Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/269/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2022 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Кропивницькому апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 березня 2022 року, якою йому відмовлено у задоволенні заяви про умовно дострокове звільнення від відбуття покарання,
ВСТАНОВИВ:

Засуджений ОСОБА_5 , який відбуває покарання в «Кропивницькій виправній колонії (№6), звернувся до районного суду з клопотанням про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 березня 2022 року відмовлено в задоволенні вказаного клопотання. Приймаючи дане рішення, суд першої інстанції вказав, що засуджений ОСОБА_5 не довів своє виправлення сумлінним ставленням до праці та сумлінною поведінкою, яке може проявлятися не тільки у пасивній формі, тому вважає, що заява про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, засуджений ОСОБА_5 в своїй апеляційній скарзі, просить застосувати до нього ст. 81 КК України та надати можливість бути корисним своїм рідним та близьким.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги умови, в яких він перебуває вже 4 роки. Також, залишено поза увагою те, що він є потерпілим по кримінальному провадженню, яке розслідує ДБР.
Апелянт також зазначає, що він вважав, що адміністрація СІЗО №14 долучить до матеріалів справи характеристики, які подавались до Ленінського суду. Крім того він подавав заяву про бажання вступити до лав Збройних сил України, для захисту суверенітету України від окупантів.
Стосовно стягнення від 08.02.2022, яке не погашене зазначає, що на комісії він пояснив, що протягом двох тижнів він писав заяви до адміністрації, але реакції не було. Виходячи з наведеного засуджений ОСОБА_5 вважає, що до нього можливо застосувати умовно дострокове звільнення.
Вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як убачається з оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого про його умовно дострокове звільнення від призначеного покарання, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що його поведінка, як процес виправлення та перевиховання, за весь час відбування покарання не є взірцевою, не вказує на те, що засуджений виправився.

З таким висновком районного суду погоджується і колегія суддів зважаючи на наступне.

Згідно ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Частиною другою цієї норми встановлено, що умовно дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого під час відбування покарання, яка полягає у стримуванні від порушень режиму, порушень правил внутрішнього розпорядку, вживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, а й активна участь у суспільному житті та сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення свого загальноосвітнього рівня, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, тощо.

Як вбачається з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у постанові № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» свідченням того, що засуджений став на шлях виправлення, є його зразкова поведінка, яка визначається активною участю у суспільному житті, сумлінним виконанням громадських доручень в процесі виконання покарання, сумлінною поведінкою в побуті, прагненням засудженого своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, а також полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечним виконанням законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватись інші особи, які відбувають покарання.

Окрім цього, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним на протязі всього перебування засудженого в установі виконання покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Як убачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_5 засуджений вироком Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29.10.2021 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 186, ч.2 ст.15 ч.2 ст.289, ч.1 ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі, без конфіскації майна. Строк відбування покарання ухвалено рахувати з моменту затримання, тобто з 10.04.2018.
Згідно розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили, вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29.10.2021 набрав законної сили 01.02.2022.
З довідки про наявність заохочень та стягнень засудженого ОСОБА_5 вбачається, що він має 13 стягнень, отримані ним 31.05.2018, 23.07.2018, 27.07.2018, 08.01.2020, 10.01.2020, 13.04.2020, 22.07.2020, 08.12.2020, 11.12.2020, 30.12.2020, 26.05.2021, 08.02.2022 у виді попередження, доган, поміщення до карцеру. Останнє стягнення отримано засудженим перед зверненням до суду з даним клопотанням, а саме за спробу встановити між камерний зв`язок, яке на даний час не знято та не погашено в установленому законом порядку. Заохочень за час утримання під вартою засуджений ОСОБА_5 не має.
Таким чином, характеристика на засудженого ОСОБА_5 є посередньою, оскільки на засудженого накладалися стягнення, які крім останнього на даний час є погашеними, водночас поведінка засудженого не надала адміністрації установи підстав для прийняття рішення щодо його заохочення. Тобто, поведінка засудженого не містить об`єктивних даних про те, що засуджений став на шлях виправлення.

З урахуванням сукупності викладених обставин, колегія суддів відмічає, що поведінка засудженого ОСОБА_5 , як процес виправлення та перевиховання, за весь час відбування покарання не є взірцевою, не була позитивним прикладом для інших засуджених та не вказує на те, що засуджений виправився. Наразі, колегія суддів приходить до висновку про відсутність фактичних даних, які б підтверджували той факт, що мета покарання досягнута, а сам засуджений довів своє виправлення.

Апеляційні доводи засудженого викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновки суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування або зміни судового рішення.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги засудженого необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Керуючись статями 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 березня 2022 року, якою йому відмовлено у задоволенні заяви про умовно дострокове звільнення від відбуття покарання - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4