Справа №585/553/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1255/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Шахрайство
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в залі суду в м. Суми матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Липоводолинського районного суду Сумської області від 27 вересня 2022 року, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, -

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Липоводолинського районного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.185, ч.3 ст.190, ч.1 ст.358, ч.1,2 ст.222 КК України.

У судовому засіданні суду першої інстанції прокурор подав до суду клопотання про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, мотивуючи його тим, що оскільки судове провадження у даній справі триває та до 29 вересня 2022 року не завершиться, строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою закінчується, обґрунтованість підозри у вчиненні кримінальних правопорушень доводиться зібраними під час досудового розслідування доказами, а встановлені в суді ризики продовжують існувати та виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належного виконання процесуальних обов`язків обвинуваченим.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 заперечили проти задоволення клопотання прокурора, вважаючи його клопотання необґрунтованим, оскільки ризики не підтверджені, підозра у вчиненні злочинів є необґрунтованою, підстав для тримання під вартою не має.

27 вересня 2022 року ухвалою судді Липоводолинського районного суду Сумської області було продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 діб, до 12 години 28 листопада 2022 року включно.

Не погодившись з ухвалою судді, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вказував, що вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою та просив скасувати вищевказану ухвалу та ухвалити нову, якою змінити запобіжний захід ОСОБА_8 обраний запобіжний захід на домашній арешт.

Захисник зазначав, що суд першої інстанції автоматично продовжив запобіжний захід не досліджуючи докази які могли б підтвердити наявність ризиків вказаних в оскаржуваній ухвалі та взагалі не перевірив наявність цих доказів, ухвалене рішення ґрунтується на припущеннях та недоведених обставинах, які не можуть бути законною підставою для утримання обвинуваченого під вартою.

Вказував, що в обгрунтування клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор посилається на обставину, що обвинувачений перебував у розшуку і на думку сторони обвинувачення саме переховувався від слідства, однак ОСОБА_8 не отримував повідомлення про підозру, а тому не був обізнаний в тому що підозрюється у вчиненні інкримінованих йому правопорушень.

Зазначав, щодо відсутності джерела доходу, то сама обставина не знаходить свого підтвердження оскільки обвинувачений працював без оформлення трудових відносин, матеріали справи не містять доказів відсутності саме джерела доходу.

Зазначав, згідно характеристики виданою ОСОБА_9 головою квартального комітету, в якій зазначено: «зарекомендував себе доброзичливою людиною. Скарг від сусідів не поступало». Крім того обвинувачений має матір яка має статус багатодітної матері якій постійно допомагав. Також обвинувачений має близьку родичку відносно до якої здійснював догляд оскільки остання за станом свого здоров`я не може самостійно самообслуговуватися. Вказана обставина підтверджується висновком №237 від 29.03.2022р.

Вказував, що ризик можливості вчинення інших кримінальних правопорушень, на який посилається прокурор при обранні запобіжного заходу є виключно припущенням, на яке прокурор не наводить ніяких доказів, в своїх клопотаннях прокурор не вказує які саме вчинки може здійснити підозрюваний, які можуть бути спрямовані на вчинення правопорушень.

Звертав увагу суду на саме припущення сторони обвинувачення щодо можливість вчинення інших кримінальних правопорушень та характер інкримінованих протиправних дій. Отримання кредитів, які прокурор вважає шахрайством, здійснювалися за беззаперечною згодою потерпілих, і сама згода надавалася в телефонному режимі, і за допомогою мережі інтернет. Для можливості вчинення інших правопорушень або продовжувати дані правопорушення обвинуваченому потрібно мати доступ до інтернету та мобільного зв`язку. І якби він вчиняв або бажав вчиняти кримінальні правопорушення він би вчинив їх перебуваючи під вартою оскільки має доступ до інтернету та мобільного зв`язку. Тримання під вартою не може забезпечити невчинення злочинів обвинуваченим. З вищенаведеного свідчить, що тримати під вартою обвинуваченого є не виправданим і порушує його права.

Зазначав, що обвинувачений раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, скарг на нього не надходило, тому підстав вважати, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків не має.

Заслухавши доповідь головуючого - судді щодо змісту оскаржуваного рішення та доводів апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_10 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який щодо задоволення апеляційної скарги - заперечував, просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно зі ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , вищезазначених вимог Закону в цілому дотримався.

Так, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора, поданого в рамках кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.185, ч.3 ст.190, ч.1 ст.358, ч.1,2 ст.222 КК України, оскільки встановлені в суді ризики продовжують існувати та виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належного виконання процесуальних обов`язків обвинуваченим.

Так, наявність ризику можливого переховування від органу досудового розслідування або суду, суд встановив з врахуванням тих обставин, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, серед яких є обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років. Крім того, на стадії досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_8 перебував у розшуку, порушував покладені на нього процесуальні обов`язки.

Можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, суд вважав високо вирогідним, оскільки ОСОБА_8 не має постійного джерела доходу, сталих соціальних зв`язків, підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, та характер протиправних дій, які інкриміновані ОСОБА_8 , а саме те що він вчинив більше 30 епізодів злочинної діяльності.

Крім того, суд дійшов правильного висновку про те, що неможливо запобігти вказаним ризикам шляхом застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Щодо доводів апелянта про те, що в обгрунтування клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор посилається на обставину, що обвинувачений перебував у розшуку і на думку сторони обвинувачення саме переховувався від слідства, однак ОСОБА_8 не отримував повідомлення про підозру, а тому не був обізнаний в тому що підозрюється у вчиненні інкримінованих йому правопорушень, то їх колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, а саме реєстром матеріалів досудового розслідування, доданим до обвинувального акту.

Щодо тверджень апелянта про те, що обвинувачений раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, скарг на нього не надходило, то вони не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали судді, оскільки не спростовують висновки суду про те, що обвинувачений може вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України .

Разом з тим, колегія суддів визнає такими, що заслуговують на увагу доводи апелянта про те суд при винесенні оскаржуваного рішення не вирішив питання визначення розміру застави, які захисник заявив в судовому засіданні апеляційного суду.

Так, колегія суддів зазначає, що ухваливши обґрунтоване рішення про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суддя не дотримався вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, якою встановлено, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків. Не визначати такий альтернативний запобіжний захід суд вправі, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, лише у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства чи погрозою його застосування, або щодо злочину, який спричинив загибель людини, або щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею, або щодо злочину, передбаченого статтями 255 - 255-3 КК України, або щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Жодна із наведених обставин у цьому кримінальному провадженні не встановлена. У зв`язку із зазначеним суд зобов`язаний був визначити обвинуваченому ОСОБА_8 розмір застави, достатньої для забезпечення виконання останнім процесуальних обов`язків. Тому, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим фактором, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні, а також враховуючи обставини кримінальних правопорушень, в яких обвинувачується ОСОБА_8 , наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, колегія суддів приходить до висновку про доцільність визначити обвинуваченому ОСОБА_8 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, у відповідності до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, в розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 78000 гривень у національній грошовій одиниці, тобто як альтернативу запобіжному заходу у вигляді тримання під вартою. Такий розмір застави буде співмірним з існуючими у кримінальному провадженні ризиками та в разі внесення вказаної грошової суми на відповідний рахунок суду це зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного і виконання ним обов`язків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, які, за переконанням колегії суддів, необхідно покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 для забезпечення дієвості цього кримінального провадження.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 необхідно задовольнити частково, оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора та продовжити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою і крім того в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 183, п. 2 ч. 5 ст.182 КПК України, визначити обвинуваченому заставу в розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 78000 гривень у національній грошовій одиниці.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Липоводолинського районного суду Сумської області від 27 вересня 2022 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, скасувати у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону.

Постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора та продовжити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на шістдесят діб до 12 години 28 листопада 2022 року.

Визначити ОСОБА_8 заставу в розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатної особи, що становить 78000 ( сімдесят вісім тисяч) гривень у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на розрахунковий рахунок для внесення застави.

Контроль за виконанням ухвали покласти на процесуального керівника - прокурора у цьому кримінальному провадженні.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4