Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/456/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія - ч. 3 ст. 187 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2022 року. Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому в режимі відео конференції матеріали за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 14.07.2022, якою обвинуваченому ОСОБА_8 було продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

за участю учасників судового провадження:

- прокурора ОСОБА_9 ,
- захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні Бобринецького районного суду Кіровоградської області яке відбулось 14.07.2022 в кримінальномупровадженні №0000187 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.115 КК України суд, за клопотанням прокурора продовжив дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 на 60 днів, а саме до 11.09.2022, а в задоволенні клопотань захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу відмовив.
Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції вказав, що ризики встановлені ч.1 ст.177 КПК України не зменшилися і на даний час існують, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків. Водночас, суду не було надано будь-яких даних стосовно того, що відпали або зменшились ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу обвинуваченому, відтак підстави для зміни запобіжного заходу відсутні, а обраний запобіжний захід необхідно продовжити.
В апеляційних скаргах захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 просять скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно ОСОБА_8
більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

В обґрунтування вимог апеляційних скарг посилаються на те, що обвинувачений перебуває під вартою з 03.07.2021 тобто більше одного року, а тому надмірна тривалість його під вартою є невиправданою. Зазначають про те, що враховуючи обставини справи, досліджені судом письмові докази вважають, що обвинувачений вчиняв оборонні дії від посягань на нього потерпілого. Також вважають продовження строків тримання під вартою ОСОБА_8 є формальним, оскільки наявність заявлених прокурором ризиків судом взагалі не обґрунтовано та не підтверджено жодними доказами, також судом не розглянута обґрунтованість обвинувачення та не надано належної оцінки мотивації неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Посилаючись на зазначені обставини та ряд рішень ЄСПЛ просили задовольнити апеляційні скарги.

Заслухавши доповідача, захисників обвинуваченого, які підтримали вимоги поданих апеляційних скарг, висновок прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали клопотання, зваживши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до таких висновків.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з положеннями ч.3 ст.331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 цього Кодексу, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Так, перевіркою доводів апеляційних скарг, колегія суддів апеляційного суду встановила, що судом першої інстанції дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 .
Як убачається із оскаржуваної ухвали ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, пов`язаного із заподіянням смерті потерпілому, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років. Також суд врахував дані, що характеризують особу обвинуваченого, який хоча раніше не судимий, однак офіційно не працевлаштований, тобто суспільно-корисною діяльністю не займається та особистих доходів для проживання не має, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, тобто не має стійких соціальних зв`язків, за місцем проживання характеризується негативно, як такий, що зловживає спиртними напоями, є опікуном матері, яка є інвалідом 1 групи, вчиняє домашнє насильство по відношенню до матері та дідуся, з якими проживає, підтримує стосунки з раніше судимими особами та особами, які ведуть антигромадський спосіб життя.
Відтак, беручи до уваги наведене, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , обставини вчинення кримінального правопорушення, у тому числі вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, та намагання обвинуваченого приховати сліди кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, враховуючи що члени родини, а саме мати та дідусь не мають стримуючого впливу, суд дійшов висновку про реальність підстави вважати наявними ризики переховування обвинуваченого від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, з якими обвинувачений перебуває у дружніх та родинних відносинах.
Також судом встановлено, що інтереси суспільства щодо продовження тримання обвинуваченого під вартою перевищують інтереси забезпечення права на свободу обвинуваченого та існування презумпції невинуватості.
Таким чином, враховуючи мету і підстави застосування запобіжних заходів, що їх передбачено ст.177 КПК України, суд дійшов висновку, що клопотання прокурора відповідає вимогам статей 184, 199 КПК України, та переконаний у необхідності продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так як наявні у матеріалах дані підтверджують продовження існування ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що у разі заміни чи скасування відносно обвинуваченого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, вказане надасть йому можливість переховуватись від суду, впливати на свідків, та не забезпечить належного виконання останнім його процесуальних обов`язків зокрема щодо явки до суду, що буде передумовою для затягування розгляду кримінального провадження та ускладнить виклик обвинуваченого, оскільки станом на дату розгляду питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого судовий розгляд не закінчено.
Ризик переховування обвинуваченого від суду продовжує існувати, оскільки він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, а тому усвідомлюючи ступінь тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення та суворість можливого покарання, обвинувачений зможе залишити своє місце проживання.
Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків передбачених ст.177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.
Питання правильності остаточної кваліфікації і доведення винуватості у вчиненні кримінального правопорушення не може вирішуватись на цій стадії кримінального провадження та є передчасним. При цьому перевірка доведеності вини обвинуваченого, встановлення його винності у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення виходять за межі цього судового розгляду, а тому доводи захисників в цій частині є передчасними.
Суд першої інстанції також назначив про те, що факт наявності у обвинуваченого на утриманні матері - ОСОБА_10 не може бути підставою для обрання більш м`якого запобіжного заходу та стримуючим фактором, оскільки обвинувачений вчиняв домашнє насильство відносно своєї матері, яка також є свідком по даному кримінальному провадженню.
Крім того, судом також враховано та надано відповідної оцінки доводам сторони захисту при вирішенні їх клопотання про зміну ОСОБА_8 запобіжного заходу.
Так суд врахував, що введення в Україні воєнного стану в результаті військової агресії проти України, суттєво обмежується можливість виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку. Крім того, населений пункт за місцем реєстрації обвинуваченого є тимчасово окупованою територією, де відбуваються активні бойові дії, що в свою чергу збільшує ризик втечі (переховування) обвинуваченого.
Доводи сторони захисту про відсутність ризиків впливу на свідків, які мешкають на тимчасово окупованій території, жодного зеленого коридору з якою на теперішній час немає, та спотворення будь-яких речей, які знаходяться на вказаній території, є неспроможними оскільки не виключають повністю можливість фактичного пересування цивільного населення, в тому числі і на тимчасово окупованій території, а отже і впливу на свідків та доступу до речей і документів.
Доводи сторони захисту про відсутність ризику переховування обвинуваченого від суду через дію в Україні воєнного стану та обмеження виїзду за кордон для осіб призовного віку є неспроможними, оскільки не виключають можливості виїзду за кордон у незаконний спосіб.
Посилання захисників на можливість проживання обвинуваченого на підконтрольній Україні території у період військового стану за адресою: Вінницька область Липовецький район, с. Костянтинівка за згодою ОСОБА_11 суд відхилив, адже вказана обставина не є достатнім стримуючим фактором у поведінці обвинуваченого та не переважає можливих ризиків його неправомірної поведінки, оскільки обвинувачений за місцем проживання характеризується негативно, що в сукупності із залишенням ним місця вчинення кримінального правопорушення та вжиття ним заходів спрямованих на укриття слідів злочину - спалення свого одягу суттєво підвищують ризик невиконання ним своїх процесуальних обов`язків.
Отже, доводи сторони захисту про зміну запобіжного заходу на більш м`який, зокрема особисте зобов`язання суд вірно відхилив, адже такий запобіжний захід не відповідає тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , наслідкам, які були завдані кримінальним правопорушенням, а також особі обвинуваченого, який не має законного джерела одержання доходу та стійких соціальних зв`язків, тому такий запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого та в цілому не може гарантовано запобігати зазначеним вище ризикам.
Також суд врахував, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, який спричинив загибель потерпілого, тому на виконання вимог положень п.2 ч.4 ст.183 КПК України, суд не має підстав для визначення обвинуваченому застави при продовженні застосування обраного виду запобіжного заходу.
На підставі вище викладеного та враховуючи матеріали обвинувачення, які свідчать про те, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, ОСОБА_8 необхідно продовжити строк тримання під вартою на шістдесят днів.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому злочину, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, дані про особу обвинуваченого та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Зазначеним повністю спростовуються доводи захисників про необхідність скасування ухвали суду першої інстанції та обрання ОСОБА_8 міри запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання за обставин, зазначених в апеляційних скаргах.
Беручи до уваги, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку тримання обвинуваченого під вартою, а вказані обставини, на які у своїх апеляційних скаргах посилаються захисники, жодним чином не зменшують тих ризиків, які встановив суд першої інстанції та не можуть слугувати підставою для застосування судом до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг захисників, а тому ухвалу суду першої інстанції залишає без зміни.
Керуючись статтями 177, 178, 376, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 14 липня 2022 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4