Справа № 939/534/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2022 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника адвоката ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Переяслав в режимі відеоконференції з ДУ «Київський слідчий ізолятор» та шляхом застосування сервісу «Easycon» клопотання прокурора Бородянського відділу Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. Кримінальне провадження № 0000758 від 08.12.2019 перебуває на розгляді Бородянського районного суду Київської області.
До обвинуваченого ОСОБА_5 на підставі ухвали Бородянського районного суду Київської області від 17.03.2020 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який продовжено ухвалою суду від 10 лютого 2022 року. Строк дії запобіжного заходу закінчується 09 квітня 2022 року.
У відповідності до Розпорядження голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» територіальну підсудність справ Бородянського районного суду змінено на Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області.
29 березня 2022 року прокурор Бородянського відділу Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 звернувся до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області із клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 .
Клопотання обґрунтовує тим, що на даний час ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме: ризик переховування, незаконного впливу на потерпілу та свідків, перешкоджання кримінальному провадженню, які були наявні під час обрання щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зменшилися та продовжують існувати.
Зокрема, ризик переховування від суду прокурор обґрунтовує тим, що обвинувачений, усвідомлюючи невідворотність реального покарання за вчинений тяжкий злочин, намагатиметься уникнути кримінальної відповідальності. Про це свідчить та обставина, що після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 тимчасово залишив місце свого проживання та намагався переховуватися. Про існуючий ризик переховування обвинуваченого також свідчить відсутність у ОСОБА_5 за місцем проживання тісних соціальних зв`язків. Крім того, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_5 проживає в одному населеному пункті із потерпілою та свідками, а судовий розгляд ще не завершено, і може виникнути потреба у повторному допиті свідків, ОСОБА_5 матиме змогу впливати на свідків і потерпілу шляхом залякування з метою схиляння до зміни їх показань на свою користь. Водночас, на думку прокурора, обвинувачений зможе перешкоджати кримінальному провадженню і в інший спосіб.
До клопотання додано копію ухвали Бородянського районного суду Київської області від 10 лютого 2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу. Будь-яких інших матеріалів не надано.
Зі змісту клопотання вбачається, що до обвинуваченого ОСОБА_5 на підставі ухвали суду застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який продовжено ухвалою суду від 10 лютого 2022 року. Строк дії запобіжного заходу закінчується 09 квітня 2022 року.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав з вищезазначених підстав та просив його задовольнити.
Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні проти продовження строку тримання його під вартою заперечував. Відзначив, що твердження прокурора про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків не відповідає дійсності, оскільки він має постійне місце проживання і родину: маму і сестру, з якими разом і проживає.

Захисник адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні вказуючи, що ризики зазначені прокурором відсутні, прокурором належним чином не обґрунтовані, жодних доказів на доведення існування таких ризиків прокурором не надано, просив відмовити у задоволенні клопотання. Водночас, посилаючись на положення ст. 616 КПК України просив скасувати запобіжний захід у виді тримання під вартою та надати можливість його підзахисному мобілізуватись для проходження військової служби.

Заслухавши прокурора, обвинуваченого та його захисника, вивчивши доводи клопотання та перевіривши долучені до нього матеріали, суд дійшов наступного висновку.
Частиною 1 статті 194 КПК України визначено обставини, достатність доказів існування яких суд зобов`язаний встановити при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу.
Водночас, вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою, суд перевіряє наявність обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
Відповідно до вимог п.п. 1, 3 та 4 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, впливати на свідків чи потерпілого, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
У судовому засіданні судом не встановлено будь-яких обставин, що вказували б на зменшення ризиків, які існували на час обрання та продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, покарання за який законом про кримінальну відповідальність передбачено у виді позбавлення волі до 10 років.
Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини суворість передбаченого покарання хоча і є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, однак відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, а тому даний ризик слід оцінювати з урахуванням низки факторів, які можуть підтвердити його існування.
З`ясовуючи наявність таких факторів, судом встановлено, що обвинувачений непрацевлаштований, а отже джерела доходу він не має, неодружений, неповнолітні діти чи інші особи на його утриманні не перебувають, несудимий в силу ст.89 КК України, після вчинення злочину залишив місце свого проживання та намагався переховуватись, злочин вчинив у стані алкогольного сп`яніння.
Доказів на підтвердження сталих соціальних зв`язків, як про це зазначили в судовому засіданні захисник і обвинувачений, суду надано не було.
Крім того, місцем проживання ОСОБА_5 є Бородянський район Київської області, де тільки-но припинено активні бойові дії, внаслідок чого є зруйнованою інфраструктура міста та будинки. Означена обставина, на думку суду, унеможливлює проживання там обвинуваченого та більш того, збільшує ризик ухилення обвинуваченого від суду настільки, що його неможливо відвернути. До того ж, іншої адреси можливого місця проживання обвинуваченого, суду не повідомлено.
Щодо ризику впливу на потерпілу та свідків, слід зазначити, наступне.
Клопотання прокурором до суду внесено згідно з Розпорядженням голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану». Законом України «Про внесення змін до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо визначення територіальної підсудності судових справ» від 03 березня 2022 року, таке Розпорядження голови Верховного Суду є також підставою для передачі усіх справ, які перебували на розгляді суду, територіальна підсудність якого змінюється.
Зважаючи на підстави внесення клопотання прокурором до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду, враховуючи, що така підстава зумовлює також передачу кримінального провадження із суду, який здійснював судове провадження у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 , з огляду на те, що основною засадою кримінального провадження є безпосередність дослідження доказів під час судового провадження, в тому числі й допиту потерпілої та свідків, вважаю, що наявними також є ризик впливу на потерпілу, свідків та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.
Таким чином, заявлені прокурором ризики є актуальними, станом на даний час не зменшились, продовження обвинуваченому строку тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.

Суд вважає, що в даному випадку продовження строку утримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 не суперечить вимогам Кримінального процесуального кодексу України та ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному запобіжному заході у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 відпала не встановлено, підстав змінювати запобіжний захід обвинуваченому не вбачається, заявлені під час обрання та продовження запобіжного заходи ризики продовжують існувати.
Відповідно до п.2 ч. 4 ст. 183 КПК України суд не вважає за необхідне визначати розмір застави, оскільки злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 причинив загибель людини.
Вирішуючи клопотання захисника про скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом, суд відзначає таке.

Дійсно, статтею 616 КПК України передбачена можливість скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого для проходження ним військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Однак, за змістом вказаної статті процесуального закону, таке клопотання, за попереднім зверненням з ним обвинуваченим до прокурора, подається до суду саме прокурором.

Як встановлено в судовому засіданні, з клопотанням про скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період обвинувачений ОСОБА_5 до прокурора не звертався та, відповідно, до суду таке клопотання прокурор не вносив.

З огляду на наведене, у задоволенні клопотання захисника про скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для проходження військової служби обвинуваченим ОСОБА_5 слід відмовити.

Керуючись ст.ст.7, 9, 177, 182, 183, ч. 6 ст. 193, ст.ст.194, 331 КПК України, Законом України «Про правовий режим воєнного стану», суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання захисника про скасування запобіжного заходу, - відмовити.

Клопотання прокурора задовольнити.
Продовжити щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою до 04.06.2022 включно.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів з дня її оголошення, а обвинуваченим протягом того ж строку з моменту отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1