ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/6380/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/203/22 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2022 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши 19 липня 2022 р. у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в приміщенні Тернопільського апеляційного суду матеріали провадження за апеляційною скаргою підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 травня 2022 р.,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 травня 2022 року частково задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вищі Луб`янки Збаразького району Тернопільської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, та обрано ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів із визначеним розміром застави в розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 124050 грн., та покладенням на нього відповідних обов`язків у випадку її внесення.

Встановлено строк дії ухвали до 23 год. 59 хв. 20 липня 2022 року.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, підозрюваний ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. У випадку відмови у його апеляції просить зменшити розмір застави та визначити таку, яка би була прийнятна для нього та його сім`ї, оскільки сума, визначена слідчим суддею, є непомірною.

Зазначає, що ризик переховуватись від органу досудового розслідування та суду є надуманим, оскільки в нього є постійне місце проживання. До того ж він перебуває в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_10 .

Вказує, що показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 при розгляді справи не будуть мати суттєвого значення, оскільки вони не були очевидцями ДТП.

Наголошує на тому, що він співпрацює із слідством, свою вину визнає та розкаюється.

Просить обрати йому менш суворий запобіжний захід у виді домашнього арешту, оскільки це дасть можливість допомогти його матері, яка є особою похилого віку, та синам, які служать в ЗСУ.

Звертає увагу на те, що вираз слідчого є схильним до вчинення кримінальних правопорушень є необґрунтованим, оскільки від моменту звільнення від відбування покарання 18.08.2016 р. до моменту вчинення ДТП, порушень він не вчиняв.

Заслухавши доповідь судді, підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які просили задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги підозрюваного, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 395 КПК України для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області підозрюваному ОСОБА_7 24 травня 2022 року обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Копію ухвали ОСОБА_7 отримано 31 травня 2022 року, що підтверджується розпискою, а відповідно до штемпеля 05 червня 2022 року ним було подано апеляційну скаргу.

З урахуванням наведеного, на переконання колегії суддів, апеляційну скаргу подано в строк, передбачений п. 3 ч. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, у зв`язку з чим колегія суддів не убачає підстав для розгляду клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає ухвалу слідчого судді в межах поданої апеляційної скарги.

Згідно вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 372 КПК України в мотивувальній частині ухвали зазначається: суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

За результатами апеляційного перегляду ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області встановлено, що зазначені вимоги кримінального закону слідчим суддею належно дотримані.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів справи, старшим слідчим в особливо важливих справах СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000107, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 травня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 22 травня 2022 року приблизно о 10 год. водій ОСОБА_7 в порушення вимог п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, зі змінами та доповненнями (далі - ПДР), а також вимог, які наведені у абзаці 4 частини 2 статті 16 Закону України «Про дорожній рух» (№3353-ХІІ від 30.06.1993), із змінами та доповненнями, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем «ВАЗ 2109», р.н. НОМЕР_1 , та із пасажиром ОСОБА_13 рухався проїзною частиною автомобільної дороги С200602 «Збараж -Хомівка» через Тернопільський район зі сторони с. Хомівка у бік м. Збараж.

Під час руху водій автомобіля «ВАЗ 2109» ОСОБА_7 внаслідок алкогольного сп`яніння не був достатньо уважним та не стежив належно за дорожньою обстановкою, щоб своєчасно реагувати на її зміну та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, чим порушив вимоги п. 2.3 (б, д) ПДР.

Внаслідок цього і в порушення вимог п.п. 1.10 (в частині визначення понять «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка» та виконання їх вимог) та 12.1 ПДР водій ОСОБА_7 під час проїзду ділянки вказаної автодороги, що між селами Іванчани та Новики Збаразької територіальної громади Тернопільського району Тернопільської області, не обрав в установлених межах таку безпечну швидкість транспортного засобу із врахуванням дорожньої обстановки, не застосував такі прийоми керування транспортним засобом, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, внаслідок чого допустив занос керованого автомобіля «ВАЗ 2109», його виїзд за межі проїзної частини вліво та перекидання.

Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «ВАЗ 2109» ОСОБА_13 , 1966 року народження, загинув на місці ДТП.

Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. 12.1 ПДР перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням смерті потерпілого ОСОБА_13 .

22.05.2022 ОСОБА_14 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

23.05.2022 ОСОБА_14 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого.

24.05.2022 старший слідчий в особливо важливих справах СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 за погодженням із прокурором відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке слідчий суддя своєю ухвалою від 24 травня 2022 року частково задовольнив.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. При цьому слідчий суддя зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх вказаних вище обставин.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у рішенні «К. Г. проти Німеччини», «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

При цьому тлумачення поняття «обґрунтованість» буде залежати від усіх обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства»).

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з необхідністю на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи (рішення ЄСПЛ у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства»).

Виходячи з наведеного і надаючи оцінку матеріалам провадження, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 286-1 КК України, яка підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом огляду місця ДТП із план-схемою від 22 травня 2022 року; висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 000013 від 22 травня 2022 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 22 травня 2022 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 22 травня 2022 року; протоколи допиту підозрюваного від 22 травня та 23 травня 2022 року.

Обставини та факти, інформація, яка міститься в зазначених доказах, підтверджують існування у справі безпосереднього зв`язку між ОСОБА_7 та кримінальним правопорушенням, у якому він підозрюється, що в своїй сукупності є достатнім для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Питання доведеності чи недоведеності вини, а також роль підозрюваного у вчиненні злочину є прерогативою суду, який розглядатиме справу по висунутому обвинуваченню та буде встановлювати вказані обставини при розгляді справи по суті.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового слідства відносно ОСОБА_7 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою відповідно до ч. 2 даної статті є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті (переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується).

Окрім наявної обґрунтованої підозри слідчий суддя правильно врахував, що у даному кримінальному провадженні існують ризики, наведені слідчим у клопотанні про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та доведені прокурором в судовому засіданні, а саме: підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Надаючи оцінку можливості підозрюваному ОСОБА_7 переховуватися від слідства та суду, колегія суддів погоджується із твердженням слідчого судді, що ОСОБА_7 , будучи раніше судимим до покарання у вигляді позбавлення волі, розуміє, що у разі доведення його вини йому може бути призначено покарання у виді позбавлення волі від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до десяти років за санкцією ст. 3 ст. 286-1 КК України, а тому є достатньо підстав вважати, що підозрюваний з метою уникнення покарання може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду.

Окрім цього, варто врахувати, що інкриміноване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами. У рішенні по справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім цього, у пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бекчієв проти Молдови від 04.10.2005 зазначено, що ризик втечі має оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Так, ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, неодружений, дітей на утриманні немає, що, на думку колегії суддів, свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків і не унеможливлює існування ризику переховуватись від правоохоронних органів та суду.

Слідчий суддя, надаючи оцінку ризику незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, правильно зазначив, що у разі застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, останній, перебуваючи на волі, може впливати на свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_11 шляхом схиляння до дачі ними у суді завідомо неправдивих показань або відмови від дачі показань.

При цьому колегія суддів враховує те, що ризик незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні полягає у процедурі отримання свідчень від цих осіб, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, та дослідження їх судом.

Слідчий суддя прийшов до вірного висновку про недоведеність ризику ОСОБА_7 перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки даний ризик викладений формально та не обґрунтований жодними доказами, з чим погоджується і колегія суддів.

Таким чином, задовольняючи вказане клопотання слідчого, слідчий суддя, встановивши наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, врахувавши вагомість наданих доказів про вчинення підозрюваним злочину, його репутацію і попереднє кримінальне минуле, спосіб життя, майновий стан і відсутність офіційного місця роботи, дійшов обґрунтованого висновку, що відносно підозрюваного слід обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки саме такий запобіжний захід забезпечить виконання підозрюваним ОСОБА_7 процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи викладене, слідчий суддя прийшов до правильного висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить можливість запобігання ризикам, зазначеним в ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому колегія суддів наголошує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, але на даній стадії досудового розслідування по даній конкретній справі з урахуванням особи підозрюваного та тяжкості можливого покарання, яке загрожує у разі доведеності вини та визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за рішенням суду, наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який навіть з урахуванням презумпції невинуватості переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного, - підстав для застосування до ОСОБА_7 іншого, не пов`язаного з триманням під вартою запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає.

Також, застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого, врахувавши конкретні обставини кримінального провадження, також дійшов вірного висновку щодо можливості визначення підозрюваному ОСОБА_7 розміру застави в сумі 124050 грн.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається у таких межах, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На переконання колегії суддів, саме такий розмір застави у межах, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України для даного виду кримінального правопорушення, що становить 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 124050 грн., є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього законом обов`язків та помірним для нього, враховуючи особу порушника та обставини, вчиненого ним злочину.

Матеріали провадження не містять даних, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою.

З огляду на викладене слідчим суддею при розгляді клопотання повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому зазначені в апеляційній скарзі підстави, з яких підозрюваний просить скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи та не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Доказів на спростування висновків слідчого судді в апеляційній скарзі не наведено, матеріалами провадження не встановлено і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не виявлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла остаточного висновку про залишення апеляційної скарги підозрюваного ОСОБА_7 без задоволення.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 182, 183, 184, 193, 194, 309, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 травня 2022 р. про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави в сумі 124050 грн. з покладенням на нього відповідних обов`язків у випадку її внесення, - без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_____________ __________________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3