КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/327/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 115 (93, 94) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.09.2022 року м. Кропивницький
Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
при участі:
прокурора ОСОБА_6 ,
адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
переглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, у режимі відеоконференції, за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_9 , вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 березня 2022 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Круглик Криулянського району Республіки Молдова, особи без громадянства, з повною загальною середньою освітою, яку здобув у 2014 році у Полтавській вечірній (змінній) школі №1 Полтавської міської ради Полтавської області, має середній рівень знання української мови, неодруженого, безробітного, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

-04.07.2012 року вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 304, ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 129 ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців; 12.06.2014 року на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Полтава від 04.06.2014 року звільнений від відбування покарання у відповідності до ст. 2 ЗУ «Про амністію»

визнано винуватим та засуджено за п. 1, п. 9 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років.

Ухвалено стягнути на користь держави процесуальні витрати у розмірі 32 401 (тридцять дві тисячі чотириста одна) грн 56 коп на залучення експертів.

Ухвалено стягнути на користь потерпілого ОСОБА_9 у відшкодування майнової шкоди 7 425 (сім тисяч чотириста двадцять п`ять) грн. 65 коп. та у відшкодування моральної шкоди 300 000 (триста тисяч) грн., у решті позовних вимог ухвалено відмовити.

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим за вчинення вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, з кваліфікованими ознаками: двох або більше осіб; з метою приховати інше кримінальне правопорушення.

Кримінальне правопорушення, як встановлено судом першої інстанції, вчинено при наступних обставинах.

ОСОБА_8 , з 2009 року, проживав разом із своєю співмешканкою ОСОБА_10 , її сином ОСОБА_11 та донькою ОСОБА_12 , в с. Цибулеве Знам`янського району, Кіровоградської області.

ОСОБА_8 , 29 березня 2015 року, у вечірній час доби, знаходячись за місцем проживання, за адресою АДРЕСА_1 вживав спиртні напої з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Під час розпиття спиртних напоїв між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 виникла сварка з приводу інтимних стосунків, які підтримував обвинувачений з іншою жінкою та свідком яких був ОСОБА_11 . В ході сварки, обвинувачений будучи обуреним звинуваченнями щодо його розпусних дій, вчинив бійку з останніми, внаслідок чого ОСОБА_10 , приблизно о 01.00 години 30 березня 2015 року, вибігла з будинку з метою повідомити міліцію про протиправні дії ОСОБА_8 .

У свою чергу, обвинувачений вирішив розшукати ОСОБА_10 та, вважаючи, що остання знаходиться за місцем тимчасового проживання її колишнього чоловіка ОСОБА_13 по АДРЕСА_1 , пішов до вказаного домоволодіння, озброївшись при цьому розкладним ножем.

ОСОБА_8 , 30 березня 2015 року, точний час не встановлено, проявляючи агресію, викликану станом алкогольного сп`яніння та звинуваченнями сина співмешканки, прийшов до домоволодіння АДРЕСА_1 , за місцем тимчасового проживання ОСОБА_13 . В цей час в будинку за вказаною адресою знаходились його господар ОСОБА_14 та ОСОБА_13 .

За невстановлених слідством обставин ОСОБА_8 потрапив до приміщення будинку, де став шукати свою співмешканку, на ґрунті чого між ним та ОСОБА_13 виникла сварка, під час якої ОСОБА_8 вирішив вчинити вбивство ОСОБА_13 з мотивів особистої неприязні до останнього. Так, ОСОБА_8 , виконуючи свій злочинний умисел, направлений на позбавлення життя ОСОБА_13 , обравши знаряддям вчинення злочину ніж, який він приніс з собою, діючи умисно, цілеспрямовано, усвідомлюючи злочинний характер своїх дій та бажаючи настання злочинного результату у вигляді смерті ОСОБА_13 , лезом ножа наніс потерпілому один удар в область грудної клітини, три удари по передній поверхні шиї та, знайденою у приміщенні будинку дерев`яною палицею, наніс один удар по тулубу, тим самим заподіяв потерпілому ОСОБА_13 , тілесні ушкодження у вигляді колото-різаних ран шиї та грудної клітки, які відносяться до категорії тяжких, як небезпечних для життя під час утворення.

Смерть потерпілого ОСОБА_13 настала від колото-різаних пошкоджень судин шиї з масивною зовнішньою кровотечею.

В цей час, від шуму, прокинувся та підвівся з ліжка ОСОБА_14 , який відпочивав у сусідній кімнаті, ставши таким чином свідком вбивства його знайомого. Зрозумівши вказаний факт, у ОСОБА_8 виник умисел на позбавлення життя ОСОБА_14 з метою приховати вбивство ОСОБА_13 для уникнення кримінальної відповідальності. З метою свого злочинного умислу, направленого на позбавлення життя останнього, ОСОБА_8 , в свою чергу, з метою недопущення опору з боку ОСОБА_14 , за допомогою коромисла, знайденого в приміщенні будинку, наніс один удар по голові останнього. Однак ОСОБА_14 від заподіяного удару не впав. Продовжуючи свої злочинні дії, усвідомлюючи їх суспільно-небезпечний характер, проявляючи агресію, посилену станом алкогольного сп`яніння, діючи умисно та цілеспрямовано з метою досягнення злочинного результату у вигляді смерті ОСОБА_14 , скориставшись принесеним з собою ножем, лезом ножа наніс потерпілому чотири порізи по обличчю, від яких ОСОБА_14 намагався захиститись, прикривши обличчя руками. Внаслідок чого, обвинувачений наніс лезом ножа поріз по тильній поверхні четвертого пальця правої кісті. Після чого, лезом ножа, наніс один удар по шиї, чотири удари в область грудної клітки та один удар в область черевної порожнини, тим самим заподіяв потерпілому, тілесні ушкодження у вигляді: забійної рани тім`яної ділянки голови; трьох різаних ран обличчя; 7 колото-різаних ран шиї, грудної клітки та живота, три з яких проникали в порожнини тіла з пошкодженням внутрішніх органів, які за тяжкістю в сукупності відносять до категорії тяжких, як небезпечних для життя під час утворення.

Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_14 впав на підлогу та перестав здійснювати рухи. Смерть потерпілого настала від тупої травми голови з розвитком субарахноїдального крововиливу головного мозку, колото-різаних пошкоджень шиї, грудної клітки та живота з пошкодженням внутрішніх органів, м`язів та судин шиї, хряща гортані, лівої легені, серця та товстого кішківника, з масивною внутрішньою та зовнішньою кровотечею.

ОСОБА_8 , вважаючи свої дії достатніми для позбавлення життя ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , з місця вчинення злочину втік. Знаряддя вчинення злочину, а саме ніж та дерев`яну палицю, забрав із собою та залишив за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 просить скасувати вирок суду першої інстанції через м`якість, призначити ОСОБА_8 більш суворе покарання у виді довічного позбавлення волі, стягнути із обвинуваченого моральну шкоду 1 000 000 гривень.

Свої вимоги мотивує такими доводами.

Судом не достатньою мірою враховані положення ст. 65 КК України, характер та ступінь суспільної небезпеки злочину, особу обвинуваченого, обставини, які обтяжують покарання.

ОСОБА_8 жодним чином не висловив жаль з приводу вчиненого, не намагався мінімізувати наслідки свого діяння (не викликав швидку, покликав сусідів), не визнав своєї винуватості.

В грудні 2008 року ОСОБА_8 незаконно перетнув кордон України, проживав у с. Цибулево Знам`янського району без реєстрації та документів, вчиняв правопорушення, зловживав алкогольними напоями, вчиняв сварки із мешканцями села, погрожував їм ножем, у 2012 році був засуджений за вчинення злочину.

Після звільнення з місць позбавлення волі, через 10 місяців, вчинив новий злочин вбивство двох людей з особливою жорстокістю.

Потерпілий наголошує, що обвинувачений становить і становитиме надалі загрозу і суспільну небезпеку, вчинятиме нові злочини.

За таких обставин, потерпілий вважає, що необхідним покаранням для ОСОБА_8 є довічне позбавлення волі.

Крім того, переконаний, що не повною мірою судом враховано моральних і душевних страждань потерпілої сторони внаслідок злочину, а також і внаслідок поїздок у судові засідання, витрачених нервових сил на поїздки, лікування тощо.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку потерпілого ОСОБА_9 , який просив скасувати вирок суду першої інстанції через м`якість, призначити ОСОБА_8 більш суворе покарання у виді довічного позбавлення волі, стягнути із обвинуваченого моральну шкоду 1 000 000 гривень, думку прокурора, який не заперечив апеляційну скаргу, думку сторони захисту адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які заперечили задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, підтверджені зібраними доказами, що містяться у матеріалах провадження, і в порядку апеляційного оскарження не заперечуються.

Кваліфікація дій обвинуваченого сторонами кримінального провадження не оспорюється.

Відтак, колегія суддів вважає доведеною винуватість ОСОБА_8 у вчиненні вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, з кваліфікованими ознаками: двох або більше осіб; з метою приховати інше кримінальне правопорушення, а кваліфікацію дій обвинуваченого за п. п. 1, 9 ч. 2 ст. 115 КК України правильною.
Потерпілий не погоджується із призначеним ОСОБА_8 судом першої інстанції покарання, вважаючи призначене покарання занадто м`яким, як і розмір стягненої моральної шкоди вважає замалим.
Однак, колегія суддів погоджується із призначеною судом першої інстанції ОСОБА_8 мірою покарання, а також і з висновками суду в частині вирішення питання цивільного позову.

Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
При цьому, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Відповідно до положень ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», - відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Зважується, крім того, на висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах Souring v. UK, Shvydka v. Ukraine, Tammer v. Estonia, - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

Вимоги дотримання справедливості при призначенні кримінального покарання закріплені у ст.10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.14 Міжнародного пакту про цивільні та політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Тобто, суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів (ч. 2 ст. 50 КК України).

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 судом першої інстанції належно враховано всі обставини, передбачені ст. 65 КК України та дотримано принципів призначення покарання.
Враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким. Внаслідок кримінального правопорушення спричинені тяжкі, непоправні й невідворотні наслідки смерть людей.

Також, як особа обвинувачений негативно характеризований, судимий за вчинення злочину проти здоров`я особи (у 2012 році), будучи звільненим від відбування покарання на підставі положень Закону України «Про амністію» у 2014 році, на шлях виправлення не став, вчинив нове кримінальне правопорушення.

Взято до уваги й посткримінальну поведінку обвинуваченого, який після вчинення кримінального правопорушення залишив місце вчинення злочину, не намагаючись надати допомоги потерпілим й забравши знаряддя вбивства.

Факт вчинення ним вбивства у судовому засіданні визнав, проте не повною мірою за обставин, встановлених судом. Тому, хоч обвинувачений ОСОБА_8 й вказував про щире каяття, однак, судом такий факт у дійсності підтвердження не знайшов.

Обставини, які пом`якшують покарання, - відсутні.

Обставини, які обтяжують покарання, - вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Взявши до уваги всі означені обставини, суд першої інстанції прийшов до висновку про призначення ОСОБА_8 покарання у межах санкції частини статті обвинувачення, у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років.

Вказане покарання не є мінімальним у межах санкції частини статті обвинувачення, яка передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі.

Така міра покарання, на переконання колегії суддів, відповідає принципам призначення покарання, про які йшлося вище, справедливість як основна засада права, індивідуалізація покарання призначення покарання конкретній особі за конкретний злочин із урахуванням особливостей обставин справи та індивідуальних характеристик особи, її поведінки до, під час та після вчинення кримінального правопорушення, мети, намірів, мотивів.

Призначене покарання у конкретному випадку є достатнім та необхідним для можливого виправлення та перевиховання обвинуваченого, для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, відповідає принципам призначення покарання, й відповідає меті покарання.

Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги про недостатність врахування судом першої інстанції положень ст. 65 КК України та невиправдану м`якість призначеного покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Згідно із ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
У відповідності до ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до положень ст.1166 ЦК України, шкода, заподіяна злочинними діями, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду регламентовані ст. 1167 ЦК України, зокрема, згідно із ч. 1 цієї статті, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», п. 9 - Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Судом першої інстанції ухвалено задовольнити цивільний позов в частині відшкодування потерпілому ОСОБА_9 завданої моральної шкоди частково.
Потерпілий оцінив завдану моральну шкоду у 1 000 000 гривень.
Як встановлено, завдана внаслідок кримінального правопорушення моральна шкода потерпілому ОСОБА_9 виявилась у втраті брата ОСОБА_14 , переживанні моральних і душевних страждань, пов`язаних із втратою, що порушило звичайний уклад життя потерпілого; потерпілий вказані страждання буде переживати ще протягом тривалого часу. Потерпілий вказує, що витрачено багато здоров`я та нервів на підтримку та лікування.
Зваживши вказані обставини, суд прийшов до висновку, що розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню, становить 300 000 гривень.
Враховуючи наведені вище вимоги закону та положення Постанови Пленуму ВСУ, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується.
Стягнена сума відшкодування завданої моральної шкоди відповідає вимогам розумності та справедливості.
Тож, доводи апеляційної скарги потерпілого свого підтвердження не знайшли.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону України під час судового розгляду судом першої інстанції, які б перешкодили чи могли б перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, - не встановлено.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуваний вирок суду без змін як законний та обґрунтований.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 березня 2022 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_8 , який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4