Справа №589/2848/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1116/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у режимі відеоконференції у залі суду в м. Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 21 липня 2022 року, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 було продовжено раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, -

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Шосткинського міськрайонного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження № 0000172 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України та ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.152, ч.3 ст.187 КК України.

В рамках даного кримінального провадження, прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке обґрунтовано тим, що останньому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого неодноразово продовжувався та наданий час спливає 23 липня 2022 року, а ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували на час обрання вказаного запобіжного заходу не зменшились та існують і запобігти вказаним ризикам, шляхом застосування до останнього інших, більш м`яких запобіжних заходів, неможливо.

Обвинувачений ОСОБА_7 просив суд змінити йому запобіжний захід на більш м`який.

Ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 21 липня 2022 року у задоволенні клопотання обвинуваченого було відмовлено, а клопотання прокурора було задоволено, продовжено строк застосованого до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 18 вересня 2022 року включно.

Не погодившись з таким судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 21 липня 2022 року як таку, що постановлена з порушеннями вимог КПК України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, постановити нову, з покладенням на нього передбачених п.п. 5,6 ст. 194 КПК України обов`язків.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою йому було продовжено без врахування практики ЄСПЛ та в порушення п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при цьому, як прокурор у клопотанні, так і суд в ухвалі обґрунтовують необхідність такого продовження однаковими підставами. При цьому, прокурор зазначає, що він, нібито, погрожував одному свідку ОСОБА_10 , що не відповідає дійсності та нічим не підтверджено, при цьому, вказаний свідок повідомляла про те, що їй погрожував, начебто, і інший обвинувачений, однак, на вказані обставини ні прокурор, суд уваги не звертає. Крім того, вказаний свідок була допитана в порушення ст. 65 КПК України, оскільки є медичним працівником і не мала права розголошувати відомості про медичне обстеження та хворобу потерпілого, при цьому, вона, на підставі письмового документі, могла бути звільнена від обов`язку зберігати таємницю, проте, такий документ в матеріалах провадження відсутній. Крім того, суд, в оскаржуваній ухвалі не обґрунтовує, чому приймає до уваги лише докази, надані стороною обвинувачення, а надані ним пояснення до уваги не бере, при тому, що у своїх поясненнях він вказував, що у провадженні Шосткинського міськрайонного суду Сумської області на розгляді перебувають і інші провадження відносно нього, в яких він жодним чином на свідків не впливав і не погрожував, не спонукав їх до зміни показань, хоча у тих провадженнях йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Також, апелянт вказує, що злочин було вчинено 20 січня 2021 року, розслідування розпочалося 05 березня 2021 року, а запобіжний захід у вигляді тримання під вартою йому обирали у кінці квітня 2021 року, тобто, він під вартою перебуває вже більше року, а судовий розгляд ще досі триває, що не відповідає усталені практиці ЄСПЛ стосовно розумності строків тримання під ватою та обмеження права особи на свободу.

Крім того, апелянт посилається і на те, що з врахування запровадження в Україні воєнного стану та постійними обстрілами, є загроза його життю, що також порушує його права, оскільки він є ув`язненою особою, і в умовах війни, з установою, де він перебуває, може трапитись все що завгодно, і влучення ракети і захоплення, як було в інших містах.

Також, апелянт вказує, що на його утримання держава витрачає великі кошти, які було б зараз доцільно витрачати на потреби армії, а необґрунтованими клопотаннями та недоведеними ризиками відбувається продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в той час, як державні кошти могли б піти на допомогу ЗСУ.

Заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскарженого судового рішення та доводів апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити, думку прокурора, який щодо задоволення вимог апеляційної скарги заперечував, просив ухвалу суд першої інстанції залишити без зміни, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вбачається зі ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Частиною 1 статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом вищезазначені вимоги дотримано в повному обсязі.

Так, судом було враховано, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого (ч.1 ст.263 КК України) та особливо тяжких злочинів(ч.3 ст.187, ч.3 ст.152 КК України), за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до дванадцяти років, у нього відсутні постійні джерела доходу та сталі соціальні зв`язки, крім того останній є раніше судимою особою, крім того відносно нього на розгляді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області перебувають інші кримінальні провадження.

Саме з врахуванням вищезазначених обставин, суд вважав доведеним існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, про які зазначав у клопотанні прокурор, а тому, рішення суду про продовження обвинуваченому ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є цілком обґрунтованим, з таким рішенням погоджується і колегія суддів, оскільки запобігти вказаним ризикам шляхом застосування до останнього більш м`яких запобіжних заходів, неможливо.

Щодо доводів апелянта про те, що в матеріалах провадження відсутні докази на підтвердження того, що він незаконно впливав на свідків та потерпілих та не має наміру цього робити, то на думку колегії суддів вони не заслуговують на увагу, з врахуванням тих обставин, що на даний час розгляд даного провадження триває, судом з`ясовуються обставини вчинення злочинів, збираються докази, а тому, ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України існує та не зменшився і на даний час.

А ті обставини, що обвинувачений тривалий час перебуває під вартою, а розгляд провадження триває, про що він зазначає у поданій апеляційній скарзі, не є тими беззаперечними обставинами, за яких продовжувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не було б підстав, і на думку колегії суддів, в даному випадку, з врахуванням фактичних обставин вчинених ОСОБА_7 злочинів, неможливість застосування до останнього більш м`яких запобіжних заходів, прокурором у клопотання доведена у повному обсязі.

При цьому, доводи апелянта про те, що суд приймає до уваги лише доводи сторони обвинувачення, а його доводи до уваги не приймає, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що як рішення про задоволення клопотання прокурора, так і рішення про відмову у задоволенні клопотання обвинуваченого судом були належним чином обґрунтовані, з наданням належної правової оцінки дослідженим доказам однієї та другої сторони, з висновком про те, що стороною захисту не було надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_7 не може перебувати в умовах попереднього ув`язнення та що встановлені ризики зменшились або не існують.

Крім того, на спростування доводів апелянта про те, що грубо порушуються його права як особи, яка перебуває в умовах СІЗО, оскільки існує велика загроза його життю, у зв`язку з введенням воєнного стану, колегія суддів зауважує, що воєнний стан запроваджено на всій території України і під загрозою перебуває все населення держави, а не лише особи, які перебувають під вартою.

Також, колегія суддів зауважує, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Тому, враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, які становлять небезпеку для суспільства, колегія суддів вважає, що і з цих підстав продовження останньому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є виправданим.

На підставі вище наведеного, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, оскільки постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для її скасування, а тому апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 21 липня 2022 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4