ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/6623/22

Провадження № 11-сс/4820/193/22

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000074 від 28 березня 2022 року, за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 квітня 2022 року,

в с т а н о в и л а :
Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 07 квітня 2022 року клопотання старшого слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією у місті Хмельницькому) ТУ ДБР, розташованого у місті Хмельницькому, ОСОБА_8 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000074 задоволено та накладено арешт (із забороною розпорядження та відчуження) на майно, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в саме: на квартиру (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040) загальною площею 73,2 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просила скасувати ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 07 квітня 2022 року та постановити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією у місті Хмельницькому) ТУ ДБР, розташованого у місті Хмельницькому, про накладення арешту на майно, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_7 , а саме квартиру.

Зокрема, посилалась на те, що ОСОБА_7 згідно ст.51 Конституції України зобов`язаний утримувати своїх дітей, забезпечувати реалізацію їхнього права на житло та на майно. Ураховуючи це, він не збирається здійснювати жодних дій, спрямованих на відчуження даної квартири.

Більше того, згідно ст.17 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на майно, а батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти правочини щодо нерухомого майна, права власності на яке належить дитині, а у випадках, визначених законом, також щодо нерухомого майна, право користування яким належить дитині, відмовлятися від належних дитині майнових прав, зобов`язуватися від імені дитини порукою чи видавати письмові зобов`язання.

Окрім того, згідно ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на житло.

На думку сторони захисту, при вирішенні питання накладення арешту на квартиру ОСОБА_7 необхідно обов`язково враховувати всі обставини, а також правові наслідки для нього самого та для його членів сім`ї, зокрема, двох малолітніх дітей, для яких саме ця квартира і є єдиним житлом та місцем реєстрації.

Також при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя місцевого суду в порушення ч.2 ст.173 КПК України, не врахував розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Так, слідчий суддя суду першої інстанції дійшов висновку, що наявні правові підстави для накладення арешту на вказане майно із забороною ним розпоряджатися та відчужувати, з метою запобігання можливості його відчужувати.

Проте, такі висновки, з точки зору захисника, є необґрунтованими та незаконними.

Ураховуючи наведене, та те, що в даній ситуації Державний реєстр прав на нерухоме майно не працює та не працював, тому операції, що стосуються дій з його використанням заборонені. Отже, отримати відомості з реєстру про наявності майна, зробити дії з приводу відчуження чи набуття неможливе.

Також вказувала, що якщо не можна визначити наявність майна, тому, що Державний реєстр прав на нерухоме майно не працює, то і не можна накласти арешт на майно без точної інформації про власника майна.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту судового рішення та доводів апеляційної скарги; підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 , які підтримали доводи поданої апеляційної скарги з викладених у ній мотивів; заперечення прокурора ОСОБА_5 проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Колегією суддів установлено, що Першим СВ (з дислокацією у місті Хмельницькому) ТУ ДБР, розташованого в місті Хмельницькому, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000074 від 28 березня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

ОСОБА_7 органом досудового розслідування підозрюється в тому, що, обіймаючи посаду старшого слідчого спеціальної поліції СВ ХРУП ГУНП в Хмельницькій області, будучи працівником правоохоронного органу, якому присвоєно спеціальне звання старший лейтенант поліції, будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, старшим групи слідчих у кримінальному провадженні №0000600 від 22 березня 2022 року за підозрою ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, умисно, діючи з єдиним умислом, за попередньою змовою з невстановленими на даний час співробітниками поліції та нотаріусами, з корисливих мотивів та всупереч інтересам служби, упродовж березня 2022 року на території міста Хмельницького під час зустрічей з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 почергово висунув останнім вимогу надання йому неправомірної вигоди у розмірі 1 000 доларів США, яку надалі збільшив до 2 000 доларів США, а також 3 500 грн за вирішення питання щодо неподання ним до суду клопотання та неініціювання перед прокурором у кримінальному провадженні та слідчим суддею місцевого суду питання накладення арешту на належну ОСОБА_9 на праві приватної власності частку квартири АДРЕСА_2 , а також за сприяння в її відчуженні з метою уникнення її подальшої конфіскації за вироком суду.

Продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на одержання неправомірної вигоди, 29 березня 2022 року близько 16 год 30 хв поблизу будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 одержав від ОСОБА_11 частину неправомірної вигоди у розмірі 3 500 грн за сприяння у відчуженні належної ОСОБА_9 на праві приватної власності частки квартири АДРЕСА_2 .

30 березня 2022 року близько 18 год 00 хв ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на одержання неправомірної вигоди, знаходячись у салоні автомобіля «Nissan Qashqai», д.н.з. НОМЕР_1 , який був припаркований поблизу будинку АДРЕСА_4 , одержав від ОСОБА_11 неправомірну вигоду у розмірі 2 000 доларів США, що по курсу НБУ на 30 березня 2022 року становило 58 509,8 грн за вирішення питання щодо неподання ним до суду клопотання та неініціювання перед прокурором у кримінальному провадженні та слідчим суддею місцевого суду питання накладення арешту на належну ОСОБА_9 на праві приватної власності частку квартири АДРЕСА_2 , а також за сприяння в її відчуженні з метою уникнення її подальшої конфіскації за вироком суду.

30 березня 2022 року о 18 год 07 хв ОСОБА_7 затримано в порядку ст.208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

31 березня 2022 року ОСОБА_7 вручено письмове повідомлення про підозру та повідомлено про підозру за ч.3 ст.368 КК України, тобто, в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення і невчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, вчинене службовою особою, яка займає відповідальне становище, за попередньою змовою групою осіб та поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.

З наданих матеріалів кримінального провадження вбачається, що 07 квітня 2022 року до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду звернувся старший слідчий Першого СВ (з дислокацією в місті Хмельницькому) ТУ ДБР, розташованого в місті Хмельницькому, ОСОБА_8 з клопотанням, погодженим з прокурором, про накладення арешту на майно із забороною ним розпоряджатися та відчужувати, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_7 , зокрема, квартири (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040) загальною площею 73,2 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування зазначеного клопотання вказував, що відповідно до п.3 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Частина 5 ст.170 КПК України передбачає, що у випадку, передбаченому п.3 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

З урахуванням вказаних обставин, з метою забезпечення у майбутньому можливої конфіскації майна ОСОБА_7 за вироком суду в разі доведення вчинення кримінального правопорушення останнім чи інших негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, потреби досудового розслідування виправдовують, на думку слідчого, такий ступінь втручання у права і свободи особи, про яку йдеться в клопотанні.

Відповідно до ч.2 ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

За змістом п.7 ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч.ч.2-6 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів. У цьому випадку, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу; 2) спеціальної конфіскації. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Згідно з ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя місцевого суду вважав, що є достатні підстави прийти до висновку про вчинення дій, спрямованих на унеможливлення накладення арешту на майно шляхом його відчуження третім особам, що не буде відповідати завданням кримінального провадження.

З таким висновком слідчого судді не погоджується колегія суддів суду апеляційної інстанції.

Наразі не надано та не підтверджено стороною обвинувачення існування в достатній мірі обставин, які б належним чином підтверджували, що незастосування певних законодавчо врегульованих обмежень в даному випадку призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачу майна.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку ст.ст.170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, що має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

На думку колегії суддів апеляційного суду, слідчий суддя суду першої інстанції не повною мірою дотримався зазначених вимог закону.

Стороною обвинувачення наразі не доведено достатніх правових підстав для накладення арешту на вказане майно.

Окрім того, завданням арешту майна, зокрема, є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Указаних дій зі сторони підозрюваного ОСОБА_7 не встановлено.

Стороною обвинувачення в суді апеляційної інстанції не наведено жодних доказів обґрунтованості існування обставин, які підтверджують, що незастосування заборони або обмеження користування, розпорядження майном призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна ОСОБА_7 .

Тому колегія суддів вбачає підстави сумніватися в співрозмірності обмеження такого права власності завданням кримінального провадження.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з того, що відповідно до вимог чинного КПК України, арешт майна це один із заходів забезпечення кримінального провадження та є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження.

Так, своєчасне застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення або розгляді кримінального провадження.

Ураховуючи правові підстави для накладення арешту та зазначених фактів, виходячи із обставин, викладених у клопотанні та встановлених в судовому засіданні апеляційного суду, накладення арешту, з метою повного, всебічного, об`єктивного розслідування кримінального провадження, зараз не можна.

Таким чином, колегія суддів уважає, що таке обмеження права власності як арешт майна в даному випадку є неспіврозмірним, оскільки є обтяжливим способом і обмежить інтереси третіх осіб.

Стороною захисту надані та обґрунтовані докази негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, а колегією суддів такі наслідки встановлено.

Так, в даній квартирі, окрім підозрюваного ОСОБА_7 , проживають та зареєстровані у встановленому порядку його дружина ОСОБА_12 , а також доньки ОСОБА_13 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_14 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

При вирішенні питання накладення арешту на житло не враховано правових наслідків для підозрюваного та для членів його сім`ї, зокрема, двох малолітніх дітей, для яких саме ця квартира є єдиним житлом і місцем реєстрації.

Інших відомостей, які б спростовували ці відомості, на цій стадії досудового розслідування не встановлено.

Тому на цьому етапі досудового розслідування не виправдовується таке втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення, слідчий суддя, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і в клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

На думку колегії суддів апеляційного суду, слідчий суддя, розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку ст.ст.170-173 КПК України, не з`ясував усі обставини, з якими пов`язується можливість накладення арешту, не перевірив розумність та співрозмірність обмеження права власності з потребами кримінального провадження, та дійшов передчасного висновку про необхідність задоволення клопотання про арешт майна.

Колегією суддів було досліджено, а також з`ясовано обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.
Положеннями ст.ст.2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.
Відповідно до положень ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
На думку апеляційного суду, посилання захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на порушення накладеним арештом прав власника, гарантованих йому ст.41 Конституції України, є вмотивованими.
Зазначені в апеляційній скарзі захисника підстави, з яких вона просить скасувати ухвалу слідчого судді місцевого суду та відмовити в задоволенні клопотання про арешт майна, знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи.
Негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, судом першої інстанції не встановлено, однак установлено їх під час апеляційного перегляду.
Приписами п.2 ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Відтак, колегія суддів вбачає підстави для скасування ухвали слідчого судді місцевого суду з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання слідчого.

Керуючись ст.ст.170-173, 405, 407, 418, 419, 422, 423 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 квітня 2022 року щодо накладення арешту на майно (із забороною розпорядження та відчуження) у кримінальному провадженні №0000074, а саме квартиру (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040) загальною площею 73,2 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_7 , скасувати.

Постановити нову ухвалу.

Відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією у місті Хмельницькому) ТУ ДБР, розташованого у місті Хмельницькому про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000074, а саме на квартиру (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040) загальною площею 73,2 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , і належить на праві приватної власності ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3