ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 632/175/21 Номер провадження 11-кп/814/1396/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ «Синельниківська виправна колонія (№94)» кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000023, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 12 лютого 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Вироком суду затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 27.01.2021 між прокурором Первомайської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_9 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні, та обвинуваченим ОСОБА_7 , відповідно до вимог ст. 472 КПК України, за участю захисника ОСОБА_10 , та

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Зугдіді Грузія, громадянина Грузії, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:10.11.2015 вироком Апеляційного суду м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, відбування покарання почав з 05 серпня 2020 у зв`язку із розшуком, визнано винуватим та засуджено:
- за ст. 391 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного за цим вироком покарання, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Апеляційного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року у виді 1 року 5 місяців позбавлення волі та остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення строком на 2 роки 5 місяців.

Початок строку відбування покарання визначено обчислювати з моменту ухвалення вироку, тобто з 12 лютого 2021 року.

Згідно з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 , відбуваючи покарання в Державній установі «Первомайська виправна колонія (№ 117)», маючи 20 дисциплінарних стягнень за різні порушення режиму відбуття покарання, зокрема, будучи підданим стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери), протягом року після відбуття даного стягнення, знову тричі порушив режим відбування покарання, чим виявив злісну непокору законним вимогам адміністрації установи виконання покарань Державної установи «Первомайська виправна колонія №117» за таких обставин.

З 05 серпня 2020 року обвинувачений ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком Апеляційного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року в установі виконання покарання.

З 30 жовтня 2020 року відбуває покарання в Державній установі «Первомайська виправна колонія (№ 117)». По прибуттю до зазначеної установи обвинуваченому ОСОБА_7 начальником відділення СПС підполковником внутрішньої служби ОСОБА_11 роз`яснені його права і обов`язки засудженого, відповідно до ст. 107 КВК України, також обвинувачений ОСОБА_7 попереджений про відповідальність за їх порушення, а також роз`яснені положення ст. 391 КК України.

Разом з цим, обвинувачений ОСОБА_7 , під час відбуття покарання в Державній установі «Первомайська виправна колонія (№ 117)», діючи умисно, з метою порушення режиму відбуття покарання, встав на шлях непокори законним вимогам адміністрації установи, за що на нього було накладено 20 дисциплінарних стягнень за різні порушення режиму відбуття покарання, зокрема обвинувачений два рази був поміщений до дисциплінарного ізолятору Державної установи «Первомайська виправна колонія (№117)» та 13 листопада 2020 року на підставі ухвали Первомайського міськрайонного суду Харківської області за порушення вимог режиму відбування покарання обвинувачений ОСОБА_7 був підданий стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу (одиничної камери) строком на 02 місяці.

Разом з цим, після відбуття стягнення (переведення до приміщення камерного типу (одиничної камери) обвинувачений ОСОБА_7 на шлях виправлення та перевиховання не став, продовжив злісно порушувати встановлений режим відбуття покарання.

Так, 18 січня 2021 року о 14 год. начальником відділення СПС підполковником внутрішньої служби ОСОБА_11 обвинуваченому ОСОБА_7 запропоновано приступити до виконання робіт з благоустрою колонії, у порядку черговості, згідно затвердженого графіку, з яким останній був ознайомлений. При цьому, обвинувачений ОСОБА_7 був забезпечений інвентарем для прибирання, одягнений та взутий по сезону, на стан здоров`я скарг не пред`являв. Проте, обвинувачений ОСОБА_7 у категоричній формі відмовився виконати законні вимоги начальника відділення СПС підполковника внутрішньої служби ОСОБА_11 , а саме приступити до виконання робіт з благоустрою колонії. Після цього, начальником відділення СПС підполковником внутрішньої служби ОСОБА_11 обвинуваченому ОСОБА_7 були доведені положення ст. 118 КВК України та ст. 391 КК України, за що обвинувачений ОСОБА_7 власноручно поставив підпис.

У подальшому, цього ж дня, начальником відділення СПС підполковником внутрішньої служби ОСОБА_11 обвинуваченому ОСОБА_7 , знову запропоновано приступити до виконання робіт з благоустрою колонії, на що останній, відповів категоричною відмовою. Свою відмову виконати роботу з благоустрою колонії, обвинувачений ОСОБА_7 мотивував тим, що ця робота суперечить його життєвим переконанням та принижує його людську гідність. Скарг на стан здоров`я не висловлював. Після чого, обвинувачений ОСОБА_7 був оглянутий фельдшером медичної частини колонії ОСОБА_12 , який за результатами огляду видав медичну довідку з діагнозом: «здоровий, працездатний».

Крім того, 19 січня 2021 року о 15 год. начальником відділення СПС підполковником внутрішньої служби ОСОБА_11 обвинуваченому ОСОБА_7 запропоновано приступити до виконання робіт з благоустрою колонії, у порядку черговості, згідно затвердженого графіку, з яким останній був ознайомлений. При цьому, обвинувачений ОСОБА_7 був забезпечений інвентарем для прибирання, одягнений та взутий по сезону, на стан здоров`я скарг не пред`являв. Проте, обвинувачений ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на порушення режиму відбуття покарання, у категоричній формі відмовився виконати законні вимоги начальника відділення СПС підполковника внутрішньої служби ОСОБА_11 , а саме приступити до виконання робіт з благоустрою колонії. Після цього, начальником відділення СПС підполковником внутрішньої служби ОСОБА_11 обвинуваченому ОСОБА_7 знову доведені положення ст. 118 КВК України та ст. 391 КК України, за що обвинувачений ОСОБА_7 власноручно поставив підпис.

У подальшому, цього ж дня, начальником відділення СПС підполковником внутрішньої служби ОСОБА_11 обвинуваченому ОСОБА_7 знову запропоновано приступити до робіт з благоустрою колонії, на що останній, відповів категоричною відмовою, зазначивши, що ця робота суперечить його життєвим переконанням та принижує його людську гідність, скарг на стан здоров`я не висловлював. Після чого, обвинувачений ОСОБА_7 був оглянутий фельдшером медичної частини колонії ОСОБА_12 , який за результатами огляду видав медичну довідку з діагнозом: "здоровий, працездатний".

Також, 20 січня 2021 року о 10 год. 40 хв. начальником відділення підполковником внутрішньої служби ОСОБА_11 обвинуваченому ОСОБА_7 запропоновано приступити до виконання робіт з благоустрою колонії, у порядку черговості, згідно затвердженого графіку, з яким останній був ознайомлений. При цьому, обвинувачений ОСОБА_7 був забезпечений інвентарем для прибирання, одягнений та взутий по сезону, на стан здоров`я скарг не пред`являв. Проте, обвинувачений ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на порушення режиму відбуття покарання, у категоричній формі відмовився виконати законні вимоги начальника відділення СПС підполковника внутрішньої служби ОСОБА_11 , а саме, приступити до виконання робіт з благоустрою колонії, у порядку черговості, згідно затвердженого графіку. Після цього начальником відділення СГІС підполковником внутрішньої служби ОСОБА_11 обвинуваченому ОСОБА_7 знову доведені положення ст. 118 КВК України та ст. 391 КК України, за що обвинувачений ОСОБА_7 власноручно поставив підпис.

У подальшому, цього ж дня, начальником відділення СПС підполковником внутрішньої служби ОСОБА_11 обвинуваченому ОСОБА_7 знову запропоновано приступити до виконання робіт з благоустрою колонії, на що останній, відповів категоричною відмовою, зазначивши, що ця робота суперечить його життєвим переконанням та принижує його людську гідність. При цьому скарг на стан здоров`я не висловлював. Після чого, обвинувачений ОСОБА_7 був оглянутий фельдшером медичної частини колонії ОСОБА_12 , який за результатами огляду видав медичну довідку з діагнозом: «здоровий, працездатний».

Такі умисні дії обвинуваченого ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані за ст. 391 КК України, як злісна непокора законним вимогам адміністрації установи виконання покарань особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, якщо ця особа за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери).

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

На обґрунтування апеляційних вимог посилається на порушення місцевим судом ч. 6 ст. 474 КПК України, а саме те, що місцевий судне переконався в добровільності угоди, яка укладена між ним та прокурором.

Вказує, що прокурор ввів його в оману, надавши на підписання угоду, оскільки, як він дізнався пізніше така угода суттєво обмежує його права на захист та оскарження вироку по суті наданих стороною обвинувачення доказів. Зазначає, що угоду підписав безпосередньо в Первомайській ВК № 117, у відсутність захисника та перекладача, не зважаючи на те, що він є громадянином Грузії і не в повній мірі володіє українською мовою, що на переконання обвинуваченого, грубо порушує його право на захист та права в повному обсязі розуміти всі обставини та наслідки такої угоди.

Крім того, посилається, що з моменту прибуття до колонії, його повідомили, що він не бажаний засуджений і його будуть переводити до іншої колонії. Також, вказує, що працівники адміністрації установи запевняли його, що укладення такої угоди допоможе йому змінити колонію на іншу.

Позиції учасників судового провадження.
В суді апеляційної інстанції засуджений та його захисник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з наведених у ній підстав. Прокурор заперечив проти доводів скарги, просив вирок суду залишити без змін.

Мотиви суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, ухвалюючи вирок на підставі угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим, а також визнаючи винуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України, суд першої інстанції в повній мірі дотримався цих вимог закону.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди.

Таким чином колегія суддів переглядає вирок суду першої інстанції виключно з наведених підстав, які оскаржуються обвинуваченим.

За доводами апеляційної скарги обвинуваченого, останній зазначає про те, що суд не переконався у добровільності угоди яка була укладена між ним та прокурором, фактично не роз`яснив наслідки укладання такої угоди.

Крім того, йому не було надано перекладача, оскільки він є громадянином Грузії і не в повній мірі володіє українською мовою.

Як слідує із звукозапису судового засідання суду першої інстанції, в присутності захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_10 , судом першочергово з`ясовано питання про те, чи розуміє ОСОБА_7 українську мову, на що останній відповів ствердно. Після цього суд при затвердженні угоди про визнання винуватості між ОСОБА_7 та прокурором ОСОБА_9 переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. З`ясовано чи розуміє ОСОБА_7 , що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують.

ОСОБА_7 також роз`яснено його права, передбачені ч. 4 ст. 474 КПК України та наслідки укладення угоди з особливостями оскарження вироку, яким затверджується угода про визнання винуватості.

Вказане також було доведено до відома ОСОБА_7 та його захисника в укладеній угоді від 27.01.2021, яка підписана як ОСОБА_7 так і його захисником ОСОБА_10 .

Протягом всього судового розгляду суд неодноразово пересвідчувався чи все розуміє ОСОБА_7 , на що останній щоразу відповідав, що йому все зрозуміло і він погоджується на підписання вказаної угоди.

Жодних зауважень чи прохань щодо залучення перекладача як при укладенні угоди з прокурором так і при її затвердженні районним судом, ані обвинувачений, ані його захисник не заявляли.

Апеляційним судом також встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 тривалий час проживає на території України, апеляційна скарга складена та подана ним українською мовою, а в суді апеляційної інстанцій останній не підтвердив будь-яких труднощів у розумінні української мови та не заявляв клопотань про залучення йому перекладача.

Отже, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 є надуманими та не знайшли свого об`єктивного підтвердження, а тому не можуть бути підставою для скасування наведеного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості. У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.

Як вбачається із оскаржуваного вироку, суд перевірив угоду про визнання винуватості на дотримання наведених вимог, про що у вироку наведені належні та достатні мотиви на обґрунтування такого висновку, з яким погоджується колегія суддів.

Будь-яких інших істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, або норм матеріального права, які могли б бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного вироку апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим у той самий строк з моменту її отримання.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4