та організаціями.

Крім того, згідно п.9.5.2. Інструкції з діловодства органів прокуратури України, що затверджено Наказом Генеральним прокурором України №3 від 15.01.2015 року документи підписуються повноважними особами органів прокуратури, як правило, на першому примірнику документа відповідно до їх компетенції, встановленої чинними нормативно-правовими актами.

На підставі наведеного, супровідний лист про скерування обвинувального акту до суду адресується на ім`я голови місцевого суду та підписується керівником прокуратури, першим заступником керівника прокуратури чи заступником керівника прокуратури.

За встановлених обставин, апеляційна скарга прокурора визнається судом апеляційної інстанції обґрунтованою, а тому ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 13 квітня 2022 року про повернення прокурору обвинувального акту щодо ОСОБА_8 слід скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції у тому ж складі суду.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 з доповненнями задоволити.
Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 13 квітня 2022 року, якою обвинувального акту з додатками у кримінальному провадженні за № 0001832 від 15 червня 2018 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 185 КК України повернуто прокурору Франківської окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_6 для приведення їх у відповідність вимогам, передбаченим п. 4 ст. 110 та п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України скасувати.
Призначити новий розгляд у суді першої інстанції у тому ж складі суду.
Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4