ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1209/22 Справа № 173/1057/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000368 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2022 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Верхівцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:
- 05.07.2019 року Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.185, ст.75 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі та в доповненні до апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю призначеного судом покарання степеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та ухвалити свій вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації, в Україні введено воєнний стан, а тому є всі підстави для застосування ст.48 КК України.

Вказує на те, що резолютивна частина вироку не відповідає вимогам, передбаченим п.2 ч.4 ст.374 КПК України, оскільки не зазначено, як саме повинно обчислюватись покарання, а саме: роках, місяцях, днях або годинах, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що судом першої інстанції не були виконані вимоги, передбачені п.4 ч.2 ст.374 КПК України, що стало наслідком призначення ОСОБА_8 покарання, яке не відповідає особі обвинуваченого, а саме, не зазначено, що обвинувачений за місцем роботи характеризується позитивно, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей та вагітну дружину.

Також необхідно врахувати те, що обвинувачений, з метою покращення фінансового стану, вимушений був тимчасово заробляти, надаючи послуги таксі у вільний від роботи час.

Окрім того, ОСОБА_8 під час судового розгляду визнав позовні вимоги потерпілого, однак, в разі позбавлення волі, обвинувачений у найкоротші строки не зможе відшкодувати спричинену шкоду.

Вказує на те, що ні досудовим розслідуванням, ні судом не було встановлено обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, що свідчить про формальний підхід до розгляду провадження, разом з цим, обвинувачений ОСОБА_8 щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

Вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2022 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки; на підставі ч.1 ст.71, ч.1 ст.72 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05.07.2019 року, остаточно ОСОБА_8 призначено покарання у виді 5 позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки; також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.
Цим же вироком з ОСОБА_8 стягнуто на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 грн, в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 43 800 грн.
За обставин, викладених у вироку, обвинувачений ОСОБА_8 11.05.2020 року, близько 19.05 годин, керуючи технічно-справним автомобілем марки «ВАЗ - 2103» державний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 29.05.2004 р., належить ОСОБА_10 , рухався по головній дорозі проїжджої частини автодороги Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя на ділянці автодороги, яка проходить через населений пункт смт. Новомиколаївка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області з пасажирами: ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , у напрямку нерегульованого перехрестя з другорядною дорогою проїжджої частини вул. Залізничної смт. Новомиколаївка. Під час руху на не регульованому перехресті при виконанні маневру повороту ліворуч на вказану вулицю, ОСОБА_8 не виконав вимоги п. 16.13 Правил дорожнього руху України (перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч) не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного виконання маневру повороту ліворуч, при відсутності зовнішніх факторів, що змушували його порушувати ті або інші вимоги Правил дорожнього руху України, проявляючи злочинну самовпевненість, та легковажно розраховуючи на відвернення суспільно-небезпечних наслідків, не врахував дорожню обстановку, знехтував безпекою дорожнього руху, не надав перевагу в русі зустрічному автомобілю марки «Daewo Sens» державний номер НОМЕР_3 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , від 27.06.2012 року, належить ОСОБА_12 , під керуванням ОСОБА_12 . При виконанні маневру повороту ліворуч водій ОСОБА_8 допустив зіткнення правою частиною свого автомобіля з передньою частиною автомобілю «Daewo Sens». В наслідок дорожньо-транспортної пригоди, потерпілому - пасажиру автомобілю ВАЗ 2103 ОСОБА_9 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 630-Е від 19.06.2020 року, спричинені тілесні ушкодження, які відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних пошкоджень, як викликавши тривалий розлад здоров`я більш 21 дня.
Згідно із висновком експертизи за експертною спеціальністю 10.1 «дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортних пригод» №19/104-9/2/768 від 24.06.2020 р., у даній дорожній обстановці водій автомобіля «ВАЗ 2103» ОСОБА_8 повинен у даній дорожній обстановці дії водія автомобіля «ВАЗ 2103» ОСОБА_8 не відповідали вимогам п. 16.13 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору знаходиться причинному зв`язку з даною ДТП.

У даній дорожній обстановці водій автомобіля «Daewo Sens» ОСОБА_12 повинен був діяти згідно вимог п.п. 10.1 та 12.3 Правил дорожнього руху України. При заданих вихідних даних водій автомобіля «Daewo Sens» ОСОБА_12 не мав технічної можливості зупинити автомобіль «Daewo Sens» до смуги руху автомобіля "ВАЗ-2103» (місця зіткнення) шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги захисника, прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу та просив визначити обвинуваченому покарання у виді 4 років 7 місяців позбавлення волі, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
У відповідності до вимог ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Висновок суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за кримінальним законом та доведеність його вини в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.
Відповідно до положень ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Як витікає з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Що стосується виду та розміру призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, то при його призначенні судом першої інстанції були враховані: тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії нетяжкого злочину; дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, характеризується посередньо, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває; обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, не встановлено.
Доводи апеляційної скарги про те, що введений в Україні воєнний стан є підставою для застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 ст.48 КК України є необгрунтованими, оскільки наявність воєнного стану в країні не свідчить про втрату суспільної небезпечності вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення або, що обвинувачений перестав бути суспільно небезпечною особою.
Твердження захисника про те, що обвинувачений щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, однак ні досудовим розслідуванням, ні судом не було встановлено цих обставин як такі, що пом`якшують покарання, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки факт щирого розкаяння особи у вчиненні кримінального правопорушення, її активного сприяння у його розкритті, повинні знайти своє закріплення в матеріалах кримінальної справи: в протоколах допиту обвинуваченого, потерпілого, свідків, письмовій заяві потерпілого, довідках установ та організацій тощо.
Матеріали кримінального провадження не містять доказів на підтвердження активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення обвинуваченого ОСОБА_8 , при цьому в обвинувальному акті вказана обставина не визнана як така, що пом`якшує покарання.
Також, щире каяття - характеризує суб`єктивне ставлення винного до вчиненого злочину, яке полягає в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію, що склалася.
З вироку суду вбачається, що обвинувачений вину визнав, однак спричинену потерпілому шкоду не відшкодував навіть частково, при цьому позовні вимоги потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди вважав завищеними, що не може свідчити про наявність щирого каяття.
Вимоги захисника щодо призначення обвинуваченому покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки відповідно до матеріалів провадження ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення під час іспитового строку, визначеного вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05.07.2019 року, яким ОСОБА_8 за ч.2 ст.185 КК України було призначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі чого судом першої інстанції обгрунтовано було призначено йому покарання із застосуванням ст.71 КК України у виді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами, що виключає можливість призначення обвинуваченому іншого виду покарання, у зв`язку з чим, твердження захисника про те, що в разі позбавлення волі обвинувачений не зможе у найкоротші строки відшкодувати спричинену шкоду не заслуговують на увагу.
Разом з цим, доводи захисника про те, що резолютивна частина вироку не відповідає вимогам п.2 ч.4 ст.374 КПК України заслуговують на увагу з огляду на таке.
Відповідно до ст.73 КК України строки покарання обчислюються відповідно в роках, місяцях та годинах. При заміні або складанні покарань, а також у разі зарахування попереднього ув`язнення допускається обчислення строків покарання у днях.
Вказаних вимог кримінального закону суд першої інстанції дотримався не в повному обсязі.

Як вбачається з резолютивної частини вироку, остаточне покарання ОСОБА_8 призначено на підставі ст.71 КК України у виді 5 позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, тобто судом при призначенні основного покарання не було визначено, яким чином обчислюється цей строк, а саме: в роках, місяцях або годинах.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не врахував вимоги ст. 73 КК України щодо обчислення строків покарання відповідно в роках, місяцях та годинах, та призначив обвинуваченому ОСОБА_8 основне покарання без зазначення виду обчислення призначеного строку покарання, вказавши при цьому лише фактично його вид, у зв`язку з чим неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що полягає у неправильному тлумаченні закону, яке суперечить його точному змісту згідно із п.3 ч. 1 ст. 413 КПК України.
Також, колегія суддів вважає, що доводи захисника щодо суворості призначеного ОСОБА_8 остаточного покарання із застосуванням ст.71 КК України частково заслуговують на увагу, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений повністю визнав вину, позитивно характеризується за місцем роботи, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, одружений, має на утриманні малолітніх дітей, а тому зазначене є підставою для пом`якшення ОСОБА_8 основного покарання, призначеного на підставі ст.71 КК України, встановивши обвинуваченому до відбуття 4 роки 7 місяців позбавлення волі, що відповідно до п.1 ч.1 ст.408 КПК України є підставою для зміни вироку та часткового задоволення апеляційної скарги захисника.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2022 року задовольнити частково.
Вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2022 року щодо ОСОБА_8 - змінити.
Вважати засудженим ОСОБА_8 за ч.1 ст.286 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
На підставі ч.1 ст.71, ч.1 ст.72 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05.07.2019 року, вважати ОСОБА_8 засудженим до остаточного покарання до відбуття у виді 4 років 7 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4