Житомирський апеляційний суд
Справа №289/1457/22 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК УКраїни Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2022 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду

в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

(в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу прокурора Радомишльського відділу Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Радомишльського районного суду Житомирської області від 01 вересня 2022 року, -

в с т а н о в и л а :
Цією ухвалою частково задоволено клопотання старшого слідчого СВ ВП №3 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 та застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 2 місяці, тобто до 01.11.2022 року без застосування електронних засобів контролю щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мала Чернявка, Ружинського р-ну, Житомирської обл., зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000152 від 22.08.2022.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не викликано об`єктивною необхідністю і не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, прокурор ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб. Зазначає, що існує реальний ризик переховування ОСОБА_8 від слідства та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та тяжкість покарання, яке йому загрожує. Посилається на те, що підозрюваний може незаконно впливати на свідків та потерпілу у цьому ж кримінальному провадженні, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Звертає увагу, що ОСОБА_8 тривалий час проживав у с. Краснобірка, де і вчинив злочин відносно малолітньої та може впливати на потерпілу і свідків, оскільки останні проживають в одному населеному пункті. Вказує, що підозрюваний проживав окремо від родини, тому посилання на те, що останній має міцні родинні зв`язки є необґрунтованим. Зазначає, що підозрюваний може у будь-який момент залишити фактичне місце проживання з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності, у зв`язку з його молодим віком та відсутністю відомостей про тяжкі захворювання чи інвалідність, відсутність зареєстрованого місця проживання, постійного джерела доходів. Додатково зазначає, що ОСОБА_8 свою вину не визнав, що може свідчити про його намір впливати в подальшому на потерпілу та свідків для зміни їх показів.
Заслухавши доповідача, прокурора, яка просила задовольнити апеляційну скаргу, захисника та підозрюваного, які вважали ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Слідчий суддя, суд, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, згідно із ст.178 КПК України та зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваній особі у разі визнання її винною у вчиненні кримінального правопорушення, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обранні запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.
Як вбачається з ухвали, слідчим суддею встановлено, що в провадженні СВ ВП №3 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000152 від 22 серпня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України.

26 серпня 2022 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України.
29 серпня 2022 року старший слідчий СВ ВП № 3 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 , за погодженням прокурора Радомишльського відділу Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_6 , звернулась до Радомишльського районного суду Житомирської області з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб щодо ОСОБА_8 .
Ухвалою слідчого судді Радомишльського районного суду Житомирської області від 01 вересня 2022 року частково задоволено вказане клопотання та застосовано відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком на 2 місяці без застосування електронних засобів контролю, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.
Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя послався на те, що застосування найсуворішого запобіжного заходу не викликано об`єктивною необхідністю і не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного.

При вирішенні вказаного клопотання, слідчим суддею встановлено, що сталася подія кримінального правопорушення, підозрюваний ОСОБА_8 причетний до цієї події та обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України. Водночас, стороною обвинувачення не обґрунтовано, які саме обставини об`єктивно свідчать про недостатність застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу та не наведено реальних обставин, які б свідчили про наявність ризику переховування ОСОБА_8 від суду, впливу на свідків та потерпілу та не вказано конкретних дій підозрюваного, які він вчиняв з цією метою. З таким висновком погоджується і апеляційний суд.
Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства», № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року).
При цьому суд, дослідивши матеріали провадження, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, встановив, що виключні обставини для тримання ОСОБА_8 під вартою відсутні, оскільки органом досудового розслідування не доведено та у судовому засіданні не встановлено, що наявні ризики виправдовують застосування до підозрюваного виняткового запобіжного заходу та що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним ризикам.
Слідчий суддя, з урахуванням даних про особу підозрюваного ОСОБА_8 , зокрема, останній офіційно не працює, не має постійного джерела доходу, проживає з дружиною, має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, що свідчить про наявність сталих сімейних зв`язків, з моменту вчинення кримінального правопорушення до моменту повідомлення про підозру відомості про негативну поведінку підозрюваного не надходили, дійшов висновку про можливість застосування щодо останнього альтернативного, більш м`якого запобіжного заходу цілодобового домашнього арешту, який є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.
Апеляційний суд вважає, що слідчим суддею у повній мірі враховано ризики щодо можливості переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду; ризик незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні; ризик вчинити інше кримінальне правопорушення.
Так, колегія суддів звертає увагу на практику Європейського Суду з прав людини, в якій суд неодноразово зазначав, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицький проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
В той же час, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в суді першої інстанції, прокурором не доведено даних, які б свідчили, що забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного можливе виключно в умовах тримання його під вартою. Не надано таких доказів і в суді апеляційної інстанції.
При цьому, апеляційний суд враховує, що наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами (рішення Європейського суду з прав людини від 23.02.2012 року у справі «Клішин проти України», № 30671/04), а тому висновки слідчого судді про недоведеність вказаного ризику є обґрунтованими.
У відповідності ж до вимог ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п.1 та 2 ч.1 ст.194 КПК України, але не доведе обставини, передбачені п.3 ч.1 цієї статті, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.
Зі змісту ст.181 КПК України слідує, що домашній арешт, як вид запобіжного заходу, може бути застосований до особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі та полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби на підставі ухвали слідчого судді, суду.
На переконання апеляційного суду, слідчим суддею враховано існуючі обставини у справі, характер протиправних дій, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 , даних, які характеризують особу останнього, його спосіб життя, соціальні зв`язки, домашній арешт буде достатнім для запобігання ризикам, про які зазначають слідчий та прокурор та забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.
Слідчим суддею також враховано, що слідчим та прокурором не надано доказів, що застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно ОСОБА_8 є недостатніми для запобігання ризикам, передбачених ст.177 КПК України, з чим погоджується і колегія суддів.
Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що підозрюваний не визнає своєї вини у вчиненні інкримінованого злочину, що може свідчити про його намір впливати в подальшому на потерпілу та свідків для зміни їх показів, на думку колегії суддів, є непереконливими, оскільки невизнання вини підозрюваним у вчиненні інкримінованого йому злочину, не є виключною підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу, а тому колегія суддів вважає, що у даному випадку запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на даному етапі кримінального провадження є найбільш дієвим та не є обтяжливим для підозрюваного ОСОБА_8 . Також прокурором не надано доказів того, що підозрюваний ОСОБА_8 з моменту обрання йому запобіжного заходу, порушує умови застосованого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Колегія суддів погоджуються з таким рішенням слідчого судді та вважає, що орган досудового розслідування не зміг довести суду виняткових обставин, які б виправдовували обмеження права підозрюваного на свободу та свідчили б про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Апеляційний суд вважає що наявність підозри ОСОБА_8 у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років, є недостатньою, оскільки вказана обставина не може бути підставою для скасування судового рішення та прийняття нової ухвали про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки була врахована судом при прийнятті рішення, у зв`язку з чим до підозрюваного застосовано наступний за суворістю запобіжний захід, який, на думку колегії суддів співмірний з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю злочину та його наслідками. Сама лише тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 не є безумовною підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Сторона обвинувачення, звертаючись із клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , обмежившись посиланням на ризики, передбачені ст.177 КПК України, не довела, що підозрюваний має реальний намір переховуватись від слідства та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та тяжкість покарання, яке йому загрожує, тому доводи апеляційної скарги про те, шо підозрюваний може у будь-який момент залишити фактичне місце проживання з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності, апеляційний суд визнає необґрунтованими.

Істотних порушень норм КПК України, які б тягнули за собою скасування ухвали слідчого судді під час апеляційного розгляду не встановлено.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для скасування ухвали слідчого судді, як про це просить прокурор, немає, а тому ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Радомишльського відділу Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Радомишльського районного суду м. Житомира від 01 вересня 2022 року, якою частково задоволено клопотання старшого слідчого СВ ВП №3 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 та застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 2 місяці, тобто до 01.11.2022 року без застосування електронних засобів контролю щодо ОСОБА_8 без змін.
Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: