Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/307/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 152 ч.2-5 (117 ч.2-4) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2022 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участі секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому дистанційно в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 травня 2022 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів,
ВСТАНОВИВ:
У провадженні Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000248 від 02.02.2018, по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушеннь, передбачених ч. 1 ст. 125, ч.2 ст.129, ч.2 ст.15 ч.4 ст.152, ч. 3 ст.153, ч.2 ст. 156 КК України.
В судовому засіданні, яке відбулось 05 травня 2022 року суд, за клопотанням прокурора продовжив дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 на 60 днів до 02 липня 2022 року 11.25 год.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції врахував необхідність уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України, з урахуванням ступеня тяжкості інкримінованих обвинуваченому злочинів, а також приймаючи до уваги ту обставину, що підстави, за яких було обрано та продовжено обвинуваченому запобіжний захід, не відпали, прийшов до висновку про не можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення про зміну запобіжного заходу.

Зокрема, обвинувачений вказує, що засідання відбулося без його участі чим порушено його право на захист.

Крім того, обвинувачений зазначає, що його обвинувачення є безпідставним, а утримання в місці позбавлення волі незаконним. Утримується в місці позбавлення волі з 02 лютого 2018 року.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили задовольнити її вимоги та скасувати запобіжний захід у виді тримання під вартою не домашній арешт, прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали надані міськрайонним судом, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно положень ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме - повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції встановила, що зазначені вимоги кримінального закону під час розгляду клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , судом першої інстанції належно дотримані.

За змістом ч.2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою як застосування запобіжного заходу, у тому числі і у виді тримання під вартою, так і продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України. Частиною першою ст. 194 КПК України визначений обов`язок суду встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 було вирішене на стадії судового розгляду. Тобто, це питання вирішувалось на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції, вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень проти життя та здоров`я особи, статевої свободи, статевої недоторканості особи, пов`язаних із погрозою застосування фізичного насильства, в тому числі вчинених щодо малолітньої особи. Отже, серйозність висунутого проти ОСОБА_8 обвинувачення, свідчить про його суспільну небезпеку, як особи та з урахуванням тяжкості можливого покарання, яке загрожує у разі доведеності його винуватості у вчиненні даного кримінального правопорушення, дає достатньо підстав з певною вірогідністю стверджувати, що ОСОБА_8 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, у тому числі переховуватися від суду та вчинити інші кримінальні правопорушення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що по даному кримінальному провадженню обґрунтовано встановлені ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_8 може переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інші кримінальні правопорушення.

Встановлені раніше ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як і його продовження не зменшилися і виправдовують продовження застосування щодо обвинуваченого такого запобіжного заходу.

Колегією суддів апеляційного суду також враховується те, що обвинувачений не одружений, утриманців не має, що свідчить про відсутність міцності соціальних зв`язків і є ризиком його зникнення у разі перебування на волі, раніше судимий, належних висновків для себе не зробив, знову обвинувачується у вчиненні тяжкого умисного злочину, а тому існує можливість вчинення ним інших кримінальних правопорушень.

У ході судового розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які існували на час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого та не припинили свого існування на момент вирішення питання про продовження строку тримання його під вартою. Оцінивши зазначені ризики, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою належним чином мотивувавши своє рішення.

Доводи обвинуваченого про те, що суд порушив його право на захист розглянувши клопотання без його участі є безпідставними.

Так, у зв`язку з введенням на території України воєнного стану та відсутністю технічної можливості дистанційного зв`язку з ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, не вдалося забезпечити безпосередню участь обвинуваченого ОСОБА_8 у судовому засіданні шляхом його доставки безпосередньо до приміщення суду та дистанційно за допомогою відеозв`язку.
Зважаючи на те, що у судовому засіданні присутній захисник обвинуваченого, колегія суддів вважає, що міськрайонний суд обґрунтовано розглянув клопотання прокурора без участі обвинуваченого, виходячи з наступного.
Статтею 64 Конституції України передбачена можливість введення в Україні воєнного або надзвичайного стану. При цьому можуть встановлюватися певні обмеження прав і свобод людини із зазначенням строку дії цих обмежень.
Згідно із ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державної незалежності України, її територіальної цілісності.
24.02.2022 року відповідно до п.20 ч. 1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено ввести воєнний стан строком на 30 діб, який в подальшому продовжений з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.
Враховуючи викладене, положення ст.2 КПК України, введений та продовжений на даний час на території України Указом Президента воєнний стан та безпосередня присутність захисника обвинуваченого у судовому засіданні, який зобов`язаний виключно в інтересах підзахисного відповідно до ЗУ «Про адвокатуру», апеляційний суд дійшов до висновку, що відсутність обвинуваченого у судовому засіданні не була істотною перешкодою для розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченого ОСОБА_8 та не порушила права останнього.
Апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що доказів його винуватості у матеріалах кримінального провадження немає, то колегія суддів не приймає це до уваги, оскільки під час перевірки законності продовження тримання під вартою апеляційний суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінальної справи по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинуватою у вчиненні злочину.

Беручи до уваги ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, підстави для скасування оскаржуваної ухвали з тих підстав, на які посилається в своїй апеляційній скарзі обвинувачений, апеляційний суд не вбачає.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, а тому ухвалу суду першої інстанції, залишає без зміни.

Керуючись статтями 177, 178, 376, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 травня 2022 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4