ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2275/22 Справа № 193/395/22 Суддя у 1-й інстанції - Томинець О.В. Суддя у 2-й інстанції - Іванченко О. Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді Іванченко О.Ю.,

суддів Коваленко В.Д., Пістун А.О.

за участю секретаря Шестакова А.С.

прокурора Пустовіт В.В.

засудженого ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_1 на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2022 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого ОСОБА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області засудженому ОСОБА_1 було відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 по даній справі засуджений 27 лютого 2020 року Біловодським районним судом Луганської області за ст. 185 ч.2, 71, 72 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання: 27 травня 2020 року, кінець строку: 27 листопада 2022 року.

Станом на 27 січня 2022 року засуджений фактично відбув визначені п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України 2/3 призначеного судом строку покарання (1 рік і 8 місяців), невідбута частина якого складає 5 місяців і 10 днів.

Під час вивчення матеріалів особової справи засудженого, суд враховував не лише час перебування ним у Софіївській ВК №45, а й увесь період його відбування покарання.

Зокрема, встановлено, що засуджений ОСОБА_1 спершу став відбувати покарання у вигляді позбавлення волі з 13 серпня 2020 року в ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)». Під час утримання в даній установі виконання покарань стягнень та заохочень не мав.

В подальшому з 16 вересня 2020 року продовжив відбувати міру покарання у ДУ «П`ятихатська виправна колонія (№122)», де за час відбування покарання характеризувався посередньо, стягнень та заохочень також не мав.

З 27 вересня 2020 року міру покарання відбував у МОБЛ при ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)», за час перебування в даній установі також характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав.

З 30 листопада 2020 року міру покарання відбував у ДУ «Стрижавська виправна колонія (№81)», за час перебування в даній установі, а це майже місцяь характеризувався негативно, допускав порушення режиму утримання, за що на нього було накладено одне стягнення.

З 27 грудня 2021 року міру покарання продовжив відбувати в ДУ «Софіївська виправна колонія (№45)». За час перебування його у вказаній установі характеризувався негативно. Має одне непогашене стягнення, заохочень не має.

За станом здоров`я не працездатний, є інвалідом 2 групи. При виконання дорученої роботи посередньо ставиться до майна і предметів, якими користується, здійснює за ними не завжди належний догляд. Згідно характеристики долученої до справи, роботи із самообслуговування та благоустрою установи виконує під контролем адміністрації. Заходи виховного характеру відвідує регулярно, однак не приймає в них активної участі. Зарахований до програми диференційованого виховного випливу «Правова просвіта». За вироком суду має позов у сумі 628,04 грн., однак виконавчі листи до установи не надходили. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, адекватно реагує на критику на свою адресу. Дотримується правомірних взаємовідносин з персоналом.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи засуджений за майже два роки відбування покарання жодного разу не був заохочений, натомість отримував за цей період відбування покарання два стягнення, останнє з яких 13 травня 2022 року і на час розгляду клопотання в установленому порядку не погашене.

Окрім іншого, досліджуючи матеріали клопотання засудженого, судом було встановлено, що ОСОБА_1 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення й інших кримінальних правопорушень зокрема, 6 разів був судимий і тричі з них звільнений від відбування покарання з випробуванням, однак належних висновків не зробив і неодноразово в подальшому вчиняв злочини в період іспитового строку.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Засуджений в своїй апеляційній скарзі просить ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2022 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого ОСОБА_1 скасувати та постановити нову, якою застосувати до нього ст. 81 КК України.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги засуджений посилається на те, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, а викладені в ній висновки не відповідають фактичним обставинам справи.

Так, засуджений вказує на те, що з 13 серпня 2020 року в ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)», з 16 вересня 2020 року в ДУ «П`ятихатська виправна колонія (№122)», з 27 вересня 2020 року у МОБЛ при ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)», з 30 листопада 2020 року у ДУ «Стрижавська виправна колонія (№81)», з 27 грудня 2021 року в ДУ «Софіївська виправна колонія (№45)» покарання не відбував, а весь цей період перебував на лікуванні та піддавався постійним знущанням та катуванням, в результаті чого завдяки охороні набув купу захворювань тяжких форм. Вказує на те, що здобуті хвороби позбавляли його можливості здобувати за час відбування покарання заохочення.

Також, засуджений не погоджується і висновками суду про те, що він неналежним чином ставиться до майна виправної установи, не завжди здійснює за ними догляд, заходи виховного характеру хоча і відвідує, проте не приймає в них участі, та вказує на те, що він не в змозі виконувати вказані завдання, оскільки знаходиться між життям та смертю, досяг 62 річного віку. Вважає, що адміністрації колонії відсутня повага до осіб похилого віку та мораль, вважає, що відмова в задоволенні умовно-дострокового звільнення це беззаконня та помста за те, що він особа російської національності.

Позиції учасників судового провадження.

Засуджений свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній.

Прокурор проти задоволення апеляційної скарги засудженого заперечував, посилався на її безпідставність та необґрунтованість, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників кримінального провадження, їх виступи в судових дебатах, дослідивши матеріали кримінальної провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Так, підставою умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є: фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного йому покарання та доведенням засудженого свого виправлення. Доведення засудженого свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів. Виправлення засудженого має бути підтверджене сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Вимогами ч. 2 ст. 67, ч. 2 ст. 103 КВК України встановлено, що засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Пленум ВСУ у п. 17 постанови від 26 квітня 2002 року №2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, вказав на те, що оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Згідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Як вбачається із матеріалів особової справи засудженого, ОСОБА_1 спершу став відбувати покарання у вигляді позбавлення волі з 13 серпня 2020 року в ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)». Під час утримання в даній установі виконання покарань стягнень та заохочень не мав. В подальшому з 16 вересня 2020 року продовжив відбувати міру покарання у ДУ «П`ятихатська виправна колонія (№122)», де за час відбування покарання характеризувався посередньо, стягнень та заохочень також не мав. З 27 вересня 2020 року міру покарання відбував у МОБЛ при ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)», за час перебування в даній установі також характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав. З 30 листопада 2020 року міру покарання відбував у ДУ «Стрижавська виправна колонія (№81)», за час перебування в даній установі, а це майже місяць характеризувався негативно, допускав порушення режиму утримання, за що на нього було накладено одне стягнення. З 27 грудня 2021 року міру покарання продовжив відбувати в ДУ «Софіївська виправна колонія (№45)». За час перебування його у вказаній установі характеризувався негативно. Має одне непогашене стягнення, заохочень не має.

За станом здоров`я не працездатний, є інвалідом 2 групи. При виконання дорученої роботи посередньо ставиться до майна і предметів, якими користується, здійснює за ними не завжди належний догляд. Згідно характеристики долученої до справи, роботи із самообслуговування та благоустрою установи виконує під контролем адміністрації. Заходи виховного характеру відвідує регулярно, однак не приймає в них активної участі. Зарахований до програми диференційованого виховного випливу «Правова просвіта». За вироком суду має позов у сумі 628,04 грн., однак виконавчі листи до установи не надходили. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, адекватно реагує на критику на свою адресу. Дотримується правомірних взаємовідносин з персоналом.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи засуджений за майже два роки відбування покарання жодного разу не був заохочений, натомість отримував за цей період відбування покарання два стягнення, останнє з яких 13 травня 2022 року і на час розгляду клопотання в установленому порядку не погашене.

З огляну на викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що засуджений своєю поведінкою за весь час перебування у виправних колоніях не довід свого виправлення та досягнення ним мети покарання, а тому підстави для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_1 від відбування покарання відсутні.

Щодо доводів апеляційної скарги засудженого про те, що він тривалий час не відбував фактично покарання, а знаходився на лікуванні у виправних установах та піддавався постійним катуванням з боку адміністрації колонії, то колегія суддів відхиляє такі доводи ОСОБА_1 , оскільки жодними належними та допустимими доказами вони не підтверджені.

Доводи про те, що ОСОБА_1 за час відбування покарання через неналежне ставлення адміністрації колонії до засуджених набув безліч тяжких хвороб, колегія суддів, також, відхиляє, оскільки в розумінні ст. 81 КК України такі посилання не є підставою для умовно-дострокового звільнення, а є підставою для звернення із клопотанням про застосування ст. 84 КК України та звільнення від відбування покарання у зв`язку із хворобою.

Водночас, враховуючи поведінку засудженого, яка є обов`язковим предметом дослідження при вирішення питання щодо можливості застосування ст. 81 КК України, суд апеляційної інстанції приймає до уваги те, що за весь час відбування покарання засуджений більшість часу характеризувався негативно, допускав порушення режиму, заходи виховного характеру хоча і відвідував, проте не приймав в них активної участі, до праці не залучався, бажання працювати та заробляти кошти з метою погашення заборгованості за позовом не проявляв.

Таким чином, з огляду на викладене, суд апеляційної інстанції не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого та застосування відносно нього ст. 81 КК України, суд вважає, що умовно-дострокове звільнення ОСОБА_1 в даному випадку буде передчасним та прямо суперечитиме меті покарання, передбаченої ст. 50 КК України, якої засуджений за час відбування покарання не досяг, сумлінна поведінка відсутня, обставини, які б свідчили беззаперечно про виправлення ОСОБА_1 колегією суддів в ході апеляційного перегляду не встановлені.

Тож, враховуючи викладене та керуючись положеннями ст. ст. 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2022 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого ОСОБА_1 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

О.Ю. Іванченко В.Д. Коваленко А.О. Пістун