Справа № 487/1696/22
Провадження № 1-кс/487/1380/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2022 року

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , в присутності підозрюваногоОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва клопотання слідчого слідчого відділу Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, ОСОБА_6 , по кримінальному провадженню № 0000766 від 02.06.2022, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Миколаїв Миколаївської області, українцю, громадянину України, з загальною середньою освітою, з його слів він є рядовим НОМЕР_1 окремої аеромобільної бригади, раніше не судимому в силу ст. 89 КК України, не одруженому, зареєстрованому та фактично проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 ,- підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України:

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий слідчого відділу Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, капітан поліції ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В клопотанні слідчий зазначає, що в проваджені слідчого відділу Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області знаходиться кримінальне провадження № 0000766 від 02.06.2022, за підозрою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України.

03.06.2022року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України.

Підставою для внесення клопотання стало те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення; під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, посилаючись на неможливість запобігти вказаним ризикам шляхом застосування більш м`якої міри запобіжного заходу ніж тримання під вартою, просив про задоволення клопотання.

В судовому засіданні захисник заперечував щодо задоволення клопотання, та просив застосувати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Підозрюваний в судовому засіданні підтримав думку захисника.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, заслухавши думки сторін кримінального провадження, суддя вважає, що вказане клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Із матеріалів клопотання та в судовому засіданні встановлено, що 02.06.2022 року до Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області надійшло повідомлення про те, що за адресою: АДРЕСА_2 , чоловік вибиває двері будинку та здійснює постріли з невідомого предмета схожого на автомат.

За вказаним фактом слідчим відділом Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області внесені відомості до ЄРДР за № 0000766 від 02.06.2022 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що згідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (зі змінами, внесеними Указами від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, та від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX), продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Незважаючи на це, ОСОБА_4 , 02.06.2022 року, близько 18 год. 30 хв., більш точного часу в ході проведення досудового розслідування не встановлено, перебуваючи на подвір`ї житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, із застосуванням предмета зовні схожого на автомат АКС-У.

Перебуваючи у вказаному місці, у вказаний час, ОСОБА_4 усвідомлюючи своє перебування у громадському місці та незважаючи на наявність поблизу інших житлових будинків,мешканці яких відпочивали, маючи умисел на вчинення хуліганства з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю та проявилось у нахабному та зневажливому ставленні до норм громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, усвідомлюючи своє перебування у громадському місці та незважаючи на наявність поблизу житлових будинків та те що його дії під час воєнного стану можуть стати підставою для хаотичного та стурбованого настрою громадян, маючи при собі автомат АКС-У серійний номер, усвідомлюючи, що від його дій можуть постраждати сторонні особи, безпідставно, здійснив, щонайменше один постріл в повітря.

В результаті хуліганських дій ОСОБА_4 порушено право мешканців вищевказаного будинку та сусідніх будинків на відпочинок в умовах збройної військової агресії.
02.06.2022 старшим слідчим слідчого відділу Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, старшим лейтенантом поліції ОСОБА_6 в порядку ст. ст. 208-211, 213 КПК України затримано особу, підозрюваної у вчиненні злочину, а саме ОСОБА_7 .

03.06.2022 старшим слідчим слідчого відділу Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, старшим лейтенантом поліції ОСОБА_6 за погодженням з прокурором окружної прокуратури міста Миколаєва, повідомлено про підозру у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.
Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, а саме:

1.Витягом з ЄРДР за № 0000766 від 02.06.2022 року,

2.Рапортом чергової частини Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліцїі в Миколаївській області від 02.06.2022 року,

3.Протоколом допиту потерпілих;

4.Протоколами пред`явлення особи для впізнання;

5.Протоколом допиту свідків;

6.Протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину.

7.Протокол допиту підозрюваного.

8.Іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Сукупність тих доказів, які долучені до клопотання слідчого та досліджені в судовому засіданні, підтверджує собою факт існування обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Мюррей проти Сполученого Королівства» 14310/88, 28 жовтня 1994 р. наголошено «… Метою допитів під час тримання під вартою відповідно до пункту (с) частини 1 статті 5 … є сприяння кримінальному розслідуванню шляхом підтвердження чи розвіювання конкретної підозри, яка послужила причиною арешту. Тому факти, які є причино виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».
Європейський суд з прав людини у рішенні «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» 12244/86; 12245/86; 12383/86, 30 серпня 1990 р. зазначив «…наявність «обґрунтованої підозри» передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин …».
Отже, слідчий суддя дійшов переконання про обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, яка підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.
Згідно з положеннями ч. 4 ст. 194 КПК України, слідчий суддя, має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, у разі якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті.
Запобіжні заходи це заходи забезпечення кримінального провадження, застосування яких супроводжується обмеженням конституційних прав і свобод осіб, яких підозрюють, обвинувачують у вчиненні кримінальних правопорушень. Але водночас право на свободу основоположне право людини.
Забезпечення законності й обґрунтованості обмеження конституційних прав і свобод людини на досудових стадіях кримінального провадження є одним із основних призначень слідчого судді, якому слід ураховувати, що запобіжні заходи в кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу й особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані лише за наявності законної мети та підстав, визначених у КПК.
Факт наявності підозри не може виправдати застосування запобіжного заходу, спрямованого на обмеження вільного пересування особи, оскільки слідчий суддя в межах своїх повноважень повинен установити законність, виправданість і сумірність запобіжного заходу.
Слідчий суддя при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою бере до уваги не тільки підозру, а й особу підозрюваного.
Так, підозрюваний ОСОБА_4 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , є військовослужбовцем, раніше не судимий в силу ст.89 КК України, має незадовільний стан здоров`я.
З урахуванням вищевикладеного, слідчий суддя приходить до переконання, що забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної та запобігти зазначеним ризикам, можливо шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу нічного домашнього арешту з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Приходячи до вищевказаного висновку суд враховує наступне.
Тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, який полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установу тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням режиму цієї установи.
Відповідно до частини першої статті 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність.
Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що право на свободу та особисту недоторканність є одним з визначальних та фундаментальних конституційних прав людини. Наявність свободи у особи є однією з передумов її розвитку та соціалізації; право на свободу передбачає можливість вибору своєї поведінки з метою вільного та всебічного розвитку, самостійно діяти відповідно до власних рішень і задумів, визначати пріоритети, робити все, що не заборонено законом, безперешкодно і на власний розсуд пересуватися по території держави, обирати місце проживання тощо; право на свободу означає, що особа є вільною у своїй діяльності від зовнішнього втручання, за винятком обмежень, які встановлюються Конституцією та законами України (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011; абзац другий підпункту 2.3 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 1 червня 2016 року №2-рп/2016).
Разом з тим, згідно з прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини, домашній арешт, з огляду на його ступінь і інтенсивність, вважається позбавленням волі у значенні статті 5 Конвенції.
Так, у справі «Бузаджі (Buzadji) проти Республіки Молдова» (скарга №23755/07) від 5 липня 2016 року (пп. 103, 104, 112, 113) Суд зазначив, що як і в багатьох інших областях, Європейський Суд наполягає у своїй прецедентній практиці на автономному тлумаченні поняття позбавлення волі. Стаття 5 Конвенції не поширюється на прості обмеження свободи пересування, які регулюються пунктом 1 статті 2 Протоколу №4 до Конвенції. Однак різниця між обмеженням свободи пересування і позбавленням волі полягає лише в ступені обмеження або в мірі інтенсивності, а не в самому характері або в суті. Для того, щоб визначити, чи була особа «позбавлена волі» за змістом статті 5 Конвенції, слід виходити з конкретної ситуації особи і брати до уваги цілий ряд критеріїв, таких як вид, тривалість, наслідки і порядок виконання цього заходу (див. Постанову Європейського суду у справі «Гуццарді проти Італії» (Guzzardi v.Italy) від 6 листопада 1980 р Series A, № 39, §§ 92-93).
В більшості випадків, домашній арешт має на увазі меншу кількість обмежень і менший ступінь страждань і незручностей для затриманого, ніж звичайне утримання під вартою у відповідній установі. Це пов`язано з тим, що утримання під вартою вимагає інтеграції людини в нове, а іноді вороже середовище, передбачає спільні дії і користування ресурсами з іншими ув`язненими, дотримання дисципліни і має на увазі цілодобове спостереження з боку влади. Окрім того, як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 23 листопада 2017 року №1-р/2017, серед видів запобіжних заходів особливе місце займають домашній арешт та тримання під вартою, оскільки вони пов`язані з обмеженнями конституційного права особи на свободу та особисту недоторканність.
Запобіжний захід у виді домашнього арешту полягає в обмеженні свободи пересування підозрюваного, обвинуваченого шляхом його ізоляції у житлі через заборону залишати його цілодобово або у певний період доби; домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі; строк тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців; у разі необхідності продовження цього строку можливе за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 Кодексу (частини перша, друга, шоста статті 181 Кодексу).
Отже, запобіжні заходи це заходи забезпечення кримінального провадження, застосування яких супроводжується обмеженням конституційних прав і свобод осіб, яких підозрюють, обвинувачують у вчиненні кримінальних правопорушень. Але водночас право на свободу основоположне право людини.
Забезпечення законності й обґрунтованості обмеження конституційних прав і свобод людини на досудових стадіях кримінального провадження є одним із основних призначень слідчого судді, якому слід ураховувати, що запобіжні заходи в кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу й особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані лише за наявності законної мети та підстав, визначених у КПК.
Факт наявності підозри не може виправдати застосування запобіжного заходу, спрямованого на обмеження вільного пересування особи, оскільки слідчий суддя в межах своїх повноважень повинен установити законність, виправданість і сумірність запобіжного заходу.
Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час
Керуючись ст.ст. 176-178, 182-183, 193-197, 309, 392-395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання слідчого слідчого відділу Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 відмовити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту , заборонивши покидати місце проживання за адресою АДРЕСА_1 в період часу із 21.00 год. до 07 .00 год. строком на два місяці , а саме до 03.08.2022 року.

Покласти на ОСОБА_4 , такі зобов`зання:

- прибувати до слідчого СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області у визначений ним строк

- не відлучатися за межі Миколаївської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання або роботи.

Попередити ОСОБА_4 про наслідки невиконання обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, роз`яснивши, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала слідчого діє до 03.08.2022 року (включно).

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду, протягом 5 днів з дня її оголошення. Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення

Слідчий суддя: ОСОБА_1