Справа № 455/176/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/306/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 01.02.2022, у кримінальному провадженні № 0000408, щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ясениця - Замкова Старосамбірського району Львівської області, громадянина України, з середньо - спеціальною освітою, одруженого, непрацюючого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

встановила :

Вироком Самбірський міськрайонний суд Львівської області від 01.02.2022 ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

Згідно ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки з покладенням на нього обов`язків передбачених п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_6 не обирався.

Вирішено питання з судовими витратами, арештованим майном та речовими доказами у справі.

Даний вирок суду першої інстанції оскаржив обвинувачений ОСОБА_6 , який просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного додаткового покарання, а саме скасувати додаткове покарання та не позбавляти його права керувати транспортним засобом. Вважає вирок суду в цій частині необґрунтованим. У решті вирок не заперечує.

Апелянт покликається, що не заперечує своєї вини у скоєному, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував заподіяну шкоду. Крім того позитивно характеризується по місцю проживання та праці, раніше не судимий, має на утриманні хвору матір, злочин скоїв з необережності .

Апелянт зазначає, що робота водія є єдиним основним джерелом доходу для утримання сім`ї, хворої матері та придбання ліків для неї, оскільки лікування є дороговартісне. У зв`язку з цим просить не позбавляти його права керування транспортним засобом. До скоєння ДТП він сумлінно виконував свою роботу і роботодавець зацікавлений у ньому, як фаховому працівникові, про що свідчить відповідна характеристика з місця праці. Крім того він бажає надавати допомогу у перевезенні гуманітарної допомоги з врахуванням воєнного стану. У разі можливого призову на військову службу права водія будуть необхідні для виконання поставлених задач щодо керування транспортними засобами.

Апелянт зазначає, що має двоє дітей та трьох внуків, які є малолітніми, а в разі виникнення необхідності евакуйовувати дітей у безпечне місце будуть необхідні права водія, а тому просить не позбавляти його такого права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 , 28.10.2019 року, приблизно о 08 год. 35 хвилин, керуючи телескопічним навантажувачем марки «JCB» моделі «537-130» з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_10 , та рухаючись на даному транспортному засобі заднім ходом, в приміщенні лісопильного цеху, який розташований в АДРЕСА_2 та належить фізичній особі - підприємцю ОСОБА_10 , будучи зобов`язаним у відповідності до вимог Правил дорожнього руху України (надалі Правил), затверджених постановою Кабінету міністрів України» № 1306 від 10.10.2001 (з подальшими змінами та доповненнями) знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, зокрема, враховувати під час вибору швидкості сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху, бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, грубо порушив вимоги Розділу 1 п. п. 1.5 «дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків...», Розділу 2 п. 2.3: «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:... б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;... д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху ...»; Розділу 10 п. п. 10.1. «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.», п. 10.9. «Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкоди іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб» Правил, допустив їх грубе порушення та, будучи особою, яка керує транспортним засобом, проявив неуважність до навколишньої обстановки та її змін, що виразилося в тому, що водій транспортного засобу ОСОБА_6 , рухаючись на вказаному телескопічному навантажувачі заднім ходом, не був уважний до зміни обстановки в приміщенні лісопильного цеху, не переконався у безпечності здійснення маневру їзди заднім ходом та не забезпечив безпеку руху, виконуючи вказаний маневр, внаслідок чого вчинив наїзд задньою лівою стороною керованого ним телескопічного навантажувача марки «JCB» моделі «537-130» з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_11 , яка в цей момент знаходилася в приміщенні вказаного лісопильного цеху і від отриманих під час даної дорожньо - транспортної пригоди тілесних ушкоджень ІНФОРМАЦІЯ_2 близько 11 год. померла в реанімаційному відділенні Старосамбірської ЦРЛ.

Заслухавши доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_6 , підтриману його захисником - адвокатом ОСОБА_8 про задоволення апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_7 про відмову у задоволенні апеляційної скарги та залишенні вироку суду першої інстанції без змін, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У суді апеляційної інстанції встановлено, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України, вчиненого за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам, які ніким не оскаржувався.

Оскільки висновки суду про доведеність вини обвинуваченого, а також правильність кваліфікації дій жодна із сторін не оскаржує, то вирок у цій частині перегляду не підлягає.

Відповідно до змісту статей 50, 65 КК України покарання має на меті виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції у повній мірі врахував вимоги ст. 65 КК України. При звільненні обвинуваченого від відбування показання з випробуванням та встановленням іспитового строку з покладенням на ОСОБА_6 ряду обов`язків у відповідності до вимог ст.ст. 75, 76 КК України, було враховано думку потерпілого ОСОБА_12 , який подав до суду першої інстанції заяву, в якій підтвердив повне відшкодування обвинуваченим заподіяної шкоди внаслідок смерті його матері; претензій до нього не має та просив обвинуваченого суворо не карати.

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі Скоппола проти Італіївід 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Одночасно апеляційний суд приймає до уваги доводи прокурора про тяжкість наслідків кримінального правопорушення, а саме смерть людини, однак при призначенні покарання суд має враховувати не лише тяжкість злочину та його наслідки, а і усі обставини даного кримінального провадження в сукупності, які дійсно давали суду підстави для призначення відповідного покарання.

У п.п. 20, 21 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

У кожному випадку призначення покарання за частинами 1, 2 ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону при призначенні покарання.

Так судом першої інстанції при призначенні остаточного покарання враховано характер допущених обвинуваченим порушень правил дорожнього руху, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується по місцю проживання, раніше не судимий, щире каяття у скоєному, думку потерпілої сторони, які претензій до обвинуваченого не мають і не будуть мати та просили не суворо карати та не позбавляти прав.

У суді апеляційної інстанції з`ясовано, що ОСОБА_6 проживає неподалік від своїх синів, які мають права водія, а тому на випадок термінової евакуації в безпечне місце членів родини, є кому кермувати автомобілем, а також допомагати хворій у її потребах щодо транспортування. Покликання апелянта на можливість його мобілізації та необхідність при цьому водійських прав є безпідставним оскільки особи, які проходили військову службу під час мобілізації призиваються за своєю спеціальністю, а у ОСОБА_6 вона не пов`язана з експлуатацією транспортних засобів.

У зв`язку із зазначеним вище колегії суддів переконана, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 основне та додаткове покарання з позбавлення прав керування транспортними засобами, відповідає вимогам ст. 65 КК України, підстав для його зміни в суді апеляційної інстанції не встановлено.

Призначене покарання буде необхідними і достатніми для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження в суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено. Ураховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок є законним, обґрунтованим, призначене покарання відповідає особі обвинуваченого, а відтак підстав для скасування чи зміни судового рішення не вбачається.

Керуючись ст. ст.ст. 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, колегія суддів, -

постановила :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 01.02.2022 у кримінальному провадженні № 0000408 щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набуває законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: