КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 373/1074/21 Провадження № 11-кп/824/1093/2022 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 серпня 2022 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні з використанням цифрового засобу зв`язку програмного забезпечення «Viber» кримінальне провадження № 0000526 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Вишнівчик Перемишлянського району Львівської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 04 жовтня 2021 року, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді чотирьох років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортним засобом.
Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки.
На підставі ст. 76 КК України ОСОБА_6 зобов`язано протягом іспитового строку періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Також цим вироком вирішене питання щодо стягнення процесуальних витрат та щодо речових доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 липня 2019 року приблизно о 22 год. 50 хв. ОСОБА_6 , керуючи технічно справним сідловим тягачем марки «Renault Magnum», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в зчепленні з напівпричепом «Blumhardt», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись по 96 км+150 м автодороги «Київ-Харків», яка перебуває в межах Бориспільського (минулого Переяслав-Хмельницького) району Київської області, в напрямку м. Харкова, в порушення вимог пунктів 2.3 б), 2.3 д), 12.2 та 10.1 Правил дорожнього руху України, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не зреагував на її зміну, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху. ОСОБА_6 не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху транспортного засобу та місце його розташування на проїзній частині, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та слідкувати за дорожньою обстановкою, здійснив зміну напрямку свого руху, допустив виїзд на праве відносно свого напрямку руху узбіччя, де контактував з сідловим тягачем «Daf», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який перебував у зчепленні з напівпричепом «Pacton», реєстраційний номер НОМЕР_4 , який стояв у нерухомому стані, та з котрого з-під задньої лівої частини вилізав пішохід ОСОБА_9 .
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди.
Порушення водієм ОСОБА_6 вимог пунктів 2.3 б), 2.3 д), 12.2 та 10.1 ПДР України перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі заступник керівника обласної прокуратури ОСОБА_10 просить скасувати вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 04 жовтня 2021 року в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді трьох років позбавлення волі із позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки.
В решті вирок суду просить залишити без змін.

За доводами апеляційної скарги заступник керівника обласної прокуратури ОСОБА_10 не оспорюючи вирок суду в частині правильності кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини, вважає рішення суду першої інстанції незаконним з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Апелянт зазначає, що суд, призначаючи ОСОБА_6 покарання із одночасним звільненням від його відбування, залишив поза увагою наслідки даного злочину, які є тяжкими та незворотними, оскільки внаслідок злочинних дій ОСОБА_6 наступила смерть потерпілого ОСОБА_9 .
Також прокурор вказує на те, що не призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами не відповідає загальним засадам призначення покарання.
Апелянт звертає увагу на те, що вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення належить до суспільно небезпечних злочинів у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту, а тому позиція потерпілих у справі щодо покарання, яке обвинувачений повинен понести за вчинене, при вирішенні цього питання судом не є вирішальною.
Поряд з цим, прокурор вказує на те, що уникнення особою реального покарання за таких обставин негативно вплине на сприйняття суспільством необхідності дотримання Правил дорожнього руху.
Таким чином, апелянт вважає, що позитивна характеристика, сімейний та матеріальний стан обвинуваченого, відшкодування завданих потерпілим збитків не можуть бути визнані мотивованими підставами для застосування до ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України та звільнення від відбування призначеного покарання без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 щодо задоволення апеляційної скарги заперечували.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
Висновки суду в частині доведення винуватості, кваліфікації дій обвинуваченого прокурором не оскаржуються, тому законність і обґрунтованість вироку суду в цій частині апеляційним судом не перевіряється.
Колегія суддів переглядає вирок суду лише в частині призначеного обвинуваченому покарання.
За приписами ст. 370 КПК України закон вимагає від суду ухвалення рішення, яке серед іншого повинне бути вмотивованим, тобто таким, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.
Як видно з тексту оскаржуваного судового рішення, суд, призначивши ОСОБА_6 покарання, не в повній мірі дотримався наведених вимог закону.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинилакримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є необережним тяжким злочином, а також дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, працює водієм. Судом визнано обставиною, яка пом`якшує покарання щире каяття та не встановлено обставин, що обтяжують покарання.
На підставі цього суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, у виді чотирьох років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами та одночасно дійшов висновку про застосування положень ст. 75 КК України та вважав за можливе звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку два роки.
Своє рішення суд мотивував з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, сукупність даних про особу обвинуваченого, його матеріальний стан. Також суд врахував заяву потерпілої та висновок уповноваженого органу з питань пробації щодо можливості призначення покарання, непов`язаного з позбавлення волі, наявність щирого каяття та відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого.
На думку колегії суддів суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що наведені обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і ступінь небезпечності винної особи для суспільства, що у своїй сукупності утворює підставу для висновку суду, що перевиховання та виправлення ОСОБА_6 є можливим без ізоляції від суспільства.
З огляду на це апеляційний суд вважає, що доводи прокурора про м`якість призначеного ОСОБА_11 покарання внаслідок безпідставного застосування до нього положень ст. 75 КК України та звільнення від відбування покарання з випробуванням, є необґрунтованими.
Разом з тим, колегія суддів вважає слушними доводи прокурора в частині безпідставного не застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 додаткового покарання.
Призначаючи ОСОБА_6 основне покарання у виді позбавлення волі за ч. 2 ст. 286 КК України, суд вважав за можливе не призначати йому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
В той же час, колегія суддів вважає, що не призначення ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами, не буде відповідати меті покарання, визначеній положеннями ст. 50 КК України, а саме запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як обвинуваченим, так і іншими особами.

Допущена судом помилка, яка полягає у невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, може бути виправлена шляхом скасування в цій частині вироку суду першої інстанції та ухвалення вироку апеляційним судом.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.
Колегія суддів бере до уваги конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, яке єнеобережним тяжким злочином, та характер допущених обвинуваченим ОСОБА_6 порушень вимог Правил дорожнього руху, внаслідок яких наступили суспільно небезпечні наслідки у виді смерті потерпілого.
Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що у даному конкретному випадку обвинуваченому ОСОБА_6 поряд з основним покаранням, визначеним судом першої інстанції, необхідно також призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на три роки.
Колегія суддів вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, справедливим та сприятиме меті, визначеній у ст. 50 КК України.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 420 КПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_10 задовольнити частково.
Вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 04 жовтня 2021 року, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, скасувати частині призначеного покарання.
Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, встановивши йому два роки іспитового строку.
Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
У решті вирок суду залишити без змін.
Вирок може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.
Копія вироку негайно, після його проголошення, вручається засудженому та прокурору.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4