У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 жовтня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження №0000944 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 грудня 2021 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, Миколаївської області, українця, громадянина України, із повною вищою освітою, неодруженого, раніше не судимого, який має на утриманні малолітню дитину та статус учасника бойових дій, працює інженером-конструктором першої категорії на ДП «Миколаївський суднобудівний завод», зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України;

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити. Визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України і призначити йому покарання у виді 3років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання в з іспитовим строком 1 рік.

Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України і призначено йому покарання у виді 4-х (чотирьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного йому покарання у виді позбавлення волі із випробуванням, строком на 3 (три) роки.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_6 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на загальну суму 1372,96 гривень (одна тисяча триста сімдесят дві гривні дев`яносто шість копійок). Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник вважає, що суд не врахував в повній мірі те, що обвинувачений ОСОБА_6 вину свою визнав повністю, щиро кається у вчиненому та співпрацював зі слідством, являється учасником бойових дій. Крім того, ОСОБА_6 проходить додаткове медичне обстеження, оскільки має незадовільний стан здоров`я.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що19 липня 2021 року, ОСОБА_6 , в порушення «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою КМУ № 576 від 12.10.1992 року та Інструкції затвердженої Наказом МВС України №622 від 21.08.1998 року, на Центральному ринку у м. Миколаєві у невстановленої в ході досудового розслідування особи, придбав зброю, а саме пістолет калібру 9 мм Р.А. марки «Stalker-2918-S», тим самим вчинив незаконне придбання вогнепальної зброї та боєприпасів. Після чого, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, переніс його та став незаконно його зберігати без передбаченого законом дозволу за місцем свого проживання у АДРЕСА_1 , з метою подальшого збуту, тим самим вчинив незаконне зберігання за місцем свого мешкання.
В подальшому, з метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_6 , висловив пропозицію щодо продажу вищевказаної вогнепальної зброї громадянину ОСОБА_8 , в свою чергу останній, прийняв рішення про повідомлення правоохоронним органам про цей факт та у подальшому вирішив сприяти у розкритті вказаного злочину в ролі оперативного закупника.

Так, 22.07.2021 року, ОСОБА_6 перебуваючи на кінцевій зупинці маршрутного таксі №3, яка розташована в мкр. Варварівка в м. Миколаєві. перевірив робочий стан пістолету шляхом здійснення пострілу, після чого ОСОБА_8 передав ОСОБА_6 , грошові кошти у розмірі 4000 грн., а останній в свою чергу передав ОСОБА_8 чемодан, в якому знаходився предмет схожий на пістолет марки «Stalker-2918-S». В подальшому, 22.07.2021 року ОСОБА_8 , добровільно видав працівникам правоохоронних органів пістолет марки «Stalker-2918-S» № НОМЕР_1 , який згідно висновку судової експертизи зброї №СЕ-10/115-21/10100-БЛ від 23.07.2021 року є вогнепальною зброєю - гладкоствольним самозарядним пістолетом калібру 9мм Р.А., виготовленим способом саморобної переробки стартового пістолета «Stalker-2918-S» № НОМЕР_1 , калібру 9мм Р.А., виробництва «Atak Silah San.Tic. Ltd. Sti», Туреччина, шляхом видалення з каналу стволу елемента, що перешкоджає вильоту метального снаряда та заплескуванням газовідвідного отвору, який йому збув ОСОБА_6 .
Дії ОСОБА_6 , судом кваліфіковані за ч.1 ст.263 КК України, як незаконне придбання, носіння, зберігання та збут вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Висновок суду, щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про його винність у вчинені вказаного злочину.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення злочину обвинуваченим.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст. 263 КК України є правильною і апелянтом не оспорюється. А тому відповідно до вимог ст. 404 КПК України, вирок в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Перевіривши у відповідності до вимог ст. 404 КПК України законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, в частині призначення покарання, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» зверталась увага судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Судом дотримано зазначених вимог закону при призначенні покарання ОСОБА_6 .

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_6 вид та міру покарання врахував обставини вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, данні про особи обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце мешкання, характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра і нарколога не перебуває, має на утриманні малолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 , та статус учасника бойових дій, працює інженером-конструктором першої категорії на ДП «Миколаївський суднобудівний завод». Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченим, суд визнав щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Наведені дані про особу та призначення судом першої інстанції за ч. 1 ст. 263 КК України покарання в межах санкції даної статті у виді позбавлення волі, також скоєння обвинуваченим тяжкого злочину дають підстави вважати, що покарання, судом першої інстанції призначено обвинуваченому з урахуванням вимог ч. 1 ст. 65 КК України, є справедливим за своїм видом та розміром, відповідає меті покарання, визначеній в ст. 50 КК України є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Згідно положенням ч.1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді обмеження волі, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», рішення суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням має бути мотивованим, при цьому необхідно враховувати не тільки дані про особу обвинуваченого і обставини, які пом`якшують покарання і свідчать про можливість його виправлення без відбування покарання, але й ступінь тяжкості вчиненого злочину, виходячи із особливостей і обставин його вчинення.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться в абзаці 1 пункту 3 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочину (статті 12 КК України), а також із особливостей конкретного кримінального правопорушення й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного із співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Враховуючи наведене, застосування закріплених у ст. 75 КК України правил допустиме за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, особи винного та інших обставин кримінального провадження виправлення засудженого є можливим без ізоляції від суспільства.

Вирішуючи питання про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції дотримався зазначених вимог закону.
Так, судом першої інстанції враховано, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра і нарколога не перебуває. Судом першої інстанції також враховано наявність пом`якшуючої покарання обставини щире каяття, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.
Вказуючи в апеляційній скарзі на те, що суд призначив ОСОБА_6 явно несправедливе покарання та висуваючи вимогу про пом`якшення призначеного покарання, захисник не наводить жодних мотивів про існування істотної диспропорції, неадекватності між визначеним судом розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке він просить призначити.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд не повно дослідив дані про особу обвинуваченого, апеляційний суд вважає неприйнятним, оскільки вказані в апеляційній скарзі доводи були досліджені та проаналізовані судом при призначенні покарання обвинуваченому, зокрема й дані про його особу, стан, вік, поведінку, склад сім`ї, матеріальний стан тощо.

Інших обставин, пом`якшуючих покарання або позитивно характеризуючих особу обвинуваченого, які б не були предметом розгляду та аналізу суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

У зв`язку з викладеним, апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому покарання ґрунтується на положеннях ст. ст. 50 і 65 КК України, відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання і є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому вважати призначене покарання явно несправедливим через його суворість, апеляційний суд не вбачає.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б стали підставою для зміни або скасування вироку, апеляційним судом не встановлено, у зв`язку з чим апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 грудня 2022 року, стосовно ОСОБА_6 - без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Головуючий:

Судді: