Справа №293/644/18
Провадження № 1-кп/293/35/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 серпня 2022 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі

головуючого-судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000139 від 05.04.2018 року по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м.Житомир, мешканки АДРЕСА_1 , непрацюючої, з середньою освітою, незаміжньої, має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, раніше не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_3

захисника ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:
Відповідно до обвинувального акта 27.09.2004 ОСОБА_3 , перебуваючи у приміщенні управління праці та соціального захисту населення Черняхівської районної державної адміністрації, що за адресою: смт. Черняхів, вул. Гречка, 35, з метою незаконного отримання державної соціальної допомоги одиноким матерям, умисно, з корисливих мотивів, маючи на меті незаконне збагачення, ввівши в оману працівників управління праці та соціального захисту населення Черняхівської районної державної адміністрації шляхом приховування обставин, які впливають на призначення і виплату державної допомоги одиноким матерям при оформленні даної допомоги, вказала при заповненні заяви «Про призначення усіх видів соціальної допомоги», затвердженої наказом Міністерства праці соціальної політики України від 22.07.2003 року №205 завідомо неправдиві відомості, про те, що вона не проживає з батьком дитини, хоча фактично з 2002 року та на час подання заяви проживала з біологічним батьком свого сина ОСОБА_6 з яким не перебувала в зареєстрованому шлюбі, однак спільно проживала, пов`язана спільним побутом, мала взаємні права та обов`язки, вела з останнім спільне господарство і виховувала дитину ОСОБА_6 .

Таким чином, ОСОБА_3 в період із 01.01.2015 по 31.12.2015 включно, в порушення ст. 18-1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», п. 33 «Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 №1751 незаконно отримала соціальну допомогу на дитину ОСОБА_6 як одинока матір, чим спричинила державі, в особі районного управління соціального захисту населення Черняхівської районної державної адміністрації матеріальні збитки на загальну суму -9664 грн. 80 коп.

Крім того, 27.09.2004 ОСОБА_3 , перебуваючи у приміщенні управління праці та соціального захисту населення Черняхівської районної державної адміністрації, що за адресою: смт. Черняхів, вул. Гречка, 35, діючи умисно, з корисливих спонукань внесла неправдиві відомості в офіційний документ - заяву про призначення усіх видів соціальної допомоги, затвердженої наказом Міністерства праці соціальної політики України від 22.07.2003 року №205 «Про затвердження форми Заяви про призначення усіх видів соціальної допомоги», який став підставою для призначення соціальної допомоги на дітей одиноким матерям, про те, що вона не проживає з батьком дитини, хоча фактично з 2002 року та на час подання заяви проживала з біологічним батьком свого сина ОСОБА_6 з яким не перебувала в зареєстрованому шлюбі, однак спільно проживала, пов`язана спільним побутом, мала взаємні права та обов`язки, вела з останнім спільне господарство і виховувала дитину ОСОБА_6 .

Також, 27.09.2004 ОСОБА_3 , перебуваючи у приміщенні управління праці та соціального захисту населення Черняхівської районної державної адміністрації, що за адресою: смт. Черняхів, вул. Гречка, 35, діючи умисно, з корисливих спонукань, подала завідомо підроблену заяву про призначення усіх видів соціальної допомоги, затвердженої наказом Міністерства праці соціальної політики України від 22.07.2003 року №205 «Про затвердження форми Заяви про призначення усіх видів соціальної допомоги», яка містила завідомо неправдиві відомості, про те, що вона не проживає з батьком дитини, хоча фактично з 2002 року та на час подання заяви проживала з біологічним батьком свого сина ОСОБА_6 з яким не перебувала в зареєстрованому шлюбі, однак спільно проживала, пов`язана спільним побутом, мала взаємні права та обов`язки, вела з останнім спільне господарство і виховувала дитину ОСОБА_6 .

Дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 1 ст. 190, ч.1 ст. 358, ч.4 ст.358 КК України.

Так, ОСОБА_3 своїми умисними діями, які виразились:

у незаконному заволодінні чужим майном шляхом обману, скоїла кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України;

у підробці іншого офіційного документа, який видається чи посвідчується установою і надає права, з метою його використання підроблювачем, скоїла кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 358 КК України.

у використанні завідомо підробленого документа, скоїла кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 358 КК України.

В судовому засіданні обвинувачена та її захисник просили закрити кримінальне провадження та звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 190, ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Прокурор в судовому засіданні не заперечувала проти закриття кримінального провадження та звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності з підстав, зазначених обвинуваченою та її захисником.
Суд, вислухавши клопотання обвинуваченої та її захисника, думку прокурора, роз`яснивши наслідки закриття провадження за вказаних обставин, дійшов до такого висновку.
Відповідно до ч. 1ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених Законом України про кримінальну відповідальність.
Крім того, ст. 44 КК України передбачено, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Згідно п.1 ч.2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Частина 2 ст.284КПК України передбачає, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Строк давності - це передбачений ст. 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.
Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: - закінчення встановлених ч. 1 ст.49 та ст.106 КК України строків; - відсутність обставин, що порушують їх перебіг (частини 2-4 ст. 49 КК України).
Процесуально - правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: - притягнення особи як обвинуваченого; - згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності (статті 284,288 Кримінального процесуального кодексу України).
Згідно обвинувального акту, ОСОБА_3 інкриміновано вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 190, ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України по подіях з 01.01.2015.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 КК України на момент вчинення кримінального правопорушення, дані кримінальні правопорушення відносились до злочинів невиликої тяжкості, за який передбачено покарання у вигляді:
за ч.1 ст. 190 КК України - штрафу від двох тисяч до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від двохсот до двохсот сорока годин, або виправних робіт на строк до двох років, або обмеження волі на строк до трьох років;
за ч.1 ст. 358 КК України - штрафу до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років;
за ч. 4 ст. 358 КК України - штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років.
Законодавцем було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» згідно з яким були внесені зміни до ст. 12 КК України.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 12 КК України: кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини. Кримінальнимпроступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Відповідно до санкції ч.1 ст. 190, ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України на сьогодні правопорушення, передбачені ч.1 ст. 190 ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України є кримінальним проступком.

Згідно ч. 1 ст. 5 КК України Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.
Початком перебігу строку давності є день, коли кримінальне правопорушення було вчинено, тобто, згідно обвинувального акту 01.01.2015 року.

Закінченням перебігу строку давності є день набрання вироком законної сили.

Підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України є лише таке закінчення відповідного строку давності, який сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила кримінальне правопорушення певної тяжкості.
Таким чином, строк давності спливає і під час досудового розслідування, і під час судового провадження, і після проголошення обвинувального вироку суду. Будь - які процесуальні дії протягом цих строків не припиняють їх перебіг. Якщо строк давності сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду, то особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження щодо цієї особи.
З огляду на наведене, на час судового розгляду у даному кримінальному провадженні і розгляду клопотання обвинуваченої, закінчився строк давності, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України (три роки).
Згідно з ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.
Судом не встановлено обставин і не отримано об`єктивних доказів на підтвердження підстав для зупинення або переривання строків давності, передбачених ч.ч. 2, 3 ст.49 КК України.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Закриття кримінального провадження з цієї підстави не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує (ч. 8 ст. 284 КПК України).
Судом встановлено, що обвинувачена цілком розуміє підставу звільнення від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України, а також наслідки закриття провадження з цієї підстави і після роз`яснення цих положень, наполягала на закритті провадження, відповідно до ст. 49 КК України.

Дотримання умов, передбачених частинами 1-3 ст. 49 КК України є безумовним і звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим.
Тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження (справа) досудове розслідування, попередній розгляд справи суддею, підготовче судове засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили.
Також суд зазначає, що відмова суду у звільненні обвинуваченої від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності буде порушенням прав обвинуваченої, що є недопустимим.
Крім цього, така відмова може призвести до порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо розгляду справи упродовж розумного строку, що є також неприйнятним.

Враховуючи вищенаведене, перевіривши законність заявленого клопотання обвинуваченої та те, що кримінальні правопорушення за яким обвинувачується остання є кримінальним проступком, та з моменту скоєння кримінальних правопорушень (проступку) минуло три роки, перебіг давності притягнення до кримінальної відповідальності, в розумінні ст. 49 КК України, не зупинявся і не переривався, суд дійшов до переконання, що клопотання обвинуваченої про звільнення її від кримінальної відповідальності є таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, а відтак клопотання обвинуваченої слід задовольнити та звільнити її від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, закривши відносно неї кримінальне провадження за ч. 1 ст.190, ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України.
Цивільний позов не заявлено.

Арешт на майно не накладався.

Процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченій на досудовому слідстві та під час розгляду справи в суді не обирався.

Керуючись ст.ст. 12, 44, 49, ч.1 ст. 190, ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України, ст.ст. 284-286, 288, 372, 376 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання обвинуваченої ОСОБА_3 - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 190, ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України у зв`язку із закінченням строків давності на підставі п.2 ч.1 ст. 49 Кримінального кодексу України.

Кримінальне провадження №0000139, внесене в ЄРДР від 05.04.2018 року по обвинуваченню ОСОБА_3 за ч.1 ст. 190, ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Черняхівський районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_7