Справа № 527/732/22
провадження № 1-і/527/15/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2022 року м. Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого- ОСОБА_4 , захисника- ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Харківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000850 від 17.06.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, із вищою освітою, маючого на утриманні 4-х неповнолітніх дітей, військовослужбовця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.410, ч.1 ст. 263 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
В провадження Глобинського районного суду Полтавської області надійшло клопотання прокурора Харківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000850 від 17.06.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.410, ч.1 ст. 263 КК України. В обґрунтування клопотання зазначено, що в провадженні суду перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.410, ч.1 ст. 263 КК України. Ухвалою слідчого судді застосовано до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався. На даний час ризики, визначені у вищевказаній ухвалі слідчого судді не зменшилися та потреба в застосуванні саме такого запобіжного заходу обумовлена наявністю ризиків, передбачених п.п. 1,3,4 ч.1 ст. 177 КПК України. Ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що обвинувачений ОСОБА_4 , розуміючи, що суворість покарання за кримінальне правопорушення, наслідки та ризик втечі для нього у цьому випадку можуть бути признаними як менш небезпечними ніж покарання і процедура виконання покарання. У зв`язку з чим останній з метою уникнення покарання за злочини, в яких обвинувачується, може переховуватися від суду, не прибувати на виклики, зникнути у невідомому напрямку, оскільки паспорт для виїзду за кордон у нього не вилучався, таким чином, затягуючи судовий розгляд. Ризик, передбачений п.3 ч.1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що ОСОБА_4 , розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для нього, може самостійно, або, залучившись підтримкою своїх друзів, здійснити незаконний вплив на потерпілого, свідків, понятих, експертів, аби вони відмовилися від своїх показань, наданих на досудовому розслідуванні та в подальшому будуть надавати при судовому розгляді, з метою уникнути покарання за вчинений злочин. Ризик, передбачений п.4 ч.1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності, може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи, або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення судового слідства. За таких обставин застосування більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вищевказаним ризикам, також суворість покарання за кримінальне правопорушення та особистість обвинуваченого свідчить про те, що наслідки та ризик втечі для обвинуваченого у цьому випадку можуть бути визнані ним менш небезпечними ніж кримінальне переслідування та процедура виконання покарання. За таких обставин та приймаючи до уваги особливу суспільну небезпеку протиправних дій, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , для запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1,3,4 ч.1 ст. 177 КПК України, прокурор просив продовжити ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою у військовій частині НОМЕР_1 міста Львів( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) строком на 60 днів.

На розгляді Чугуївського міського суду Харківської області перебуває кримінальне провадження № 0000850 від 17.06.2020 відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 410, ч. 1 ст. 263 КК України.

Згідно розпорядження Голови Верховного суду №2/0/9-22 від 08.03.2022 на підставі ст. 147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» змінено територіальну підсудність судових справ Чугуївського міського суду Харківської області за Глобинським районним суд Полтавської області.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Глобинського районного суд Полтавської області визначено головуючого суддю ОСОБА_1 .

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 у виді тримання під вартою на гауптвахті на шістдесят діб.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з підстав необґрунтованості клопотання прокурора та відсутності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, та просив звільнити його з під варти та змінити запобіжний захід на особисте зобов`язання з метою продовження служби в лавах Збройних сил України. Пояснив, що він має військові навички та бажає захищати від агресора Батьківщину та своїх дітей. Зазначив, що не має наміру ухилятися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, експерта та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Захисник заперечувала проти задоволення клопотання з підстав не доведеності стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України. Пояснила, що тяжкість покарання за статтями, які інкримінуються ОСОБА_4 не може бути підставою для застосування та продовження такого виняткового запобіжного заходу, як тримання під вартою. Крім того, зазначила, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу не обґрунтовано, воно не містить додатків на підтвердження існування ризиків, та прокурором не доведено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України. Також пояснила, що ОСОБА_4 є учасником антитерористичної операції, має чисельні нагороди та подяки, виявив бажання захищати державу в умовах воєнного стану. Обвинувачений має міцні соціальні зв`язки (постійне місце мешкання, у нього четверо дітей, та двоє дітей його цивільної дружини, з якою він мешкає), та всі ці діти потребують його матеріальної та моральної підтримки, також потребує його догляду 85-річна бабуся, яка була його опікуном. Зазначила, що ОСОБА_4 вже тривалий час перебуває під вартою, має хронічні захворювання та в умовах ізоляції стан його здоров`я погіршується, оскільки він позбавлений можливості отримувати належну медичну допомогу. Також зауважила, що обвинувачений не має паспорта для виїзду за кордон. Просила відмовити в задоволенні клопотання прокурора, та зазначила, що у випадку, якщо суд дійде висновку про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, то змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт чи особисте зобов`язання.

Суд, заслухавши прокурора, обвинуваченого та захисника, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000850 відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 410, ч. 1 ст. 263 КК України направлено для розгляду по суті до Чугуївського міського суду Харківської області.

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду міста Полтави від 21 серпня 2020 року(справа № 554/7382/20) обрано ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави (за інформацією з сайту Єдиний державний реєстр судових рішень) .
Строк тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою неодноразово продовжувався у встановленому порядку.

Ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 31.03.2022 продовжено обвинуваченому ОСОБА_4 строк тримання під вартою на гауптвахті по 29 травня 2022 року включно.

Згідно ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також, наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно п.1, п. 3, п.4 ч.1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку обвинувачений, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. Позитивна відповідь свідчить про реально існуючий ризик неправомірної поведінки обвинуваченого.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування ( Бекчиєв проти Молдови §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти ( Ідалов проти Росії , Гарицьки проти Польщі , Храїді проти Німеччини , Ілійков проти Болгарії ).

Суд вважає також необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі Ілійков проти Болгарії № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів.

Вирішуючи клопотання прокурора, суд оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі: суспільну небезпечність та тяжкість кримінальних правопорушень, які інкримінуються ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого умисного злочину проти встановленого порядку несення військової служби в умовах особливого періоду, а також тяжкого злочину проти громадської безпеки; покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, а також дані про особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, а саме те, що він є військовослужбовцем, проживає у цивільному шлюбі, не за місцем реєстрації, має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей.

На теперішній час судовий розгляд кримінального провадження триває, потерпілий та свідки не допитані, докази, передбачені ст.84 КПК України, з боку обвинувачення та захисту, у цей період, не досліджені, а відтак, з урахуванням наведених даних суд вважає, що обставини регламентовані п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст.177, п. п. 1-3 ч. 1 ст.194 вказаногоКодексу є дійсними.

Суд приходить до висновку, що вказані ризики, на цей час є реальними, враховуючи зміст пред`явленого обвинувачення, а також тяжкість кримінальних правопорушень, характер та обставини протиправних дій, в яких ОСОБА_4 обвинувачується.

Зазначені обставини свідчать про те, що ОСОБА_4 , усвідомлюючи можливість отримання покарання у вигляді позбавлення волі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

При цьому суд зазначає, що тяжкість покарання, що загрожує, не є основною чи безпосередньою підставою для тримання під вартою, а оцінюється в сукупності з наявними ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України.

Вказані обставини судом враховані при розгляді клопотання прокурора.

А відтак, розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, з урахуванням вищенаведених ознак, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тобто застосування більш м`яких запобіжних заходів на даний час неможливе, ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, не зменшилися.

Щодо доводів обвинуваченого та захисника про необґрунтованість клопотання прокурора, суд вважає також необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі Ілійков проти Болгарії № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів . Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винним, з огляду на вірогідність переховування від суду, незаконного впливу на недопитаних потерпілого і свідків та можливість перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, спростовують доводи обвинуваченого та захисника про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Оскільки термін дії застосованого запобіжного заходу спливає 29.05.2022 року, закінчити розгляд справи до вказаного строку не є можливим, підстави для продовження запобіжного заходу обвинуваченому, зазначені судом, продовжують існувати на даний час, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на гауптвахті.

Відповідно до вимог ч.3 ст.183, п.3 ч.5 ст.182 КПК України, суд вважає необхідним визначити розмір застави, яка дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 248100 грн. (100 х 2481 грн. = 248100 грн.).

Керуючись ст.ст.177,182,183, 371,372,392 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
Клопотання прокурора -задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах гауптвахти у військовій частині НОМЕР_1 міста Львів( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) строком на 60 днів, а саме до 24 липня 2022 року, включно.

Визначити суму застави - 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 248100 (двісті сорок вісім тисяч сто) гривень 00 коп. Застава може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем), до сплину терміну тримання під вартою, призначення платежу обов`язково зазначати інформацію про ухвалу суду, який обрав заставу, міру запобіжного заходу, прізвище, ім`я, по-батькові обвинуваченого.

У разі внесення застави ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти звільнити.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що у разі звільнення з-під варти внаслідок внесення застави, на нього покладаються обов`язки, визначені ухвалою суду.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки:

-не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду;

-повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- прибувати на виклики прокурора та суду.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі невиконання вказаних обов`язків застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали оголошено 27.05.2022 року.

Суддя ОСОБА_1