Справа № 461/1842/22
Провадження № 1-кс/461/1445/22
27.04.2022 року слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна,
ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна автобуса марки «MAN NL 202» реєстраційний номер НОМЕР_1 .
В обґрунтування клопотання ОСОБА_3 посилається на те, що відповідно до ухвали Галицького районного суду міста Львова, задоволено клопотання старшого слідчого ВРЗуСТ СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 про арешт майна та накладено арешт на автобус марки «MAN NL 202» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_3 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , та заборонено користування, розпорядження та проведення обліково-реєстраційних операцій із вищевказаним транспортним засобом.
Також, ОСОБА_3 , обґрунтовуючи подане клопотання, вказує, що вищевказаний автобус є необхідним засобом для користування, а також використовується у підприємницькій діяльності. Заборона користування автобусом призводить до обмеження його можливостей та потреб.
Заявник в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд клопотання без його участі.
Слідчий в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд клопотання без його участі. Зазначив, що не заперечує щодо скасування арешту, оскільки на даний час усі судові експерти оглянули вказаний автобус.
Дослідивши матеріали клопотання, приходжу до висновку, що клопотання слід задовольнити, з огляду на нижченаведене.
Відповідно до приписів статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Частиною другою вказаної статті передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ч. 2 ст. 174 КПК України).
Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 12.04.2022 року накладено арешт, з позбавленням права користування, розпорядження та проведення обліково-реєстраційних операцій на автобус марки «MAN NL 202», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_3 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 .
Правовою підставою для накладення арешту на зазначене майно було збереження речових доказів, з метою проведення ряду слідчих дій, зокрема огляду транспортного засобу та призначення необхідних експертиз з дослідження технічного стану транспортного засобу. Вказаний транспортний засіб визнаний речовим доказом у справі.
Як вбачається із заяви слідчого СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 від 26.04.2022, він не заперечує щодо скасування арешту, оскільки на даний час усі судові експерти оглянули автобус марки «MAN NL 202», реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Таким чином, в ході розгляду клопотання встановлено, що станом на день звернення до слідчого судді з даним клопотанням про скасування арешту вищезазначеного транспортного засобу його оглянули судові експерти, у зв`язку з чим необхідність у подальшому арешті можна вважати недоцільною.
Крім того, слідчим суддею беруться до уваги доводи заявника щодо того, що вищевказаний автобус є необхідним засобом для користування, використовується у підприємницькій діяльності, а подальша заборона користування автобусом призводить до обмеження його можливостей та потреб.
Згідно ч. 1 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Разом з тим, також слід відзначити наступне.
Відповідно до положень ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.
Речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню:
1) повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження;
2) передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду для реалізації, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження;
3) знищуються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду, якщо такі товари або продукція, що піддаються швидкому псуванню, мають непридатний стан;
4) передаються для їх технологічної переробки або знищуються за рішенням слідчого судді, суду, якщо вони відносяться до вилучених з обігу предметів чи товарів, а також якщо їх тривале зберігання небезпечне для життя чи здоров`я людей або довкілля.
Згідно п.п. 8, 20, 28 постанови КМУ від 19 листопада 2012 р. № 1104 «Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України», відповідальним за зберігання речових доказів, що зберігаються разом з матеріалами кримінального провадження, є слідчий, дізнавач, який здійснює таке провадження. Зберігання речових доказів у вигляді автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів. Речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, які через громіздкість або з інших причин, визначених у Кримінальному процесуальному кодексі України, не можуть зберігатися без зайвих труднощів в обладнаних приміщеннях або в інших місцях зберігання, визначених у пунктах 17-26 цього Порядку, передаються (крім випадків, коли такі речові докази повернуто власникові або передано йому на відповідальне зберігання) за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду торговельному підприємству для реалізації, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.
Таким чином, положення чинного законодавства визначають порядок зберігання речових доказів, коло осіб на яких покладено належне зберігання та передбачають випадки передачі майна на відповідальне зберігання.
Отже, наведене вказує на те, що на орган досудового розслідування покладено обов`язок належного зберігання речових доказів у справі і саме він вправі вирішувати питання передачі речового доказу на відповідальне зберігання заінтересованим особам або уповноваженим на виконання вимог закону щодо збереження речового доказу особам.
Враховуючи вищенаведене, приходжу до висновку про наявність правових підстав для скасування арешту з транспортного засобу та наявність законних підстав для задоволення клопотання, оскільки доводи заявника підтверджені належними та допустимими доказами, не спростовані в ході судового розгляду, а орган досудового розслідування (слідчий) в провадженні якого перебуває кримінальне провадження не заперечує щодо скасування арешту на даному етапі досудового розслідування.
При цьому враховую, що орган досудового розслідування наділений відповідними повноваженнями та зобов`язаний вживати заходи щодо збереження речового доказу або передачу його на відповідальне зберігання.
Таким чином, приходжу до висновку про наявність законних підстав для задоволення клопотання.
Керуючись ст.ст. 170-174 КПК України, слідчий суддя
Клопотання задовольнити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1