Єдиний унікальний номер 448/335/22
Провадження № 1-кп/448/104/22
В И Р О К
Іменем України

02.08.2022 місто Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області
у складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Мостиська матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000147 від 13.10.2021 року по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 змінила прізвище із прізвища ОСОБА_4 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку с. Черневе, Мостиського району, Львівської області, проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, із професійно-технічною освітою, працюючої на посаді чергового по залізничній станції в с.Мостиська-2 Яворівського району, Львівської області (непрацюючої на момент ухвалення вироку), розлучену, має на утриманні троє малолітніх дітей, раніше не судимої,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною першою статті 126 Кримінального кодексу України (далі КК),

за участі сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_8

безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив вирок про наступне:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного Судом доведеним
1. 08.10.2021 року близько 14 години 50 хвилин, ОСОБА_3 , перебуваючи на зупинці громадського транспорту в селі Черневе, Мостиського району Львівської області, на ґрунті особистих неприязних стосунків, маючи умисел на завдання фізичного болю, кулаком лівої руки, умисно, нанесла ОСОБА_7 один удар в ділянку голови, два удари по спині справа та два удари по правій руці, своїми діями завдала потерпілій ОСОБА_7 фізичного болю і не спричинила тілесних ушкоджень.

ІІ. Позиція обвинуваченої
2. Обвинувачена ОСОБА_3 в судовому засіданні вину у вчиненні кримінального проступку не визнала та заперечила обставини, що викладені в обвинувальному акті. Пояснила, що рік перед даною подією між дітьми обвинуваченої та потерпілої, які разом навчаються в школі, виник конфлікт, котрий діти вирішили та завершили між собою без допомоги та втручання батьків, а 08.10.2021 року близько 14.20 год. на зупинці маршрутних таксі, вона сіла в маршрутку, в якій їхала потерпіла, побачивши яку, вирішила з нею поговорити про конфлікт. Вийшовши із задніх дверей маршрутки, вона цілеспрямовано підійшла до потерпілої, яка виходила із передніх дверей, дочекалася її виходу з маршрутного таксі та попросила її зупинитися для розмови, на що потерпіла не погодилася без пояснень і почала переходити дорогу. Вказала, що вона та потерпіла пліч-о-пліч переходили дорогу, розмовляли на підвищених тонах, а на роздоріжжі розійшлися. Проте, обвинувачена, повернувши вже в свою сторону, все ж таки, повернулася до потерпілої на її сторону, щоб з`ясувати, чому потерпіла дозволяє собі різні некоректні висловлювання в її сторону. Побачивши дітей, разом із ОСОБА_9 на зупинці, серед яких була її дочка, попрямувала до їхнього напрямку, забрала свою дочку, з якою пішли додому. Того ж дня дізналася, що потерпіла звернулася із заявою до поліції відносно неї за словесну образу, а 13.10.2021 дізналася про те, що потерпіла написала заяву відносно неї за спричинення фізичного болю. Зазначила, що від автобуса до дітей вони з потерпілою йшли тільки двоє без сторонніх осіб. Також зазначила, що ударів потерпілій не наносила, фізичного болю не спричиняла. Вказала, що простягування до потерпілої руки було жестом для зупинки потерпілої і спілкування, оскільки, потерпіла не хотіла обговорити з нею конфлікт добровільно без пояснення причини. Звернула увагу, що водій маршрутки свідок ОСОБА_10 , який будучи водієм маршрутного таксі, зупинив свій транспортний засіб на зупинці, з якого виходили пасажири, та не поїхав маршруткою, а події відбувалася перед ним, тому він міг повністю бачити її перебіг, проте, його пояснення не слід брати до уваги, оскільки він є другом потерпілої, а неповнолітня ОСОБА_11 товаришує з нею, тому і її покази до уваги брати не слід. Також доповнила, що вона є правшою, тому завдавати ударів лівою рукою потерпілій не могла.

ІІІ. Досліджені в судовому засіданні докази:
3. Незважаючи на невизнання вини ОСОБА_3 , її вина повністю та об`єктивно стверджується наступними дослідженими по справі доказами.
3.1. Показаннями потерпілої ОСОБА_7 , яка в судовому засіданні пояснила, що рік перед даною подією між дітьми обвинуваченої та потерпілої, котрі разом навчаються в школі виник конфлікт, який діти вирішили та завершили між собою, а з обвинуваченою вони разом перебувають у шкільній батьківській групі соціальної мережі «Вайбер», де батьки ведуть переписку. Вважає, що причиною конфлікту із обвинуваченою була переписка у шкільній групі з приводу здачі грошей. Вказала, що 08.10.2021 року вони із обвинуваченою приїхали в село Черневе однією маршруткою, на зупинці, коли вона виходила, обвинувачена чекала на неї, з якою вона розмовляти не хотіла. Біля маршрутки обвинувачена вхопила її за шию правою рукою, а кулаком лівої руки нанесла їй один удар в ділянку голови, два удари по спині справа та два удари по правій руці, тому її боліла голова і плече, синяків не мала. Зазначила, що не могла відійти від обвинуваченої, оскільки, вона вища за неї, потім вирвалася від неї і пішла на пішохідний перехід. Того дня звернулася до старости села з приводу даної події, котрий порекомендував звернутися в поліцію;

3.2. Показаннями свідка ОСОБА_10 , водія маршрутного таксі, в якому їхали одночасно потерпіла та обвинувачена, який був безпосередньо допитаний в судовому засіданні та пояснив, що 08.10.2021 близько 14.45 год. на зупинці в с. Черневе, вийшли з маршрутки обвинувачена та потерпіла, біля маршрутки обвинувачена схопила потерпілу правою рукою за шию, а лівою рукою вдарила по голові і по плечах. Зазначив, що не рухався транспортним засобом, сидів у той момент за кермом, дана подія відбувалася перед ним на відстані 2-3 м справа, тому він міг повністю бачити її перебіг. Доповнив, що потерпіла знайома йому з тих підстав, що часто їздить маршруткою, водієм, якої він є. Також вказав, що він приймав участь у проведенні слідчого експерименту вказаної події.

3.3. Показаннями свідка ОСОБА_9 , якій знайомі обвинувачена і потерпіла, котрі були її ученицями та є матерями її учнів, зазначила, що між дітьми більше року назад був конфлікт, який вирішений. Свідок була безпосередньо допитана в судовому засіданні та пояснила, що точної дати не пам`ятає, приблизно більше року назад, після завершення уроків приблизно о 15.00 год. проводила дітей до зупинки, оскільки шкільний автобус того дня не їхав, тому її увага була зосереджена на дітях. Вказала, що бачила спілкування між обвинуваченою та потерпілою, а обставин та деталей, які виникла між обвинуваченою та потерпілою не бачила, доповнила, що між ними була розмова, під час якої, обвинувачена витягувала руку, також зазначила, що почула від обвинуваченої слова «я тобі покажу»;

3.4. Показаннями неповнолітньої свідка ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка була безпосередньо опитана в судовому засіданні в присутності законного представника ОСОБА_12 , з врахуванням її правового статусу та віку за правилами проведення допиту, та пояснила, що їй однаково знайомі, як обвинувачена, так і потерпіла, приблизно пів року тому (точної дати не пригадує) була безпосереднім очевидцем події, оскільки, перебувала в той момент на зупинці та бачила, як там обвинувачена вдарила потерпілу. На запитання обвинуваченої в судовому засіданні відповіла, що ніхто їй не говорив, що розказувати в судовому засіданні. Доповнила, що вона приймала участь у проведенні слідчого експерименту вказаної події.

3.5. Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000147 від 13.10.2021 (а.с.к.п.1), яким підтверджується внесення відповідних відомостей про кримінальне правопорушення і початок досудового розслідування за ч.1 ст.126 КК України за заявою ОСОБА_7 від 13.10.2021 відповідно до статті 214 Кримінального процесуального кодексу України;

3.6. Заявою потерпілої ОСОБА_7 від 13.10.2021, яка стала підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань і початку досудового розслідування за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.126 КК України (а.с.к.п.3), у якій вона просить, притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_13 , яка 08.10.2021 близько 14:50 год. у с.Черневе Яворівського району під час конфлікту побила її, чим завдала їй фізичного болю не спричинивши тілесних ушкоджень;

3.7. Протоколом проведення слідчого експерименту від 13.10.2021 (а.с.к.п.15-19) з фото таблицею за участю потерпілої ОСОБА_7 , з якого вбачається, що останній запропонували відтворити обставини завдання їй фізичного болю. Згідно вказаного протоколу потерпіла розповіла та продемонструвала наступне: 08.10.2021 вона поверталась додому рейсовим автобусом у якому також їхала ОСОБА_14 . Вийшовши на зупинці громадського транспорту в с. Черневе біля 15:50 год та ідучи перед автобусом до неї підійшла ОСОБА_14 та схопила правою рукою за шию та одяг, а лівою рукою наносила удари, а саме один удар в голову ззаду, два удари по спині та два удари по правій руці.
3.8. Висновком експерта № 92/2021 від 13 жовтня 2021 (а.с.к.п.21), який відповідає вимогам статтей 101, 102 КПК України, із змісту якого вбачається, що такий проведений у зв`язку з тим, що 08.10.2021 ОСОБА_15 , перебуваючи біля автобусної зупинки в с. Черневе Яворівського району побила ОСОБА_7 чим завдала останній фізичного болю і не спричинила тілесних ушкоджень. Згідно даного висновку під час огляду у потерпілої ОСОБА_7 тілесних ушкоджень не виявлено;

3.9. Протоколом проведення слідчого експерименту від 19.10.2021 (а.с.к.п.42-48) з фото таблицею за участю неповнолітнього свідка ОСОБА_11 , в присутності понятих та законного представника, з якого вбачається, що свідку було запропоновано розповісти та продемонструвати події, які стосуються нанесення ударів ОСОБА_16 . Згідно вказаного протоколу свідок розповіла, що події мали місце 08.10.2021 близько 15:00 год. на зупинці громадського транспорту у с. Черневе. Вона в цей час очікувала чергу щоб зайти в автобус, а через передні двері із автобусу вийшла ОСОБА_14 , яка не давала проходу ОСОБА_16 , загороджуючи їй прохід. Надалі під час словесного конфлікту бачила, як ОСОБА_14 схопила правою рукою за шию ОСОБА_17 та наносила їй удари кулаком лівої руки спершу по руці, а надалі по голові та по спині. Бачила як ОСОБА_18 вирвалась та пішла через пішохідний перехід на іншу сторону дороги а за нею побігла ОСОБА_19 . Подальших подій не бачила, так як поїхала. На пропозицію продемонструвати удари котрі бачила, показала спершу, що ОСОБА_14 та ОСОБА_20 стояли один напроти одного, надалі продемонструвала як ОСОБА_21 взяла правою рукою ОСОБА_18 за шию. Продемонструвала спершу удари кулаком правої руки по лівій руці потерпілої, (скільки ударів точно нанесла не може сказати, але більше одного), надалі продемонструвала удари кулаком лівої руки по потилиці, показала що потерпіла пригнулась, та також продемонструвала удари по спині поміж лопатками. Зазначила, що всі удари чітко бачила, із невеликої відстані. Даний протокол відповідає вимогам ст. 240 КПК України.
3.10. Протоколом проведення слідчого експерименту від 25.10.2021 (а.с.к.п.49-60) з фото таблицею за участю свідка ОСОБА_10 , з якого вбачається, що свідку в присутності понятих, було запропоновано розповісти та відтворити обставини побиття ОСОБА_7 яке мало місце 08.10.2021 близько 15:00 год. біля автобусної зупинки в с. Черневе Яворівського району Львівської області. Згідно вказаного протоколу свідок розповів та продемонстрував наступне: 08.10.2021 біля 14:35 виїхавши автобусом з м.Мостиська направлявся по маршруту в с. Малнів Яворівського району. Біля 14:45 зупинившись на зупинці громадського транспорту перед пішохідним переходом, із автобуса вийшло декілька людей в тому числі ОСОБА_7 . Сидячи за кермом автомобіля побачив, що поки ОСОБА_22 перебувала біля автобуса до неї підійшла якась жінка та не давала пройти останній. Після усього невідома жінка правою рукою схопила ОСОБА_23 за шию, а лівою рукою почала наносити удари по голові ззаду, спині та лівій руці. Даний протокол відповідає вимогам ст. 240 КПК України.
ІV. Оцінка Суду
4. Дослідивши надані сторонами кримінального провадження докази, та, даючи їм належну правову оцінку, суд приходить до наступного висновку.

5. Згідно ч.1 ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

6. Суд при розгляді кримінального провадження досліджує докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, аналізує їх та дає оцінку з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.

7. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

8.Частиною першою статті 85 КПК України встановлено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

9. В силу вимог ст.ст. 370, 373 КПК України суд обґрунтовує вирок лише на доказах, які були розглянуті у судовому засіданні і обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

10. Судом в межах повноважень, визначених ч. 3 ст. 26 КПК України та відповідно до ч. 6 ст.22 КПК України були створені всі необхідні умови та вжиті всі можливі заходи для реалізації стороною захисту її процесуальних прав, в тому числі права відстоювати свою правову позицію та надавати докази на її обґрунтування, а також для повного та обєктивного зясування обставин на підставі наданих сторонами доказів.
11. Згідно ст. 23 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне відстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
12. Оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази, Суд приходить до переконання, що вони перебувають в об`єктивному взаємозв`язку, нічим не спростовані, передбачені як джерела доказування КПК України та зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством, а тому, суд вважає повністю доведеним факт вчинення кримінального правопорушення та винуватість ОСОБА_3 у його вчиненні, що не викликає у суду сумнівів. Будь-яких належних та допустимих доказів стороною захисту на спростування доказів обвинувачення ОСОБА_3 під час судового розгляду суду не надано.

13. Під час розгляду справи у суді обвинувачена ОСОБА_3 вину у вчиненні кримінального проступку не визнала, надавши заперечувальні показання, при цьому, не була позбавлена можливості подавати докази на свій захист.

14. Щодо доводів ОСОБА_3 про те, що вона не завдавала потерпілій жодних ударів, які спричинили їй фізичний біль, то суд не приймає такі до уваги, оскільки вони повністю спростовуються як показаннями самої потерпілої, так і показами свідків. Зокрема, свідка ОСОБА_10 , який будучи водієм маршрутного таксі, зупинив свій транспортний засіб на зупинці, з якого вийшли пасажири, серед них обвинувачена та потерпіла, був безпосереднім очевидцем події, яка відбувалася перед ним, та міг повністю бачити її перебіг, що підтвердила в судовому засіданні сама обвинувачена ОСОБА_3 .

15. Заперечення вини обвинуваченої ОСОБА_3 спростовуються також показаннями неповнолітнього свідка ОСОБА_11 , яка була безпосереднім очевидцем події, оскільки, перебувала в той момент на зупинці та бачила як обвинувачена вдарила потерпілу. На запитання обвинуваченої в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 відповіла, що ніхто їй не говорив, що розказувати в судовому засіданні.

16. Суд відхиляє доводи обвинуваченої та її захисника, що показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не можуть бути взяти до уваги, з огляду на те, що вони перебувають у дружніх відносинах із потерпілою, оскільки, свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що знайомий із потерпілою через те, що вона часто їздить маршрутним таксі, водієм, якого він є. 17. А неповнолітня свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що їй однаково знайомі як обвинувачена, так і потерпіла. Крім того, свідок ОСОБА_11 на запитання обвинуваченої в судовому засіданні підтвердила, що ніхто їй не говорив, що розказувати в судовому засіданні.

18. За наведених обставин, факту дружніх відносин між свідками ОСОБА_10 , ОСОБА_11 із потерпілою ОСОБА_7 , Судом не встановлено.

19. Суд звертає увагу, що не довіряти таким показанням у суду немає підстав, оскільки вони є логічними, послідовними та переплітаються між собою та з письмовими доказами, відтворюючи реальну картину подій, що мала місце.

20. Щодо показання свідка ОСОБА_9 , то такі показання Суд до уваги не приймає, оскільки, свідок пояснила, що бачила лише факт розмови між обвинуваченою та потерпілою, а деталей теми і події спілкування, не бачила, оскільки, слідкувала за дітьми, що були з нею на зупинці, доповнила, що між ними була розмова, під час якої, обвинувачена витягувала руку, свідок, також зазначила, що почула від обвинуваченої слова «я тобі покажу», проте, судом не встановлено кому саме були адресовані такі слова обвинуваченої і що мала намір показати обвинувачена. В силу вимог ст. 85 КПК України такий доказ суд визнає неналежним, оскільки, показання свідка ОСОБА_9 прямо чи непрямо не вказують на наявність чи відсутність фактів та обставин, які підлягають доказуванню та мають значення для даного кримінального провадження.

21. Суд звертає увагу і на те, що обвинувачена пояснила, що, вийшовши із задніх дверей маршрутки, цілеспрямовано підійшла до потерпілої, яка виходила із передніх дверей, дочекалася її виходу з маршрутного таксі, вирішила обговорити конфлікт, що виник між їхніми дітьми в школі, який мав місце близько року назад, який, крім того, був вирішений і завершений між самими дітьми та без участі батьків, зважаючи на давність конфлікту та цілеспрямованість наміру і дій обвинуваченої.

22. Крім того, Суд приймає до уваги пояснення обвинуваченої, що вона та потерпіла пліч-о-пліч переходили дорогу, розмовляли на підвищених тонах, на роздоріжжі обвинувачена, повернувши вже в свою сторону, все ж таки повернулася до потерпілої, щоб з`ясувати, чому потерпіла дозволяє собі висловлювання в її сторону.

23. Встановлено, що крім потерпілої та обвинуваченої на даній частині дороги нікого не було.

24. Суд критично оцінює посилання обвинуваченої та її захисника на ту обставину, що матеріалами досудового розслідування та в судовому засіданні встановлено, що обвинувачена завдала потерпілій фізичного болю кулаком лівої руки, проте, обвинувачена є правшою, тому нанести лівою рукою удару не могла, оскільки, на підтвердження даного факту не додано жодних доказів, на які посилається сторона захисту. Крім того, сама по собі обставина того, що обвинувачена є правшою не заперечує того факту, що вона могла завдати потерпілій фізичного болю кулаком лівої руки.

25. Заперечення своєї вини ОСОБА_3 суперечать зібраним у справі доказам і розцінюються Судом як спосіб захисту та намір уникнути кримінальної відповідальності.

26. Суд, об`єктивно з`ясувавши обставини справи, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені Судом відповідно до статті 94 КПК, приходить до переконання, що дії ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за частиною першою статті 126 КК, як умисне завдання удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень. Вина ОСОБА_3 у скоєному доведена у повному обсязі поза розумним сумнівом.

V. Призначення покарання
27. При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , Суд, у відповідності до вимог ст.65 КК України, враховує обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

28. Відповідно до роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали) тощо.

29. У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

30. Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст.ст. 50, 65 КК України метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч.1 ст.1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

31. Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , у відповідності до ст.66 КК України, судом не встановлено.

32. Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

33. Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_3 , Суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, бере до уваги, що санкція частини першої статті 126 КК передбачає альтернативні види покарань, та відповідно до статті 65 КК враховує:

33.1. класифікацію кримінального правопорушення і те, що згідно із статтею 12 КК інкриміноване діяння відноситься до кримінального проступку;

33.2. наслідки та обставини вчиненого кримінального проступку (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів протиправної діяльності) кількість ударів, завдана ними потерпілій шкода, від яких потерпіла синяків не отримала;

33.3. особу винної, її вік, матеріальний та сімейний стан, яка самостійно має на утриманні трьох малолітніх дітей, котрі проживають разом із обвинуваченою;

33.4. обвинувачена кримінальне правопорушення вчинила вперше, судимостей не має;

33.5. стан здоров`я ОСОБА_3 , яка на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває;

33.6. наявність постійного місця проживання та позитивної характеристики за таким, де зокрема, вказано те, що є обвинувачена багатодітна мати, громадського порядку не порушувала, скарг на її поведінку не поступало;

33.7. відсутність обставин, які пом`якшують покарання та наявність обставини, яка обтяжує таке;

33.8. відношення винного до вчиненого діяння.

34. Щодо прохання потерпілої та її представника про призначення ОСОБА_3 покарання у виді громадських робіт, то Суд враховує правову позицію Верховного Суду, висловлену в Постанові від 02 жовтня 2018 року у справі № 752/8309/16-к, а саме те, що думка потерпілого може враховуватись судом при призначенні покарання, однак не є вирішальною.

35. Крім того, невизнання обвинуваченою вини у вчиненні кримінального проступку є її правом, а тому і не може бути підставою для призначення їй більш суворішого покарання, про що неодноразово у своїх правових позиціях зазначав Верховний Суд.

36. У зв`язку із наведеними обставинами та, враховуючи позицію прокурора, який просив призначати покарання для обвинуваченої у вигляді штрафу, керуючись принципом законності, справедливості та індивідуалізації покарання, Суд приходить до висновку про необхідність обрання ОСОБА_3 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 126 КК України статті, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення у виді штрафу, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання як вчиненню нею кримінальних правопорушень в майбутньому, так іншими особами.

37. Суд дійшов переконання, що покарання у виді штрафу перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

38. Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

39. Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

VІ. Інші рішення, щодо питань, які вирішуються Судом при ухваленні вироку
40. Цивільний позов по справі не заявлявся.

41. Процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні.

42. Запобіжний захід ОСОБА_3 на момент ухвалення вироку не обраний і підстав для його обрання Суд не вбачає.

З цих підстав, керуючись статтями 368, 370-371, 373-374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, Суд,

У Х В А Л И В :

1. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.126 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 коп.
2.Зобов`язати ОСОБА_3 сплатити штраф у місячний строк з моменту набрання чинності цим вироком та повідомити про сплату штрафу, шляхом надання відповідного документу.

3. Цивільний позов під час досудового розслідування та судового розгляду не пред`явлено.

4. Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

5. Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

6. Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирати.

7. Інші, заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування та судового розгляду не застосовувались.

8. Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

9. На вирок може бути подана апеляції безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

10. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

11. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Вирок суду виготовлено та підписано суддею в нарадчій кімнаті 03.08.2022.

Суддя Світлана ГІРЯК

Вирок набрав законної сили:

«___» ______________ 20__ р.

Суддя ОСОБА_24