Справа № 188/610/22
Провадження № 1-кп/188/147/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2022 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в смт Петропавлівка клопотання захисника про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000036 від 17.06.2022, яке надійшло від прокурора Першотравенської окружної прокуратури 01.07.2022, стосовно ОСОБА_3 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_3 17 червня 2022 року в період часу приблизно з 06.00 год. до 10.15 год. (точний час в ході досудового розслідування не встановлено), перебуваючи на річці Самара, яка розташована неподалік с. Мар`їна Роща Синельниківського району Дніпропетровської області на території Миколаївської сільської територіальної громади, без передбаченого законом дозволу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, посягаючи на суспільні відносини у сфері охорони й відтворення навколишнього природного середовища, раціонального використання природних ресурсів, умисно, незаконно, у період нересту, коли діє щорічна заборона на вилов риби відповідно до наказу Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Дніпропетровській області від 22.03.2022 № 34 «Про встановлення весняно-літньої заборони лову риби у рибогосподарських водних об`єктах, підконтрольних Управлінню Державного агентства меліорації та рибного господарства у Дніпропетровській області», за допомогою сіткоснастевих знарядь лову, які згідно з п. 3.15 «Правил любительського та спортивного рибальства», затверджених наказом Державного комітету рибного господарства України № 19 від 15.02.1999, є забороненими знаряддями лову, здійснив незаконний вилов риби, а саме: щуку в кількості 3 шт., карась сріблястий в кількості 4 шт., окунь в кількості 3 шт., плітку в кількості 2 шт., лин в кількості 10 шт., загальною кількістю 22 штук, в результаті чого завдав державі в особі Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Дніпропетровській області шкоду в розмірі 45 322 грн, яка згідно з п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 10.12.2004 №17 «Про судову практику у справах про злочини та інші правопорушення проти довкілля» є істотною через вилов риби в період нересту.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 1 ст. 249 КК України, як незаконне зайняття рибним добувним промислом, що заподіяло істотну шкоду.

До підготовчого судового засідання захисник подав до суду письмове клопотання, в якому просить звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності відповідно до норми ст. 45 КК України у зв`язку з дійовим каяттям. В обґрунтування клопотання зазначено, що свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні ОСОБА_3 визнає повністю та щиро розкаюється, має бездоганну поведінку та вчинив кримінальний проступок вперше, є інвалідом 2-гої групи. Крім того, ОСОБА_3 відповідно до листа Управління Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області №1-5-9/925-22 від 30.06.2022 року матеріальний збиток погасив в повному обсязі і станом на 29.06.2022 Управління Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області до нього в межах кримінального провадження претензій не має. Ст. 12 КК України відносить кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , до кримінальних проступків. Відповідно до обвинувального акту у ОСОБА_3 наявні такі пом`якшуючі обставини, передбачені ст. 66 КК України, як щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

У підготовчому судовому засіданні захисник підтримав і обґрунтував клопотання, висловив свою думку з приводу речових доказів та процесуальних витрат.

Обвинувачений, якому суд роз`яснив підставу і наслідки задоволення такого клопотання, підтримав клопотання свого захисника.

Прокурор не заперечував проти звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 249 КК України, на підставі ст. 45 КК України, просив стягнути з обвинуваченого процесуальні витрати та застосувати спеціальну конфіскацію речових доказів.

Представник потерпілого Управління Державного агентства .меліорації та рибного господарства у Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що претензій майнового характеру не має, завдана шкода обвинуваченим відшкодована в повному обсязі.

Вислухавши пояснення захисника, думки обвинуваченого і прокурора, вивчивши клопотання захисника та матеріали досудового розслідування, надані прокурором, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 8 ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження або ухвалення вироку з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.4 ст.286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно з ч.3 ст.288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 45 КК України особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона після вчинення кримінального правопорушення щиро покаялася, активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення і повністю відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» роз`яснено, що дійове каяття полягає в тому, що після вчинення злочину особа щиро покаялась, активно сприяла його розкриттю та повністю відшкодувала завдані збитки або усунула заподіяну шкоду. Відсутність хоча б однієї із зазначених складових дійового каяття виключає звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 45 КК України.

Згідно з п.3 вказаної постанови за наявності всіх зазначених умов передбачене у ст.45 КК України звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковим.

Відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 249 КК України, відноситься до кримінальних проступків.

ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення у вигляді кримінального проступку вперше, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, щиро розкаюється у вчиненому, повністю відшкодував завдані збитки.

Суд переконався, що обвинувачений цілком розуміє свої права, визначені ч. 3 ст. 285 КПК України, підставу звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 45 КК України , а також наслідки закриття провадження з підстави, передбаченої ст. 45 КК України, тому у суду відсутні сумніви у добровільності та істинності його згоди з клопотанням захисника.

Зазначене зобов`язує суд на підставі ст. 45 КК України звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 249 КК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відповідно до ст. 124 КПК України стягненню не підлягають і їх необхідно віднести на рахунок держави.

Цивільний позов не заявлено. Майнова шкода відшкодована добровільно.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.96-1, п.3 ч.1 ст.96-2 КК України, ст. 100 КПК.

Частиною 1 ст. 98 КПК передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, які були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до положень ч. 9 ст. 100 КПК питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, наданих суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 96-1 КК спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Суд вважає за необхідне застосувати спеціальну конфіскацію речових доказів: п`яти полімерних пакетів з рибою у кількості: щука - 3 шт., карась -4 шт., окунь - 3 шт., плотва - 2 шт. та линь - 10 шт., загальною кількістю 22 штуки, які зберігаються в магазині «Північний» за адресою: вулиця Молодіжна, 1а, м. Першотравенськ Синельниківського району Дніпропетровської області;

полімерного пакету з риболовними сітками у кількості шість штук довжиною п`ятдесят метрів кожна з вічком розміром 40 мм та гумового надувного човна зеленого кольору марки «Колібрі» К-220 з двома веслами, які зберігаються у камері зберігання речових доказів ВП № 3 Синельниківського РУП ГУНП у Дніпропетровській області.

Мотоцикл з коляскою марки «ИЖ Планета-5» 1988 року випуску, двигун № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 належить ОСОБА_3 , не є знаряддям вчинення злочину, передбаченого ст. 249 КК, оскільки за його допомогою вилов риби не здійснювався, а він використовувався лише для перевезення обвинуваченого, човна та сіток до місця вчинення кримінального правопорушення, тобто не використовувався для виконання об`єктивної сторони протиправного посягання, а перевезення знарядь злочину не є кримінально караним, і з нього слід зняти арешт, накладений ухвалою слідчого судді Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 27.06.2022, і повернути власнику ОСОБА_3 , оскільки цей транспортний засіб не підпадає під ознаки, зазначені в п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК.

Крім того, санкцією ч. 1 ст. 249 КК передбачено покарання за вчинення цього кримінального проступку у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеження волі на строк до трьох років.

Згідно зі статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції з прав людини і основоположних свобод, кожна фізична чи юридична особа має право на повагу до своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини застосування конфіскації майна в конкретному випадку буде відповідати вимогам ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції не просто за умови, якщо така конфіскація формально ґрунтується на вимогах закону, але й за умови, що така законна конфіскація у даній конкретній ситуації не порушує «справедливу рівновагу між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав осіб».

Зокрема, порушення ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції через застосування конфіскації, яка формально ґрунтувалася на положеннях національного закону, але за обставин конкретної справи була визнана «неспівмірною», оскільки покладала на заявника «надмірний індивідуальний тягар», було встановлено у справі «Ісмайлов (Ismayilov) проти Російської Федерації» від 06 листопада 2008 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 19 цього Закону, якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно з положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

У статті 8 КПК зазначено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

Відповідно до положень частин 1, 5 ст. 3 КК законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. Закони України про кримінальну відповідальність повинні відповідати положенням, що містяться в чинних міжнародних договорах, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

Отже, при застосуванні конфіскації майна в кожному конкретному випадку суд має не тільки послатися на наявність для цього формальних підстав, але й переконатися, що таке застосування не порушуватиме «справедливу рівновагу між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав осіб», покладаючи на особу «надмірний індивідуальний тягар».

Суд враховує ступінь тяжкості кримінального проступку, у якому обвинувачується ОСОБА_3 , а також вартість транспортного засобу, яка значно перевищує розмір завданих матеріальних збитків, тобто є неспівмірною.

З огляду на викладене, застосування конфіскації мотоцикла, належного обвинуваченому, в цьому випадку становитиме непропорційне втручання в право особи на мирне володіння майном, гарантоване ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції.

Суд зробив такий висновок, виходячи з правової позиції, висловленої у постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 02 червня 2020 року у справі № 748/1457/19.

Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався.

На підставі викладеного, ст. ст. 45, 96-1, 96-2 КК України, керуючись ст.ст. 100, 285-288, 314, 372, 395, 532 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 249 КК України, на підставі ст. 45 КК України у зв`язку з дійовим каяттям.

Закрити кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000036 від 17.06.2022 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України, у зв`язку із звільненням його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 45 КК України.

Застосувати спеціальну конфіскацію речових доказів: п`яти полімерних пакетів з рибою у кількості: щука - 3 шт., карась -4 шт., окунь - 3 шт., плотва - 2 шт. та линь - 10 шт., загальною кількістю 22 штуки, які зберігаються в магазині «Північний» за адресою: вулиця Молодіжна, 1а, м. Першотравенськ Синельниківського району Дніпропетровської області.

Застосувати спеціальну конфіскацію речових доказів: полімерного пакету з риболовними сітками у кількості шість штук довжиною п`ятдесят метрів кожна з вічком розміром 40 мм та гумового надувного човна зеленого кольору марки «Колібрі» К-220 з двома веслами, які зберігаються у камері зберігання речових доказів ВП № 3 Синельниківського РУП ГУНП у Дніпропетровській області.

Зняти арешт з речового доказу: мотоцикла з коляскою марки «ИЖ Планета-5» 1988 року випуску, двигун № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 належить ОСОБА_3 та повернути його власнику ОСОБА_3 .

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні на проведення судово-товарознавчої експертизи в розмірі 1510,24 грн віднести на рахунок держави.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили через сім днів з моменту її оголошення, якщо не буде оскаржена.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1