Справа № 307/1202/20
Провадження № 1-кп/307/637/20
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2022 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
потерпілої ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів в судовому засіданні кримінальне провадження про обвинувачення :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , не одруженого, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що він, 2 квітня 2020 року, близько 12 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на подвір`ї власного дворогосподарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на грунті особистих неприязних відносин з потерпілою ОСОБА_7 , не маючи умислу на заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень, розпочав сварку з останньою, під час якої схопив її за праве плече та відштовхнув, в результаті чого потерпіла ОСОБА_7 впала на землю та отримала тілесні ушкодження у вигляді ушкодження правої гомілки у вигляді комбінованого перелому латерального виростку правої великогомілкової кістки та правої малогомілкової кістки, які відносяться до групи тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості і виникли при падінні потерпілої на праве коліно.

Органом досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_5 кваліфіковано за ст.128 КК України як необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні свою вину не визнав та пояснив, що в день події, точної дати не пам`ятає, в йогодворогосподарстві по АДРЕСА_1 , знаходилася також потерпіла ОСОБА_7 , якій він тілесні ушкодження ніякі не завдавав та не штовхав її, від чого б потерпіла падала на землю та отримувала тілесні ушкодження. Чи наносив потерпілій ОСОБА_7 які-небудь тілесні ушкодження свідок ОСОБА_8 та штовхав потерпілу він не бачив. В день події він вжив невелику кількість горілки та пива. Просить його виправдати.
Потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що в день події, точної дати не пам`ятає, вона прийшла в дворогосподарство, де проживає ОСОБА_5 . Там вона побачила, що ОСОБА_5 та ОСОБА_8 вживають алкогольні напої. Під час конфлікту, обвинувачений ОСОБА_9 вдарив її рукою в праве плече. Від цього удару вона не падала, не отримувала тілесного ушкодження по нозі та не відчувала болю в нозі. Потім ОСОБА_8 ногою вдарив її в праву ногу, від чого вона відчула різку біль в правій нозі та впала.

Експерт ОСОБА_10 в судовому засіданні ствердив, що тілесне ушкодження у вигляді ушкодження правої гомілки потерпіла ОСОБА_7 могла отримати як від локального удару по правому коліну, так і внаслідок падіння на ногу. Найбільш характерним для отримання такого тілесного ушкодження є нанесення по коліну локального удару зі значною силою.

Як встановлено в судовому засіданні, на обґрунтування винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення сторона обвинувачення посилається також на наступні письмові докази, які в судовому засіданні були безпосередньо досліджені судом, а саме:

-даними протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 2 квітня 2020 року, згідно якого ОСОБА_7 звернулася в Тячівський ВП ГУНП в Закарпатській області із заявою про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , мешканців с. Мала Уголька, які 2 квітня 2020 року, близько 12 години, в с. Мала Уголька спричинили їй тілесні ушкодження (а.с.122-124);

-висновком судово-медичної експертизи від 16.04.2020 року за №129, згідно якого у ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в процесі судово-медичного обстеження було виявлено наступні тілесні ушкодження: ушкодження правої гомілки у вигляді комбінованого перелому латерального виростку правої великогомілкової кістки та правої малогомілкової кістки; забійної гематоми правого стегна. Ушкодження правої гомілки виникло в результаті однієї або більше локальних дій за механізмом удару та деформації правого колінного суглобу твердим тупим предметом, індивідуальні особливості контактної поверхні якого в тілесному ушкодженні не відобразились. Дане тілесне ушкодження могло виникнути в результаті локального удару в ділянку зовнішньої поверхні правого колінного суглобу або падіння на праве коліно з ударом об тверду підлеглу поверхню при відведенні гомілки назовні по відношенню до стегна. Вказане тілесне ушкодження відноситься до групи тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, так як подібного характеру тілесні ушкодження викликають розлад здоров`я більше 21-го дня. Забійна гематома правого стегна виникла в результаті однієї або більше локальних дій за механізмом удару твердим тупим предметом з обмеженою контактною поверхнею, розміри якої не перевищують 20х10 см. Інші індивідуальні особливості контактної поверхні предмету в тілесному ушкодженні не відобразились. Вказані тілесні ушкодження відносяться до групи легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я, чи незначну стійку втрату працездатності. Давність виникнення даних тілесних ушкоджень складає 10-15 діб до моменту огляду лікарем судово-медичним експертом, що відповідає заявленій даті 02.04.2020 року. Ушкодження правої гомілки могло виникнути в результаті падіння з висоти власного зросту за умов надання тілу попереднього прискорення та удару правим коліном об тверду підлеглу поверхню при відведенні гомілки назовні по відношенню до стегна. В процесі судово-медичної експертизи об`єктивних даних, що однозначно заперечують чи свідчать про виникнення забійної гематоми правого стегна в результаті падіння з висоти власного зросту, в тому числі і при наданні тілу попереднього прискорення, виявлено не було. Даних, що заперечують можливості виникнення вищеописаного тілесного ушкодження за умов викладених в постанові, в процесі судово-медичної експертизи виявлено не було (а.с.125-127).

Прокурор в судовому засіданні 13 квітня 2022 року від допиту свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_11 відмовився, у зв`язку з неможливістю їх забезпечення та вважав за можливе завершити судовий розгляд без їх допиту.

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, якими обґрунтовується вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, зі сторони належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 25 КПК України, прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст. 9 КПК України.

Згідно ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Відповідно до ч.1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на прокурора.

Тобто обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20.10.2011 року визнаватися допустимими і використовуватися як докази у кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Суд зазначає, що досліджені в судовому засіданні надані стороною обвинувачення матеріали кримінального провадження не містять жодних доказів щодо заподіяння обвинуваченим ОСОБА_5 необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_7 .

При цьому, сама потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що під час конфлікту обвинувачений ОСОБА_9 вдарив її рукою в праве плече, від цього удару вона не падала, не отримувала тілесного ушкодження по нозі та не відчувала болю в нозі, а вже коли ОСОБА_8 ногою вдарив її в праву ногу, від чого вона відчула різку біль в правій нозі та впала.

Надані стороною обвинувачення та досліджені в судовому засіданні письмові докази, зміст яких розкрито вище, як самі по собі, так і в сукупності з іншими доказами не доводять пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення у заподіянні потерпілій ОСОБА_7 необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Стаття 22 КПК України передбачає змагальність сторін та свободу в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд у відповідності до ч. 6 зазначеної статті КПК, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Судом також відповідно до положень ч. 2 ст. 22 КПК України забезпечено рівність прав сторін кримінального провадження на збирання та подання суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України, та всебічно, повно й неупереджено досліджені всі надані сторонами докази.

Враховуючи фундаментальний принцип кримінального процесу змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також враховуючи положення ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, у тому числі виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, покладений виключно на слідчого та прокурора та, у встановлених КПК випадках, на потерпілого, і аж ніяк не на суд.

За змістом ст. 19 Конвенції суд контролює дотримання державами сторонами Конвенції взятих на себе зобов`язань. Питання щодо допустимості доказів у справі, це насамперед предмет регулювання національного законодавства і, як правило, саме національні суди уповноважені давати оцінку наявним у справі доказам. Суд повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, буде справедливим (рішення від 23 квітня 1997 року у справі «Ван Мехелен та інші проти Нідерландів», рішення від 9 червня 1998 року у справі «Тейксера де Кастро проти Португалії).

Гарантування права на справедливе здійснення правосуддя є однією з правових основ демократичного суспільства, ігнорування цього права не може виправдати поставлену мету (рішення від 17 січня 1970 року у справі «Делькур проти Бельгії»).

Відповідно до п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».

Згідно до ст. ст. 62, 63 Конституції України, п. 2 статті 6 Європейської конвенції з прав людини, а також ч.ч.2, 4 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і не встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності винності особи тлумачаться на її користь. Тягар доказування відповідно до КПК України покладений на прокурора, і саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом. не реалізація цього обов`язку тягне за собою постановлення виправдувального вироку.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом (ч.2 ст.17 КПК України) недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді,- є та версія подія, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Такі висновки містяться у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбара, Мессеге і Ябордо проти Іспанії» від 06 грудня 1998 року ЄСПЛ вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Стороною обвинувачення не надано суду належних та допустимих доказів, які б поза розумним сумнівом свідчили про заподіяння саме обвинуваченим ОСОБА_5 необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_7 .

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Отже, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази суд вважає недоведеним факт вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 кримінального правопорушення, оскільки не встановлено достатніх, належних та допустимих доказів для доведення його винуватості, а тому обвинувачений підлягає виправданню.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_5 в даному кримінальному провадженні не обирався.

Цивільного позову не заявлено.

Процесуальних витрат не має.

Речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст. 129, 369-371, 373-376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати не винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст.128 КК Українита виправдати у зв`язку з недоведеністю вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_5 в даному кримінальному провадженні не обирався.

Цивільного позову не заявлено.

Процесуальних витрат не має.

Речові докази відсутні.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий: ОСОБА_1