Житомирський апеляційний суд
Справа №296/9972/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2022 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю
секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7
прокурора: ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0002085 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Корольовського районного суду м.Житомира від 04 жовтня 2021 року, яким засуджено

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого ,

- за ч. 2 ст.15 ч. 3 ст. 185 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі.

Відповідно до ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 2 (два) роки та покладено на нього обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_6 у виді домашнього арешту в нічний час, змінено на особисте зобов`язання до набрання вироком законної сили.

в с т а н о в и л а:

Як встановив суд, ОСОБА_6 , 01 вересня 2018 р., близько 07 год. 20 хв., перебував на території Житнього ринку в м. Житомир, що на майдані Житній ринок, 1.

У цей час, день, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення будь-якого чужого майна, поєднаного із проникненням у сховище.

Реалізуючи злочинний умисел, враховуючи сприятливу обстановку, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони залишаються ніким непоміченими, керуючись корисливим мотивом, через відчинені двері ОСОБА_6 проник до торгівельного кіоску № 592, що на території Житнього ринку.

Продовжуючи свої злочинні дії, перебуваючи в приміщенні вищеописаного кіоску, ОСОБА_6 , оглянувши його, виявив та повторно таємно викрав гроші в сумі 1034 грн., які належать фізичній особі-підприємцю ОСОБА_10 .

В подальшому, ОСОБА_6 , утримуючи викрадені гроші при собі, місце скоєння злочину залишив, однак розпорядитися вкраденими грошима не встиг, так як його дії були помічені громадянами та в подальшому останнього затримано.

Таким чином ОСОБА_6 виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, чим намагався спричинити ФОП ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 1034 грн.

В апеляційній скарзі прокурор вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_6 підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Вказує, що суд першої інстанції, звільняючи обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, не врахував, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за аналогічні злочини, відбував покарання в місцях позбавлення волі, що свідчить про те, що він висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та продовжує вчиняти нові умисні злочини проти власності.

Вважає, що суд безпідставно врахував ОСОБА_6 , як дві окремі обставини, які пом`якшують його покарання, визнання вини та щире каяття у вчиненому, оскільки за своєю суттю це є однією обставиною - щирим каяттям.

Просить вирок суду щодо ОСОБА_6 скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15 ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання 3 (три) роки позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, заперечення обвинуваченого та його захисника, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується сукупністю досліджених під час судового розгляду і наведених у вироку доказів, є обґрунтованими і законними та апелянтом не оспорюються.

Не оспорюється в апеляційній скарзі також правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст.15 ч. 3 ст. 185 КК України.

Що стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, то воно на думку колегії суддів є явно несправедливим через його м`якість.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Частиною 1 ст. 414 КПК України визначено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Суд першої інстанції звільняючи ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання положень ст.ст. 65, 75 КК України не врахував.

Так, на думку колегії суддів суд першої інстанції зосередився виключно на обставинах, що позитивно характеризують ОСОБА_6 , а зокрема позитивних характеристиках громадської організації його волонтерській роботі, незадовільному стані здоров`я, визнанні вини та щирому каятті.

Про те, поза увагою суду залишилася тяжкість вчиненого злочину, оскільки злочин, який вчинив ОСОБА_6 відноситься до категорії тяжких, те, що він раніше він неодноразово судимий за вчинення аналогічних злочинів, звільнявся від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, однак для себе висновків не робив та за вчинення нових злочинів неодноразово засуджувався до покарання у виді позбавлення волі, а після звільнення за останнім вироком, через незначний час вчинив новий умисний злочини. Не врахував суд, що обставиною, що обтяжує його покарання є рецидив злочину, а також висновок органу пробації про високий рівень вчинення повторних злочинів та високий рівень небезпеки для суспільства.

Зазначені обставини, на переконання колегії суддів вказують про те, що виправлення обвинуваченого можливе лише з призначенням йому реальної міри покарання у виді позбавлення волі, оскільки він висновків для себе з попередніх судимостей не зробив, не бажає ставати на шлях виправлення та продовжує вчиняти умисні корисливі злочини, які мають підвищену суспільну небезпеку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції, в частині призначеного покарання підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості, неправильного застосування судом положень ст. 75 КК України.

Призначаючи покарання за ч. 2 ст.15 ч. 3 ст. 185 КК України, апеляційний суд, в межах доводів апеляційної скарги прокурора врахувавши обставини, які характеризують обвинуваченого та тяжкість злочину, обтяжуючу та пом`якшуючу покарання обставину, вважає за необхідне призначити йому реальне основне покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій статті, передбаченої ч. 2 ст.15 ч. 3 ст. 185 КК України, на мінімальний строк, яке буде достатнім та зможе забезпечити виправлення обвинуваченого та попередити вчинення ним нових злочинів.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 04 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання ч. 2 ст.15 ч. 3 ст. 185 КК України - 3 (три) роки позбавлення волі.

Строк покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

В решті вирок залишити без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який утримується під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: