У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000046

за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6

на вирок Новобузького районного суду Миколаївської області від 23 липня 2021 року у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Ганівка Новобузького району Миколаївської області, раніше не судимої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2

- обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Новобузького районного суду Миколаївської області від 23 липня 2021 року ОСОБА_6 засуджена за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік; за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 6 місяців.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, остаточно визначено покарання ОСОБА_6 шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді обмеження волі строком на 1 рік 6 місяців.

На підставі ч. 1 ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Просить вирок скасувати, а кримінальне провадження закрити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, обвинувачена ОСОБА_6 вважає, судом першої інстанції не було прийнято до уваги вартість викрадених речей, внаслідок чого суд неправильно кваліфікував її дії. Стверджує, що ціна викрадених речей в магазині становила менше ніж 227 грн., а отже, вона вчинила дрібну крадіжку, що виключає притягнення її до кримінальної відповідальності.

Вважає, що органами досудового розслідування неправильно визначено вартість викраденого майна, оскільки слідчим визначено вартість, виходячи з ціни на ціннику, а не з ціни накладної про отримання магазином товару, та в матеріалах справи відсутній висновок експерта про визначення вартості викрадених речей.

Окрім того, апелянт стверджує, що всупереч її волі суд першої інстанції не досліджував матеріали справи та не пояснив їй та не з`ясував, чи правильно вона розуміє зміст обставин справи, та чи немає сумнівів у добровільності її позиції, а також не роз`яснив їй, що у такому випадку вона буде позбавлена права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Узагальнений виклад заперечень прокурора на апеляційну скаргу.

Прокурор просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_6 , а вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Зазначив, що в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнала повністю, щиро розкаялася та ніяких заперечень щодо пред`явленого обвинувачення до суду не надавала, просила суд суворо її не карати. Від присутнього в судовому засіданні захисника скарг, заперечень до суду також не надходило. Крім того, суд роз`яснив обвинуваченій та наслідки розгляду кримінального провадження в порядку ст.349 КПК України.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

11.03.2021 в період часу з 13.42 до 14.02 год. ОСОБА_6 , перебуваючи в торговій залі магазину «Єва 1010» ТОВ «РУШ», що розташований за адресою: вул. Гагаріна, 7, м. Новий Буг Миколаївської області, скориставшись системою самообслуговування та переконавшись, що за її злочинними діями працівники магазину та інші особи не спостерігають, тобто діючи таємно, з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння чужим майном, шляхом вільного доступу, викрала зі стелажу туш для вій торгової марки «Maybelline New York» вартістю 192,17 грн. та гель для брів та вій торгової марки «LCF» вартістю 54,95 грн., а всього на загальну суму 247,12 грн.

12.03.2021 в період часу 13.43 год. до 13.55 год. ОСОБА_6 в торговій залі магазину «Єва 1010» ТОВ «РУШ», що розташований за адресою: вул. Гагаріна, 7, м. Новий Буг Миколаївської області, скориставшись системою самообслуговування та переконавшись, що за її злочинними діями працівники магазину та інші особи не спостерігають, тобто діючи таємно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння чужим майном, шляхом вільного доступу, викрала зі стелажу з декоративною косметикою туш для вій торгової марки «Bourjois» вартістю 307 грн.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнана винною за ч. 1 ст. 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжка) та за ч. 2 ст. 185 КК України у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно.

Позиція учасників судового провадження

Обвинувачена ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 доводи викладені в апеляційній скарзі підтримали та просили задовольнити.
Прокурор просив залишити вирок без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З мотивувальної частини оскаржуваного вироку вбачається, що судовий розгляд проведено із застосуванням положень частини 3 статті 349 КПК України.

За приписами частини 3 статті 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Журнал судового засідання та технічний носій інформації, на якому зафіксовано перебіг судового розгляду, свідчать, що обвинувачена ОСОБА_6 та її захисник ОСОБА_8 ніяких заперечень щодо пред`явленого обвинувачення не висказувала, вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень обвинруквачена визнала повністю та підтвердила факт викрадення нею 11.03.2021 та 12.03.2021 майна в приміщенні магазину «Єва 1010» ТОВ «РУШ», розташованому за адресою: вул. Гагаріна, 7, в м. Новий Буг Миколаївської області, за обставин, викладених в обвинувальному акті, вартість викраденого майна теж не оспорювала.

Визначаючи обсяг доказів, що підлягають дослідженню, та порядок їх дослідження у відповідності до статті 349 КПК України, в судовому засіданні 23.07.2021 суд першої інстанції роз`яснив обвинуваченій ОСОБА_6 положення ч. 3 ст. 349 КПК України.

Обвинувачена ОСОБА_6 підтвердила суду добровільність її позиції. Судом першої інстанції було роз`яснено, що у такому випадку вона, як і інші учасники судового провадження, будуть позбавлені права оскаржити в апеляційному порядку обставини, докази стосовно яких судом не досліджувалися.

Учасники судового провадження, в тому числі і обвинувачена ОСОБА_6 , погодилися на вказаний порядок судового розгляду, передбачений ч. 3 ст. 349 КПК України.

В зв`язку з чим, суд першої інстанції, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд першої інстанції обмежився допитом обвинуваченої та дослідженням матеріалів, що характеризують дані про особу обвинуваченої.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 394 КПК України, судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вищезазначені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, судом першої інстанції виконані належним чином.

За такого, апеляційним судом не розглядаються доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_6 в частині заперечення нею кваліфікації її дій, які нею не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких судом першої інстанції було визнано недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Дії обвинуваченої ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України кваліфіковано правильно.

Що стосується призначеного покарання, суд встановив таке.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вказані вимоги закону судом дотримані та обвинуваченій призначено покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень (нетяжкого злочину та проступку).

Також достатньо враховані дані про особу винної, що вона раніше не судима, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання та навчання характеризується позитивно.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, визнано щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а обставини, які обтяжують покарання, не встановлено.

З урахуванням наведених даних про особу обвинуваченого, суд дійшов обгрунтованого висновку про призначення покарання у виді позбавлення волі, яке передбачено санкцією ч.2 ст. 185 КК України, та за розміром призначене покарання є мінімальним.

Рішення суду першої інстанції про необхідність призначення обвинуваченій ОСОБА_6 покарання у виді обмеженні волі та у розмірі, передбаченому санкціями ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, є достатньо умотивованим, воно узгоджується з вимогами кримінального закону, відповідає меті покарання.

Остаточне покарання правильно призначено відповідно до вимог ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та остаточно визначено покарання у виді обмеження волі.

Призначене ОСОБА_6 покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів.

З огляду на наведене, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції не допущено, а тому відсутні підстави для скасування вироку, про що просить апелянт.

Тому апеляційна скарга обвинуваченої не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 424, 532 КПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Новобузького районного суду Миколаївської області від 23 липня 2021 року у відношенні ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3