В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24.10.2022 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судового засідання №6 Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, судову справу за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Біла Церква Київської області, громадянин України, з вищою освітою, розлученого, має на утриманні одну неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за рахунок надання послуг з ремонту автомобілів, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

потерпілий ОСОБА_8

представник потерпілого та цивільного позивача ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_10

обвинувачений ОСОБА_6 , який одночасно є цивільним відповідачем

захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_11 , який одночасно є представником цивільного відповідача

в с т а н о в и в:

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що 29.11.2016 року о 22 год. ОСОБА_6 , знаходячись за місцем своєї роботи по АДРЕСА_2 , вирішив незаконно заволодіти автомобілем марки «Mercedes Benz Sprinter», моделі 210 D, д.н.з. НОМЕР_1 , білого кольору, належного потерпілому ОСОБА_8 , який був припарковий останнім на зазначеній території, де обслуговує транспортні засоби ОСОБА_6 .

З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на незаконне заволодіння автомобілем марки «Mercedes Benz Sprinter», моделі 210 D, д.н.з. НОМЕР_1 , з метою використання у власних цілях, відчинив водійські двері, які були не зачиненими, сів до салону даного автомобіля, де за допомогою ключа від замку запалення, який йому цього ж дня передав потерпілий ОСОБА_8 з метою здійснення ремонту даного авто, запустив двигун та розпочав рух у напрямку масиву «Леваневського», в м. Біла Церква Київської області.

Після цього, ОСОБА_6 на автомобілі марки «Mercedes Benz Sprinter», моделі 210 D, д.н.з. НОМЕР_1 , залишив територію авто майстерні за адресою: Київська область м. Біла Церква, провулок Будівельників, 1, і виїхав на автодорогу «Київ-Одеса», де не впоравшись із керуванням, допустив перекидання автомобіля та наїзду на дерево внаслідок чого спричинив дорожньо-транспортну пригоду, з місця вчинення якої зник.

Внаслідок вказаних умисних дій ОСОБА_6 потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 завдано майнової шкоди на загальну суму 125 130, 00 грн.

Таким чином ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України у редакції Закону № 270-VI від 15.04.2008, тобто у незаконному заволодінні транспортним засобом, якщо воно завдало значної матеріальної шкоди.

Допитаний в судовому засіданні з приводу вчинення інкримінованого злочину обвинувачений ОСОБА_6 свою вину не визнав, та дав показання, що він надає послуги з ремонту автомобілів як фізична особа за адресою по АДРЕСА_2 та працює разом зі своїм братом. 29 листопада йому зателефонував ОСОБА_12 , який раніше вже неодноразово звертався до нього і повідомив, що необхідно відремонтувати автомобіль та повідомив, що приблизно відома причина поломки. Того ж дня, приблизно о 17- 18 год. ОСОБА_12 прихав на автомобілі. Обвинувачений поверхово оглянув автомобіль так як займався в той час ремонтом іншого автомобіля. Після цього потерпілий залишив документи, ключі, кошти в сумі 2000 грн. завдатку та здійснення перевірки двигуна і поїхав. Автомобіль залишив біля приміщення, оскільки в середині в той час перебував інший автомобіль, по якому проводились ремонтні роботи. Стверджує, що з потерпілим не узгоджували питання щодо необхідності виїзду на його автомобілі для виконання чи пов`язаних з виконанням ремонтних робіт. Це питання розумілося само собою, що у разі такої потреби ОСОБА_6 міг виїхати на автомобілі для його діагностики чи для заїзду на інше СТО. Оскільки була необхідність детально оглянути автомобіль обвинувачений вирішив проїхатись на ньому по місту, за одно підвезти брата додому. Рухаючись по місту Біла Церква обвинувачений зупинився на масиві Леваневського біля магазину «Космос», оглянув автомобіль виявив причину поломки і вирішив проїхати назад через автодорогу «Київ-Одеса». Рухаючись по даній автодорозі не справився з керуванням та потрапив у ДТП. Після ДТП він залишив автомобіль на місці і пішов до місця своєї роботи. Вранці приблизно о 6 годині зателефонував потерпілому ОСОБА_13 та повідомив про дорожньо-транспортну пригоду. Визнає що своїми діями заподіяв матеріальної шкоди потерпілому у зв`язку з чим визнає цивільний позов на суму 149 314 грн. 37 коп., в частині стягнення моральної шкоди не визнає

Доказуючи обставини, передбачені ст. 91 КПК України прокурор надав суду як докази вчинення ОСОБА_6 вищевказаного злочину показання потерпілого ОСОБА_8 свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , письмові докази а саме документи з інформацією про зв`язок абонента, висновок експертизи.

Потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні дав суду показання відповідно до яких з ОСОБА_6 він познайомився у 2012 році так як той ремонтував автомобілі. У листопаді 2016 року він звернувся до ОСОБА_6 з приводу ремонту автомобіля марки «Мерседес», який належав його батьку ОСОБА_9 та яким той не користувався. 29.11.2016 року він приїхав з м. Іванкова Київської області у м. Біла Церква за адресою по вул. Будівельників, 1. Там перебував ОСОБА_6 і його помічник. Довгий мав розібрати двигун і відвезти його на діагностичну станцію для виявлення мікротріщин. Ця робота виїзд автомобіля не передбачала. Потерпілий залишив автомобіль, ключі до замка запалювання та на прохання ОСОБА_6 реєстраційний талон на цей автомобільна випадок перевірки правоохоронними органами. Наступного дня обвинувачений йому зателефонував та повідомив, що на цьому автомобілі він перевернувся на «Одеській трасі» біля шинного заводу. Потерпілий разом з товаришем приблизно о 10 год. приїхав за адресою м. Біла Церква вул. Будівельників,1, але там нікого не було. Пізніше на місці ДТП на запитання навіщо обвинувачений узяв автомобіль ОСОБА_6 пояснив, що хотів завезти батькам у село картоплю, однак у салоні автомобіля картоплі не було. Вказав, що коли залишав автомобіль то при цьому був присутній ОСОБА_20 не обговорювали, що ОСОБА_6 мав виїжджати на ньому будь-куди. Довгий також не запитував дозволу на виїзд автомобілем.

Під час допиту свідка ОСОБА_14 потерпілий зазначив, що не надавав дозволу на те, щоб ОСОБА_6 виїздив автомобілем на інші СТО, оскільки орієнтована причина поломки вже була визначена і для цього необхідно було розібрати двигун. Вважає показання свідка ОСОБА_14 неправдивими, оскільки його не було тоді, коли потерпілий пригнав автомобіль і вони не обговорювали з обвинуваченим, що той має їхати автомобілем кудись, оскільки причина поломки вже була визначена самим ОСОБА_6 коли він приїхав автомобілем.

Після показань обвинуваченого потерпілий ОСОБА_8 на уточнююче запитання головуючого підтвердив показання обвинуваченого, що з ним не узгоджували питання щодо необхідності виїзду на його автомобілі пов`язаного з виконанням ремонтних робіт і що у разі такої потреби ОСОБА_6 міг виїхати на автомобілі для його діагностики чи для заїзду на інше СТО.

На уточнююче питання прокурора потерпілий зазначив, що залишив документ на автомобіль на той випадок, якщо буде перевірки поліції, щоб не було проблем у обвинуваченого однак при цьому зазначив, що про те, що документи знаходяться в автомобілі він ОСОБА_6 не повідомив. І лише коли той зателефонував потерпілому вже після того як той від`їхав, то він сказав, де в автомобілі лежать документи.

Свідок ОСОБА_16 06.02.2020 дав суду показання, що він як поліцейський взимку разом зі своїм напарником поліцейським Пишним виїздив на виклик у зв`язку із заволодінням автомобіля марки «Мерседес спринтер» Виїздив у район «Піонерський» і гаражного кооперативу. Приїхавши на місце виклику, він застав там заявника, який повідомив, що приїхав забрати автомобіль який здавав у ремонт, але його не було. Заявник дзвонив майстру, але той не брав слухавку. Через деякий час приїхав майстер чи щось пояснював свідок не пам`ятає. Також підтвердив, що стосовно майстра складалися протоколи про вчинення адміністративного правопорушення.

Свідок ОСОБА_15 , який як поліцейський Білоцерківського відділу поліції виїздив за викликом з приводу викрадення автомобіля 06.02.2020 дав суду показання, у яких підтвердив показання свідка ОСОБА_16 уточнивши, що вказана подія мала місце у кінці листопада 2016 року. Також підтвердив, що стосовно майстра проводилось адміністративне провадження.

Свідок ОСОБА_17 18.12.2020 дав суду показання, що він з потерпілим є компаньйонами у підприємницькій діяльності і 01.12.2016 року на прохання ОСОБА_8 приїхав разом з ним до м. Біла Церква на місце де він залишав у ремонт автомобіль, однак там його не було. ОСОБА_8 став телефонувати майстру, але той не відповідав і ОСОБА_8 викликав поліцію і вже після цього приїхав ОСОБА_6 і повідомив, що не впорався з керуванням і допустив перекидання автомобіля. Вони поїхали на місце ДТП де поліція склала протоколи про адміністративне правопорушення.

Свідок ОСОБА_18 19.11.2021 в судовому засіданні дав показання, що у листопаді 2016 року коли він ремонтував сій автомобіль біля гараж ОСОБА_6 то бачив, як потерпілий ОСОБА_8 приїхав на автомобілі, який залишив ОСОБА_6 . Розмови між ними не чув.

Свідок ОСОБА_21 27.08.2021 в судовому засіданні дав показання, що 29.11.2016 він разом з ОСОБА_8 пригнали автомобіль з м. Іванкова Київської області у м. Біла Церква, але за якою адресою не пам`ятає. Автомобіль мав проблеми з двигуном. Майстер на слух визначив поломку і сказав, що треба знімати головку блока двигуна і везти на шліфування на інше СТО. ОСОБА_8 залишив ключі, щоб загнати автомобіль в бокс і розібрати двигун. Документи на автомобілі були в автомобілі, оскільки на кожному СТО їх вимагають. Зазначив, що від потерпілого ОСОБА_8 прямої заборони на виїзд автомобілем не було. Наступного дня йому зателефонував потерпілий та повідомив, що автомобіль перевернувся.

Свідок ОСОБА_14 , який є рідним братом обвинуваченого ОСОБА_6 , 18.12.2020 дав показання, що не пам`ятає у якому місяці, але був невеликий мороз, та році потерпілий ОСОБА_8 приїхав на автомобілі марки «Мерседес», у якому потрібно було з`ясувати причину неполадки двигуна: чи пробита прокладка голівки циліндра чи сама голівка, ОСОБА_8 дав їм ключі від автомобіля, щоб вони могли прогріти двигун і проїхати на СТО, яке знаходиться у мікрорайоні «Посьолок» біля старої котельні, оскільки там було необхідне обладнання для діагностики автомобіля. Того ж дня оскільки вони затрималися з ремонтом попереднього автомобіля вже не встигали заїхати на СТО і вони вирішили прогріти автомобіль проїхавши на ньому і подивитися, як працює двигун. Коли вони їхали додому йому зателефонували і повідомили, що потрібно побути з дитиною. Вони під час руху зупинялися оглядали автомобіль. Потім брат висадив його біля каплички і він пішов додому, а брат сказав, що, ще проїде прогріє автомобіль, потім поставить автомобіль і на наступний день вони поїдуть на СТО. Чому автомобіль опинився на автодорозі «Київ-Одеса» йому не відомо, думає, що брат вирішив таким шляхом проїхати до гаража.

Протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 30.05.2017, у якому зафіксовано факт доступу слідчого на підставі ухвали слідчого судді Білоцерківського міськрайсуду від 24.05.2017 до документів, а саме матеріалів справи про вчинення ОСОБА_22 адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП (а.с. 182 т.1).
Копіями матеріалів справи про вчинення ОСОБА_22 адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, (а.с. 183-192 т.1), у яких міститься копія постанови судді Білоцерківського міськрайонного суду від 22.12.2016, якою ОСОБА_6 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст. 124 КУпАП., а саме за те, що 29.11.2016 близько 23 00 год. на 86 км автодороги Е-95 «Київ-Одеса» ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «Mercedes Benz 210 Д», державний номерний знак НОМЕР_2 , не врахував дорожню обстановку, не надав перевагу у русі, не обрав безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням, допустив перекидання автомобіля та наїзд на дерево. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження та завдано матеріальні збитки. Своїми діями ОСОБА_6 порушив п. 2.3б, 12.1 ПДР. Крім того, ОСОБА_6 , будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, залишив місце події, не повідомивши про це підрозділ поліції, чим порушив, вимоги п. 2.10 (д) ПДР (а.с. 184 т.1).

Протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 19.10.2017, у якому зафіксовано факт доступу слідчого на підставі ухвали слідчого судді Білоцерківського міськрайсуду від 21.09.2017 до документів, з відомостями про зв`язок абонентів телекомунікаційних послуг ПрАТ «Київстар» (а.с. 193 т.1).
Роздруківкою з відомостями про зв`язок абонента телекомунікаційних послуг ПрАТ «Київстар» з мобільного номеру телефону № НОМЕР_3 який перебуває у користуванні ОСОБА_6 , (а.с. 197-202 т. 1), з якого видно, що 29.11.2016 року сім карта мобільного оператора Київстар з № НОМЕР_3 почала працювати о 06:46:05, за адресою: Київська область м. Біла Церква, вул. Коновальця, військове містечко в/ч А1232 до 10:32:19, тобто в зоні дії базової станції, яка обслуговується «ПрАТ Київстар», яка охоплює місце роботи ОСОБА_6 , тобто АДРЕСА_2 .

Після цього, в період з 12:47:19 до 12:52:06 номер телефону № НОМЕР_3 який перебуває у користуванні ОСОБА_6 , працює за адресою: Київська область м. Біла Церква, вул. П.Запорожця, 63, ВАТ «Білоцерківський консервний завод».

Після цього, в період з 13:31:51 до 13:52:55 продовжив працювати за адресою: АДРЕСА_2 , тобто за місцем роботи ОСОБА_6 .

В період з 14:08:04 до 17:24:50 номер телефону яким користується ОСОБА_6 продовжив працювати за адресою: Київська область, бульв. 50 річчя Перемоги, 94, готель «Рось», що підпадає в зону дії базової станції обслуговування іншої вишки «ПрАТ Київстар», та охоплює місце роботи ОСОБА_6 , тобто пров. Будівельників, 1 в м. Біла Церква.

З 18:07:53 по 19:01:46 номер телефону № НОМЕР_3 , яким користується ОСОБА_6 працює за адресою: Київська область м. Біла Церква, вул. Таращанська, 197, та продовжує працювати в м. Біла Церква, по вул. Тімірязєва, 6, тобто на масиві «Таращанський».

Після цього, в період з 19:44:52 до 21:47:12 номер який користується ОСОБА_6 працював за адресою: АДРЕСА_3 , ВАТ «Білоцерківська друкарня», що підпадає в зону дії базової станції обслуговування «ПрАТ Київстар».

О 22:03:57 номер телефон яким користується ОСОБА_6 працює по вул. Шевченка, 91, в м. Біла Церква, в зоні дії базових станцій, яку обслуговує ПрАТ «Київстар».

Останній дзвінок, який було зафіксовано базовою станцією обслуговування «ПрАТ Київстар», 29.11.2016 року відбувся в період з 22:33:29 по 23:11:06 за адресою: м. Біла Церква, вул. Тімірязєва, 6.

Після вказаного, дзвінків з вказаного мобільного телефону в якому знаходилась сім карта мобільного оператора ПрАТ «Киїастар» № НОМЕР_3 яким користується ОСОБА_6 не відбувалося.

Наступний дзвінок з номеру телефона, яким користується ОСОБА_6 було зафіксовано 30.11.2016 року о 05:19:19, в зоні дії базової станції, яка обслуговується ПрАТ «Київстар» за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Леваневського, 99, адміністративний корпус СП ВАТ «Росава».

Висновком експерта № 19/111/12-183 від 19.04.2017, відповідно до якого ринкова вартість наданого на дослідження колісного транспортного засобу марки «Mercedes-Benz» модель «210D» номерний знак НОМЕР_2 станом на 30.11.2016 року становить: 125130,00 грн. (сто двадцять п`ять тисяч сто тридцять гривень 00 копійок.).
Матеріальний збиток заподіяний власнику транспортного засобу марки «Mercedes-Benz» модель «210D» номерний знак НОМЕР_2 в результаті ДТП, міг становити: 52230,71 грн. (п`ятдесят дві тисячі двісті тридцять гривень 71 копійка.).
Вартість відновлювального ремонту наданого на дослідження транспортного засобу марки «Mercedes-Benz» модель «210D» номерний знак НОМЕР_2 станом на 30.11.2016, могла становити: 105601,21 грн. (сто п`ять тисяч шістсот одна гривня 21 копійка.(а.с. 207-219 т.1).
Протокол огляду місця події від 31.12.2016, з фототаблицею до нього у якому зафіксовано факт огляду на паркувальному майданчику по вул. Леваневського, в м. Біла Церква транспортний засіб марки «Mercedes-Benz», номерний знак НОМЕР_2 , який мав механічні пошкодження корпусу здебільшого з лівої сторони і зокрема даху (а.с. 4-13 т.2) .
Сторона захисту як доказ невинуватості ОСОБА_6 посилається на досліджені в ході судового розгляду докази сторони обвинувачення.

За результатами дослідження наданих стороною обвинувачення доказів у інших учасників судового провадження не виникло зауважень щодо їх належності та допустимості. Суд, оцінюючи надані докази з точки зору їх належності та допустимості не встановив підстав, передбачених ст. 87 КПК України, які тягнуть безумовне визнання доказів недопустимими.

Даючи кримінально-правову оцінку діям обвинуваченого, суд виходить зі змісту висунутого обвинувачення, а також з оцінки показань обвинуваченого в судовому засіданні у сукупності з вищевказаними дослідженими доказами з точки зору їх достатності та взаємозв`язку.

Суд констатує, що у висунутому ОСОБА_6 обвинуваченні лише стверджується факт, що обвинувачений «вирішив незаконно заволодіти автомобілем» та зазначено, що метою такого заволодіння є «використання у власних цілях». При цьому в обвинуваченні не зазначено та не розкрито у чому саме полягає незаконність такого заволодіння, виходячи з тих правовідносин, які склалися між потерпілим та обвинуваченим з приводу транспортного засобу.

Вирішуючи питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , суд, дослідивши надані стороною обвинувачення вищенаведені докази приходить до висновку, що прокурором повністю і беззаперечно доведено, що дійсно обвинувачений 29.11.2016 о 22 год. з місця своєї роботи по провулку Будівельників, 1, в м. Біла Церква Київської області, розпочав рух та здійснив поїздку автомобілем марки «Mercedes Benz Sprinter», моделі 210 D, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить потерпілому ОСОБА_8 , який був цього ж дня залишений потерпілим обвинуваченому разом з ключем від замка запалювання для проведення ремонтних робіт двигуна. Після поїздки по місту ОСОБА_6 на автомобілі виїхав на автодорогу «Київ-Одеса», де не впоравшись із керуванням, спричинив дорожньо-транспортну пригоду так як допустив перекидання автомобіля та наїзду на дерево, а з місця вчинення ДТП зник.

Вказані обставини повністю підтверджуються показаннями самого обвинуваченого, який в цілому підтвердив вчинення вказаних дій, показаннями потерпілого, свідків, даними отриманими у встановленому законом порядку про зв`язок абонента телекомунікаційних послуг ПрАТ «Київстар» з мобільного номеру телефону № НОМЕР_3 , яким користувався на той час ОСОБА_6 , копіями з матеріалів про адміністративне правопорушення, які узгоджуються з досліджені судом показаннями.

Вирішуючи питання чи містить діяння склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, а саме незаконне заволодіння транспортним засобом, суд виходить із встановлених в ході судового розгляду фактичних обставин, а також норм, які регулюють відповідні правовідносини.

Так відповідно і до п. 1 примітки до ст. 289 КК України у редакції Закону № 270-VI від 15.04.2008 і до п. 1 примітки до ст. 289 КК України під незаконним заволодінням транспортним засобом у цій статті слід розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі.

Об`єктивна сторона злочину полягає у незаконному заволодінні транспортним засобом. Однією з основних ознак діяння при вчиненні цього злочину є вчинення заволодіння транспортним засобом як всупереч прямої волі так і без чітко вираженого і дійсного волевиявлення власника або законного користувача транспортного засобу.

Встановлюючи чи мав місце охоча об один із вказаних елементів, суд, у першу чергу, бере до уваги фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, які склалися між потерпілим та обвинуваченим з приводу ремонту автомобіля та передували вчиненню обвинуваченим, дій які органом досудового розслідування кваліфікуються як кримінально карані.

Як видно з показань і обвинуваченого, і потерпілого, потерпілий ОСОБА_8 звернувся до обвинуваченого за допомогою в проведенні ремонтних робіт автомобіля марки «Mercedes Benz Sprinter», моделі 210 D, д.н.з. НОМЕР_1 . Потерпілий ОСОБА_8 особисто приїхав на цьому автомобілі до обвинуваченого та залишив його, передавши разом з ним ключі від замка запалювання, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на вказаний автомобіль, та кошти в сумі 2000 грн. для витрат на першочергові ремонтні роботи. Усі домовленості з приводу ремонту автомобіля здійснювалися в усному порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

2. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

2. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Суд звертає увагу, що Цивільним кодексом України не передбачено обов`язковість укладання договору підряду між фізичними особами у письмовій формі.

Виходячи із фактично вчинених потерпілим і обвинуваченим дій, обумовлених необхідністю проведення обвинуваченим ремонтних робіт двигуна автомобіля, суд приходить до висновку, що між потерпілим ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_6 виникли підрядні договірні відносини.

При цьому, виходячи з предмету договору підряду, суд констатує, що для виконання ремонтних робіт обов`язковою умовою договору є передача автомобіля у володіння підрядника (у даному випадку обвинуваченого ОСОБА_6 )

З моменту передачі автомобіля 29.11.2016 договір підряду був укладений.

Суд визнає, що передача потерпілим ключів для замка запалювання від автомобіля з урахуванням специфіки ремонтних робіт, пов`язаних як мінімум з необхідністю заведення двигуна для перевірки його роботи та поміщення автомобіля до ремонтного боксу також було обов`язковою умовою договірних відносин.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України 1. Володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе.

3. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 398 ЦК України 1. Право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Таким чином суд констатує, що обвинувачений ОСОБА_6 , отримавши від потерпілого ОСОБА_23 автомобіль, в силу вищевказаних цивільно-правових договірних відносин став правомірним володільцем автомобіля марки «Mercedes Benz Sprinter», моделі 210 D, д.н.з. НОМЕР_1 .

Виходячи з положень ст. 289 КК України кримінальна відповідальність особи настає саме за незаконне отримання у своє володіння транспортного засобу у будь-який із способів: таємно чи відкрито, шляхом обману чи зловживання довірою, із застосуванням насильства чи погроз, але аж ніяк не за неправомірне користування чи розпорядження цим транспортним засобом, що може мати місце і при правомірному володінні. За певних обставин особа, яка неправомірно розпоряджається транспортним засобом, що перебуває у її правомірному володінні, може нести відповідальність за скоєння кримінальних правопорушень проти власності.

Крім того, даючи оцінку діям обвинуваченого суд звертає увагу, що кримінальна відповідальність за ст. 289 КК України настає лише за наявності прямого умислу, тобто на момент отримання у володіння транспортного засобу особа має розуміти, що протиправно заволодіває цим транспортним засобом, усвідомлює суспільну небезпеку цього діяння і бажає так діяти. При цьому закінченим злочин вважається з моменту, коли транспортний засіб почав рухатися унаслідок запуску двигуна чи буксирування або ж перевезення на іншому транспортному засобі, а якщо заволодіння відбувається під час руху такого засобу, - з моменту встановлення контролю над ним. Таким чином мета та мотив вчинення даного злочину для кваліфікації значення не має.

Суд відхиляє як доказ вини обвинуваченого у вчиненні злочину показання потерпілого ОСОБА_8 в тій частині, що він не давав дозволу обвинуваченому на виїзд автомобілем за межі ремонтної території.

При цьому суд звертає увагу на ту обставину, що потерпілий разом з автомобілем передав обвинуваченому і свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Такі дії потерпілого, відповідно до положень п. 2.2. Правил дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 обумовили виникнення у обвинуваченого ОСОБА_6 права на керування автомобілем марки «Mercedes Benz Sprinter», моделі 210 D, д.н.з. НОМЕР_1 , що не міг не розуміти потерпілий, а отже діяв у даному випадку на власний розсуд і ніс відповідні ризики.

Уточнюючі показання потерпілого в тій частині, що він залишив документ на автомобіль на той випадок, якщо буде перевірка поліції, щоб не було проблем у обвинуваченого, але при цьому зазначив, що документ залишив приховано, не повідомивши ОСОБА_6 і вказав про його місцезнаходження лише після дзвінка останнього, суд розцінює як нелогічні та такі, що направлені на створення певних правовідносин.

На переконання суду ненадання власником чи користувачем дозволу особі яка правомірно володіє транспортним засобом на користування автомобілем не тягне за собою відповідальність передбачену ст. 289 КК України. Крім того, судом в ході судового розгляду не було встановлено, що потерпілий передаючи обвинуваченому правовстановлюючі документи на транспортний засіб прямо забороняв чи визначав якісь конкретні межі його використання.

Таким чином стороною обвинувачення поза межами розумних сумнівів не доведено, що в момент отримання від потерпілого автомобіля разом з ключем та документами, обвинувачений мав умисел незаконно заволодіти транспортним засобом і вчиняв для цього відповідні активні дії.

Незважаючи на те, що суд, відповідно до вимог ч. 6 ст. 22 КПК України, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створював усі необхідні умови для реалізації сторонами процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, стороною обвинувачення інших доказів, які б підтверджували вину обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України не надано та відповідні клопотання про їх витребування та дослідження не заявлялися.

При цьому суд відповідно до норм КПК України не вправі витребувати, вимагати від сторони обвинувачення будь-які інші докази, ніж ті які надані, на підтвердження винуватості особи у вчинені злочину. Суду також не дозволяється збирання, витребування доказів у кримінальному провадженні з власної ініціативи.

За таких обставин суд приходить до висновку, що обвинувачений на момент користування автомобілем був його правомірним володільцем, а отже не має нести відповідальність за ст. 289 К України.

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, ч.2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе вину особи поза розумним сумнівом.

Згідно з ч. 4 ст. 17 КПК України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь цієї особи.

У зв`язку з виправдування обвинуваченого відповідно до ч. 3 ст. 129 КПК України, цивільний позов ОСОБА_9 підлягає залишенню без розгляду.

Процесуальні витрати на підставі ст. 124 КПК України віднести на рахунок держави.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 62 Конституції України, ст.ст. 17, 22 91, 92 124, 127, 369-371,373, 374, 376, 392, 393, 395 КПК України, суд
УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_6 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України у редакції Закону № 270-VI від 15.04.2008.

Виправдати ОСОБА_6 за недоведеністю, що в його діянні є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України у редакції Закону № 270-VI від 15.04.2008.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_6 залишити без розгляду.

Речові докази у кримінальному провадженні:

автомобіль марки «Mercedes Benz Sprinter», моделі 210 D, д.н.з. НОМЕР_1 , який переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_8 вважати повернутим потерпілому ОСОБА_8 .

Процесуальні витрати у справі на суму 1100 грн. 50 коп. віднести на рахунок держави.

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 392 КПК України до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Суддя: ОСОБА_1