ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2984/22 Справа № 192/1184/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2022 року про відмову в умовно-достроковому звільненні засудженого ОСОБА_6 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ :
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 31 сернпя 2022 року в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання відмовлено.
Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції зазначив, що засуджений ОСОБА_6 за час відбуття покарання характеризується посередньо, працевлаштований на виробництві установи вантажником цеху, до праці ставиться посередньо, мав 1 стягнення за порушення режиму утримання, яке погашено за плином часу та 2 заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці, що у сукупності вказує на те, що засуджений можливо і став на шлях виправлення, однак не довів його.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що він відбув більшу частину від загального строку відбуття покарання, режим утримання не порушував, працевлаштований, має два заохочення, на його утримання перебуває маленька дитина та мати інвалід ІІ групи, які потребують його догляду та піклування.
Позиції учасників судового провадження.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, вважав ухвалу суду законною, обґрунтованою та вмотивованою у зв`язку з чим, просив апеляційний суд залишити апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 без задоволення, а ухвалу суду без змін.
Засуджений ОСОБА_8 був повідомлений належним чином про дату, час та місце апеляційного перегляду, однак з технічних причин, встановити з`єднання та участь засудженого під час розгляду його апеляційної скарги не видалось можливим у зв`язку з відсутністю інтернет-з`єднання з установою виконання покарань, заяв або клопотань про свою особисту участь до суду не направляв, що з огляду на ч. 4 ст. 405 КПК України не є перешкодою для розгляду справи у його відсутність.
Мотиви суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався у повному обсязі, а тому, на думку апеляційного суду, рішення є законним, обґрунтованим та вмотивованим, виходячи з наступного.
Відмовляючи в застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженому ОСОБА_6 суд першої інстанції виходив з того, що за час відбуття покарання останній характеризується посередньо, дотримується норм та умов відбуття покарання, працевлаштований на виробництві установи, має 1 стягнення та 2 заохочення.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується й апеляційний суд, оскільки, як видно з характеристики засудженого, ОСОБА_6 відбуває покарання за вчинення умисного тяжкого кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи, за весь час відбуття покарання, яке він відбуває з 06.02.2018 року заохочення до нього застосовувались лише 19.10.2021 року та 19.07.2022 року, допускав порушення режиму утримання, за що був підданий дисциплінарному стягненню 16.06.2020 року, яке погашено.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги засудженого, яка зводиться до незгоди засудженого з оцінкою судом першої інстанції його характеристики, апеляційний суд зазначає таке.
Так, суд першої інстанції оцінює поведінку засудженого за весь час відбуття покарання, у зв`язку з чим, дійшов правильного висновку про те, що на даний час ОСОБА_6 не довів свого виправлення, оскільки відбуваючи покарання в ДУ Криворізька установа виконання покарань №3 допускав порушення режиму утримання за що до нього застосовувалось дисциплінарне стягнення у виді догани, а прибувши до ДУ Солонянська виправна колонія №21 15 жовтня 2020 року лише 19.10.2021 року, тобто майже через рік, отримав заохочення, що вказує на відсутність певної системи у процесі його виправлення та наявність позитивних змін незадовго до отримання права на умовно-дострокове звільнення. Крім того, колегія суддів враховує, що засуджений ОСОБА_6 будучи раніше неодноразово судимий, звільнявся від відбуття покарання умовно-достроково та в період умовного строку вчиняв нові злочини.
Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Відповідно до ч. 3 ст. 107 КВК України, засуджені зобов`язані: дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами; утримувати в чистоті і порядку приміщення, дбайливо ставитися до майна колонії і предметів, якими вони користуються при виконанні дорученої роботи, здійснювати за ними належний догляд і використовувати їх тільки за призначенням; виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії; виконувати необхідні роботи по самообслуговуванню, благоустрою колонії; дотримуватися санітарно-гігієнічних норм; дотримуватися вимог пожежної безпеки і безпеки праці.
З огляду на вказане, посилання засудженого ОСОБА_6 на працевлаштування та дотримання вимог режиму утримання, є його прямим обов`язком, передбаченим КВК України та не може слугувати самодостатньою підставою для умовно-дострокового звільнення.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Як вбачаться із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26.04.2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким умовно дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Таким чином, обов`язковою умовою для застосування умовно-дострокового звільнення від подальшого відбуття покарання є встановлення судом факту, що особа довела своє виправлення. У даному випадку, колегія суддів вважає, що позитивні зміни у поведінці засудженого можливо і відбулись, про що вказує відсутність дисциплінарних стягнень за останні два роки, однак на даний час це вказує лише на те, що ОСОБА_6 тільки стає на шлях виправлення, однак не довів його, а тому колегія суддів позбавлена можливості застосувати до засудженого ОСОБА_6 умовно-дострокове звільнення, оскільки воно, на даний час, буде суперечити меті призначеного покарання, яке полягає у виправленні засудженого та запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень.
З огляду на викладене, апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 має бути залишена без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2022 року про відмову в умовно-достроковому звільненні засудженого ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4