ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2796/22 Справа № 243/2632/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ :
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції матеріали контрольного кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 02 вересня 2022 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Карапищі Миронівського району Київської області, українця, громадянина України, раніше не судимого,-
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України (далі - КК),-
В С Т А Н О В И Л А :
В провадженні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області перебуває кримінальне провадження № 0000302 від 30.06.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.4 ст.402 КК.
За матеріалами кримінального провадження під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.07.2022 року стосовно ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, по 03 вересня 2022 року, включно, із можливістю внесення застави у розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що в грошовому еквіваленті складає 372 150 грн.
Під час підготовчого судового засідання ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 02.09.2022 року клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено частково та обрано ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням його на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 на строк 60 днів, з 02 вересня 2022 року до 31 жовтня 2022 року, включно.
Одночасно обвинуваченому ОСОБА_7 встановлено заставу в розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 372 150 грн.
Також судом визначено, що у разі внесення застави на ОСОБА_7 у відповідності до ч.5 ст.194 КПК України (далі КПК), будуть покладені наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду; не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає (перебуває), без дозволу слідчого, прокурора, суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання (перебування); здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначено до 31 жовтня 2022 року, включно.
В апеляційній скарзі захисник порушує питання про скасування ухвали місцевого суду у зв`язку з незаконністю, необґрунтованістю, безпідставністю та істотним порушенням конституційних прав обвинуваченого. В обґрунтування зазначає, що всупереч вимогам ч.ч.2,3 ст.184 КПК прокурор не надав обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання його копію та матеріали, які його обґрунтовують, та фактично прийшов до державної установи відбування покарань о 11-30 годині, де почав вимагати від обвинуваченого підписати документи. Разом з тим, коли ОСОБА_7 звернувся до прокурора з проханням залучити захисника або надати можливість поспілкуватися із захисником з цього питання, то прокурор відмовив йому в праві на захист та не надавши клопотання залучив понятих, службових осіб державної установи відбування покарань, які начебто зафіксували відмову отримання обвинуваченим вказаного клопотання.
Крім того зазначає, що суд першої інстанції отримавши від прокурора клопотання 02.09.2022 року в той же день призначив його розгляд на 13-00 годину, хоча ані обвинувачений, ані сторона захисту не мала змоги ознайомитися з клопотанням та матеріалами, які його обґрунтовують до початку судового засідання. При цьому звертає увагу, що 02.09.2022 року о 11-42 годині йому на електронну адресу від суду надійшло повідомлення про розгляд справи щодо ОСОБА_7 на 13-00 годину цього ж дня. Після чого ним, о 12-40 годині було спрямовано до суду електронне клопотання з використанням ЕЦП про перенесення розгляду судового засідання та надання можливості ознайомлення з матеріалами справи щодо обвинуваченого ОСОБА_7 за №243/2632/22. Однак суд проігнорував подане ним клопотання та залучив до розгляду справи адвоката з безоплатної правової допомоги задля формального дотримання процедури з розгляду клопотання відповідно до ст.193 КПК, оскільки залучений захисник взагалі не володів інформацією по справі та не мав змоги надати заперечення з приводу клопотання та матеріалів, що його обґрунтовують. Таким чином, на переконання сторони захисту, вищенаведені обставини свідчать про порушення судом першої інстанції вимог ст.ст.9,10,20,22,26 КПК і ч.3 ст.6 Конвенції, так як обвинуваченого ОСОБА_7 не було забезпечено правом на справедливий суд.
Разом з тим зазначає, що існує загроза життю та здоров`ю обвинуваченого у разі застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки в липні-серпні 2022 року армія рф здійснила теракти та неодноразово обстріляла ракетами і артилерією території установ виконання покарань, зокрема і ДЗВ ВСП у м. Краматорськ, де з 08.07.2022 року перебував ОСОБА_7 , у зв`язку з чим солдатів ЗСУ, в тому числі і обвинуваченого перевели до ДУ «Павлоградська виправна колонія № 142». Тому, на думку захисника, задля виконання положень ст. 3 Конституції України та забезпечення безпеки обвинуваченого до нього необхідно застосувати більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою.
Також в апеляційній скарзі захисник посилається і на відсутність ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст. 177 КПК, а висновок суду щодо наявності виключно одного ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК, вважає безпідставним, незаконним та таким, що ґрунтується виключно на власних припущеннях. Аргументує тим, що обвинувачений ОСОБА_7 з 25.05.2022 року до дати затримання жодним чином не намагався втекти із частини і не переховувався від командування та слідства, а тому ризик переховування відсутній. Водночас звертає увагу, що місцем проживання ОСОБА_7 є м. Дніпро, що знаходиться в межах територіальної юрисдикції суду, прокуратури та Територіального бюро розслідувань, у зв`язку з чим вважає за доцільне застосувати щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Щодо ризику незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні зазначає, що свідками є командир батальйону ОСОБА_9 , підполковник ОСОБА_10 та командир ОСОБА_11 , які своїми свідченнями жодним чином не доводять вину обвинуваченого за ч.4 ст.402 КК, є військовослужбовцями і перебувають на території військової частини, а тому ОСОБА_7 перебуваючи під домашнім арештом не зможе на них впливати.
Водночас зазначає, що ризик можливості обвинуваченим перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та знищити документи, також є необґрунтованим, оскільки у обвинуваченого немає жодного допуску до документів військової частини та перебуваючи під домашнім арештом він не зможе жодним чином перешкоджати слідству.
Щодо ризику вчинення ОСОБА_7 інших кримінальних правопорушень зазначає, що обвинувачений ніколи не вчиняв кримінальні правопорушення, а отже вказаний ризик відсутній.
Таким чином, враховуючи не надання прокурором доказів, які б свідчили про недостатність застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, захисник просить апеляційний суд скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, та які просили обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту та просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду без змін, перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.
Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону в повній мірі дотримано слідчим суддею місцевого суду.
Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є запобіжні заходи.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Згідно вимог ч.1ст.194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
При цьому, за приписами ст.178 КПК, слідчий суддя, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість можливого покарання, вік та стан здоров`я підозрюваного/обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного/обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; репутацію підозрюваного/обвинуваченого; його майновий стан та наявність у нього судимостей тощо.
Згідно ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Як зазначено у п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997 року, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, як:
b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом;
c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права, а статтею 18 цього Закону встановлено порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.
Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчим суддям слід враховувати позицію ЄСПЛ, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої, стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, №182).
Згідно усталеної практики ЄСПЛ «обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими вона обґрунтовується, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення у справі «Wloch v. Poland», п.109).
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення за ч.4 ст.402 КК доведена прокурором та встановлена судом під час розгляду клопотання, не оспорюється стороною захисту в апеляційній скарзі, а тому згідно ч.1 ст.404 КПК, судом апеляційної інстанції не перевіряється.
Наявність передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК ризику того, що обвинувачений може переховуватися від суду, належним чином мотивовано судом у своїй ухвалі. Зокрема суд зазначив, що про наявність вказаного ризику свідчить тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, у зв`язку з чим обмеження права на свободу у даному випадку на теперішній стадії судового розгляду є виправданим та необхідним через неможливість в жодний інший спосіб запобігти вказаному ризику.
Разом з цим суд дійшов до переконання про недоведеність в судовому засіданні наявності ризиків, передбачених п.п.3,4,5 ч.1 ст.177 КПК, а саме можливості обвинуваченого ОСОБА_7 здійснювати незаконний вплив на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення, що не оспорюється стороною обвинувачення, а отже ці висновки слід вважати доведеними.
Таким чином слідчий суддя, відповідно до ч.1 ст.178 КПК, врахував вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні, та відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_7 в їх сукупності, зокрема, його вік та стан здоров`я, репутацію обвинуваченого, відсутність судимостей, сімейний та майновий стан, та дійшов правильних висновків, що інші більш м`які запобіжні заходи, у тому числі цілодобовий домашній арешт, на чому наполягає захисник, не забезпечать його належної процесуальної поведінки та не зможуть запобігти встановленому ризику.
На переконання апеляційного суду, аргументи захисника та його посилання на наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 зареєстрованого та постійного місця проживання не може бути безумовною підставою для скасування ухвали суду, оскільки це не спростовує правильності висновків суду про те, що обвинувачений може переховуватися від суду.
За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК, та відсутність будь-яких обґрунтувань того, що більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого, є безпідставними та суперечать матеріалам кримінального провадження.
Щодо доводів апеляційної скарги захисника про існування загрози життю та здоров`ю обвинуваченому ОСОБА_7 у разі застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та тримання на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 , колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що вони не є предметом апеляційного розгляду, а отже судом апеляційної інстанції не перевіряються.
Разом з тим, твердження апелянта про порушення під час розгляду клопотання права обвинуваченого ОСОБА_7 на захист та на справедливий суд також є неспроможними, оскільки вони були дотримані шляхом залучення захисника за призначенням для проведення окремої процесуальної дії, відповідно до положень ст.53 КПК.
Також суд першої інстанції, дотримуючись вимог ч.4 ст.182 КПК, правильно визначив розмір застави, який відповідає обставинам кримінального правопорушення, майновому і сімейному стану обвинуваченого, інших даних про його особу та встановленого судом ризику, передбаченого статтею 177 цього Кодексу, та є достатньою мірою для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.
Підсумовуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновків, що суд першої інстанції обґрунтовано, з наведенням відповідних мотивів, з урахуванням мети та підстав застосування запобіжного заходу, враховуючи обставини, передбачені ст.178 КПК, а також з дотриманням вимог статей 194, 196 КПК, дійшов змістовного висновку про доцільність обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з утриманням його на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 на строк до 60 днів, із визначенням відповідного розміру застави. Тому доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 є безпідставними та задоволенню не підлягають, а ухвала Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 02 вересня 2022 року є законною, обґрунтованою і вмотивованою та відповідає вимогам ст.370 КПК, підстави для її скасування відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419, 422-1 КПК, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 02 вересня 2022 року, якою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням його на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 на строк до 60 днів, з 02 вересня 2022 року до 31 жовтня 2022 року, включно, із визначенням відповідного розміру застави - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4