ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)
захисника ОСОБА_8
потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2022 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 296, ч.1 ст. 119 КК України, у кримінальному провадженні № 0000677, № 0001692,
Встановила:
Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2022 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 296, ч.1 ст. 119 КК України та призначено йому покарання:
- за ч.1 ст. 296 КК України - у виді обмеження волі на строк 2 роки.
Відповідно до ст. 49 КК України, ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 296 КК України, у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.
- за ч.1 ст. 119 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили залишено без змін.
Строк покарання ухвалено рахувати з 19 квітня 2022 року, зарахувавши у строк відбуття покарання строк перебування ОСОБА_7 під вартою з 11.09.2020 року по 19.04.2022 року включно.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 матеріальну шкоду у сумі 8 601 гривня 84 копійки та моральну шкоду у сумі 5 000 гривень.
Вирішено долю речових доказів.
Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 16.03.2019 року приблизно о 19.10 год., сів на зупинці громадського транспорту до першого вагону трамваю, який рухався по маршруту № 12 в напрямку пл. Старомостової у м. Дніпро, де з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, супроводжуючи свої дії особливою зухвалістю, що виразилося у зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих правил поведінки і моральності у громадських місцях, розуміючи, що він знаходиться у громадському місці, а саме у вагоні трамваю, який рухався по маршруту № 12, бажаючи протиставити себе та прагнучи показати свою зневагу та самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, вчинив хуліганство при наступних обставинах.
Так, приблизно о 19.20 год. ОСОБА_7 , перебуваючи у вагоні трамваю, який рухався по маршруту № 12, на зупинці громадського транспорту, яка знаходиться на вул. М. Грушевського та вул. Вознесенської у м. Дніпро вийшов з трамваю і продовжуючи реалізацію раптово виниклого умислу, направленого на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, підійшов до першого вагону трамваю №12, де здійснюючи свій злочинний намір грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, з особливою зухвалістю, взяв камінь та кинув його у перший вагон трамваю, внаслідок чого спричинив потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, втисненого перелому передньої стінки лобної пазухи праворуч, забійної рани в лобній області праворуч, синця у правій параорбітальній області, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день).
Крім того, 24.08.2020 року близько 11.39 год. ОСОБА_7 , знаходився біля буд.35 по вул. Українська в м. Дніпро, де зустрів потерпілого ОСОБА_10 , де між ним та вказаним потерпілим, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків відбулась сварка.
Перебуваючи в той же день та час у вказаному місці, ОСОБА_7 , не маючи наміру на спричинення ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, не бажаючи його смерті та не передбачаючи суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, хоча в силу віку та життєвого досвіду, переваги над потерпілим за фізичними даними, повинен був і міг їх передбачити, оскільки бачив, що ділянка місцевості, де він знаходився з потерпілим має асфальтове покриття, тобто проявивши, тим самим, злочинну недбалість, ОСОБА_7 , з метою здійснення насильницьких дій, наблизився до ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій ОСОБА_7 почав наносити удари в ділянку тулуба та кінцівок потерпілого ОСОБА_10 , після чого, ОСОБА_7 прослідував за потерпілим ОСОБА_10 до перехрестя вул. Короленко та вул. Української у м.Дніпро, де наніс один удар правою ногою по ногам потерпілого ОСОБА_10 , від чого останній впав на асфальтовану ділянку місцевості, вдарившись при цьому частиною голови об асфальт, та вдарив ногою по голові.
Після цього, вважаючи свої злочинні дії доведеними до кінця, ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник.

Внаслідок злочинної недбалості ОСОБА_7 , потерпілому ОСОБА_10 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми: 5 саден в лобній ділянці по центру на 4,5 см. вище від перенісся; 3 синця на верхній повіці лівого ока в правій параорбальній ділянці (в проекції внутрішнього та зовнішнього кінців), садна на тлі синця на верхній повіці лівого ока та в правій виличній ділянці; 3 крововиливи на перехідній каймі верхньої губи по центру та дещо ліворуч; 3 садна в потиличній ділянці праворуч на 6 см. вище від зовнішнього потиличного горба та на 3,5 см вправо від середньої умовної лінії голови, в правій перед та завушній ділянках; синець на підборідді знизу ліворуч на 2 см. назовні від середньо-умовної лінії голови; великовогнищевий крововилив з незмінених еретроцитів та слабко вираженою лейкоцитарною реакцією у товщі м`яких тканин голови при Перльс-негативній реакції у товщі м`яких покривних тканинах голови в потилично-тім`яній ділянці праворуч; перелом кісток склепіння та основи черепа; крововилив над твердою мозковою оболонкою (між кістками черепа та твердою мозковою оболонкою) в потиличній ділянці, об`ємом близько 130 мл та крововилив під твердою мозковою оболонкою в лівій половині передньої черепної ямки з ознаками слабко та помірно вираженою лейкоцитарною реакцією при Перльс негативній реакції; здавлення лівої потиличної частки та обох гемісфер мозочка; вогнищеві крововиливи під м`якими мозковими оболонками на випуклій поверхні обох півкуль мозку на базальній поверхні обох лобних та скроневих часток з ознаками слабко вираженої лейкоцитарної реакції та проявами внутрішньосудинного лейкоциту; розриви м`якої мозкової оболонки в ділянці полюса лівої лобної частки; крововиливи в речовині головного мозку з ділянками забиття його тканини (гістологічно численні поліморфновогнищеві внутрішньомозкові крововиливи з ознаками лейкоцитарної реакції та перефокальним некрозом нейропілю); розсіяні крововиливи з ознаками слабко вираженої лейкоцитарної реакції у товщі м`якої мозкової оболонки мозочка; набряк оболонки та речовини головного мозку, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які призвели до настання смерті потерпілого ОСОБА_10 , а також 9 синців по задній поверхні обох ліктьових суглобів з переходом на верхню третину передпліч, на тильній поверхні лівої кисті, на передній поверхні лівого плеча у середній третині, по зовнішній поверхні лівого передпліччя у нижній третині; 28 саден на тлі синців по задній поверхні обох ліктьових суглобів та на передній поверхні лівого плеча у середній третині, по зовнішній поверхні лівого ліктьового суглобу, на внутрішній поверхні правого плеча у нижній третині, 6 саден на передній поверхні правого та лівого колінних суглобів, на передній поверхні лівої гомілки у верхній третині; 4 синця на передній поверхні лівого колінного суглобу, на передній поверхні у верхній третині правої гомілки, синець на передній поверхні грудної клітини ліворуч у верхній третині з розповсюдженням на ліву ключичну, не менше 18 саден на спині у верхній, середній та нижній третинах, 3 вогнищевих крововилива в товщі м`яких тканин в міжлопатковій ділянці та поперековій ділянці праворуч та ліворуч, що відносяться до легких тілесних ушкоджень.
В подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_2 від отриманих тяжких тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_10 помер.
Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_7 , які виразилися у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, органами досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст. 296 КК України.
Також органом досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_7 були кваліфіковані за ч.2 ст. 121 КК України, як такі, що виразилися у спричиненні умисних тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого.

Пред`явлене органом досудового розслідування обвинувачення ОСОБА_7 за ч.2 ст. 121 КК України, було змінено прокурором в ході судового розгляду та дії обвинуваченого ОСОБА_7 перекваліфіковані на ч.1 ст. 119 КК України, як такі, що виразилися у вбивстві, вчиненому через необережність. Представник потерпілого підтримав обвинувачення в начальній редакції за ч.2 ст.121 КК України, наполягаючи на тому, що обвинувачений умисно спричинив його сину тяжкі тілесні ушкодження, від яких він помер.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_11 не погодився з даним рішенням суду. В апеляційній скарзі просить вирок змінити через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 119 КК України у виді обмеження волі у межах санкції вказаної статті.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено. До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 судом віднесено визнання провини та щире каяття.
Судом було встановлено, що ОСОБА_7 раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, задовільно характеризується за місцем проживання.
Зазначає, що з огляду на те, що суд першої інстанції звільнив ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 296 КК України на підставі ст. 49 КК України, тому останній є особою, яка вчинили кримінальне правопорушення за ч.1 ст. 119 КК України вперше.

Представник потерпілого - ОСОБА_12 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явився. Про дату, час ті місце слухання справи повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомив. Враховуючи думки прокурора, обвинуваченого, його захисника та потерпілого ОСОБА_9 , колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника потерпілого ОСОБА_12 .
Під час апеляційного розгляду обвинувачений та його захисник підтримали вимоги апеляційної скарги сторони захисту, просили її задовольнити.
Прокурор просила апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, вирок суду щодо ОСОБА_7 - без змін.
Потерпілий ОСОБА_9 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав вирок суду законним та обґрунтованим.
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддюдоповідача, думки учасників судового засідання, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляцій, колегія суддів дійшла до наступного.
Виходячи із вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів перевіряє судове рішення в межах поданих апеляційних скарг.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 296, ч.2 ст. 121 КК України - вірна та ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності, і ніким з учасників кримінального провадження не оскаржуються.
При обранні обвинуваченому виду та міри покарання, суд першої інстанції враховував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.
Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 - судом не встановлено.
Аналізуючи вимоги апеляційної скарги адвоката про визнання обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого визнання вини та щире каяття, колегія суддів зазначає наступне.
Так, виходячи із системного тлумачення законодавства та із судової практики, щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.
Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.
У даному кримінальному провадженні обвинувачений ОСОБА_7 визнав свою вину. Проте фактів щирого каяття, як і добровільного відшкодування спричиненої потерпілим шкоди, судом не встановлено та стороною захисту не надано.
На думку колегії суддів, ані судом першої інстанції, ані апеляційним судом у ході розгляду скарги не встановлено обставин, які б пом`якшували покарання обвинуваченого.
Колегія суддів приходить до висновку, що при призначенні покарання суд першої інстанції дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).
З врахуванням наведеного, колегія суддів не вбачає порушення судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості покарання.
Враховуючи вищевикладені обставини кримінального правопорушення, тяжкість наслідків, що настали для потерпілих в результаті вчинених ОСОБА_7 злочинів, даних про особу обвинуваченого, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність призначення обвинуваченому покарання за ч.1 ст. 296 КК України - у виді обмеження волі та звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності; за ч.1 ст. 119 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Зазначений висновок є обґрунтованим та відповідає вимогам ст. ст. 65 - 67 КК України, а призначене судом покарання у відповідності до ст. 50 КК України є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та для запобігання вчиненню ним нових злочинів.
Таким чином, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання за своїм видом і розміром є справедливим, і підстав для його пом`якшення, не знаходить.
Доводи захисника обвинуваченого про те, що суд першої інстанції звільнив ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 296 КК України на підставі ст. 49 КК України, тому останній є особою, яка вчинили кримінальне правопорушення за ч.1 ст. 119 КК України вперше, є необґрунтованими.
Виходячи з наведеного, підстав для задоволення апеляційних вимог сторони захисту в цій частині зменшення призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає.
Процесуальні порушення, які б потягли за собою безумовне скасування судового рішення, по справі не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого та зміни або скасування вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 , колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2022 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 296, ч.1 ст. 119 КК України, у кримінальному провадженні № 0000677, № 0001692, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4