Справа №519/180/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2022 року м. Южне

Южний міський суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю: прокурора ОСОБА_3 ,
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
перекладача ОСОБА_13 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000921, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.06.2021 відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, 3 ст.189, ч.2 ст.146 КК України
Встановив:
В провадженні Южного міського суду Одеської області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, 3 ст.189, ч.2 ст.146 КК України.
В судовому засіданні прокурором ОСОБА_3 заявлено клопотання про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів без визначення розміру застави. Стороною обвинувачення встановлено наявність ризиків того, що обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 будуть переховуватись від суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків; вчинять інші кримінальні правопорушення.
Адвокати ОСОБА_10 та ОСОБА_11 надали письмові заперечення на клопотання про продовження строку тримання під вартою, які підтримали в судовому засіданні.
Адвокати ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 також клопотання сторони обвинувачення вважають необґрунтованими та не підтвердженими належними доказами щодо заявлених ризиків.
В судовому засіданні обвинувачені та їх захисники заперечили проти продовження строку тримання під вартою, просять застосувати до обвинувачених запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі.
Вивчивши матеріали, заслухавши учасників судового процесу, суд доходить до наступного.
Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

У відповідності до вимог ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України при продовженні строку тримання під вартою, суд повинен врахувати наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду справи до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених, суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
При вирішенні питання про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинувачених переховуватися від суду, незаконно впливати на інших учасників кримінального провадження, а також вчинення інших кримінальних правопорушень. Суд вважає, що на даний час не зменшились та продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, які суд вже враховував при вирішенні питання про продовження відносно обвинувачених дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. При цьому суд враховує також сімейний стан обвинувачених та наявність утриманців.
Суд враховує ту обставину, що інкримінований обвинуваченому ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 189 КК України злочин передбачає кримінальну відповідальність у виді позбавлення волі на строк до 10 років з конфіскацією майна, що свідчить про обґрунтованість можливого переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Таким чином, має місце ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України. Суд вважає обґрунтованим ризик можливості незаконного впливу обвинуваченого ОСОБА_5 на інших учасників кримінального провадження, оскільки останній достеменно знає анкетні відомості інших учасників кримінального провадження, що підтверджує наявність ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст.177 КПК України. Також суд оцінює суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому та ймовірну можливість продовження ним протиправної поведінки у подальшому.
Суд враховує, що ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2, ч. 3 ст. 189 КК України, за вчинення яких в разі доведеності його вини, передбачене покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 10 років, а отже наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Зокрема, обвинувачений ОСОБА_6 є громадянином іншої держави та може вдатися спроб переховування від суду, шляхом перетину кордону, тим паче в умовах воєнного стану. Суд вважає, що також існує ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливого впливу ОСОБА_6 на потерпілих та свідків, схиляючи їх до надання неправдивих показань з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки особи, які є свідками та потерпілими по даному провадженню до теперішнього часу не допитані, а їх покази мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого судового розгляду. Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, підтверджується тим, що ОСОБА_6 не працевлаштований, тобто не має постійного джерела доходу.
Продовжуючи обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України, із ступеня тяжкості інкримінованого злочину, а також приймає до уваги ту обставину, що підстави, за яких судом було обрано обвинуваченому запобіжний захід у вигляді взяття під варту, не відпали, усі докази в судовому засіданні не перевірені й під страхом можливості застосування покарання, передбаченого санкцією статті, яка інкримінована обвинуваченому, останній може переховуватись від суду. Також суд оцінює суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому та ймовірну можливість продовження ним протиправної поведінки у подальшому.
Суд вважає, що тяжкість пред`явленого обвинувачення ОСОБА_4 , а також існування ризиків переховування останнього від суду, здійснення незаконного впливу на учасників процесу у кримінальному провадженні, які на даний час не допитані, виправдовують продовження застосування найсуворішого запобіжного заходу. При цьому суд вважає, що раніше існуючі та доведені ризики не знизились і не відпали, оскільки ОСОБА_4 не може не розуміти тяжкість інкримінованого йому злочину та можливого суворого покарання, у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження. Зокрема, обвинувачений ОСОБА_4 являється громадянином іншої держави та може вдатися до спроб переховування від суду, шляхом перетину кордону, тим паче в умовах воєнного стану.
Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі "Летельє проти Франції" від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст.183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.
Суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачені обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватимуть відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.
Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.
Таким чином, суд вважає доцільним продовжити обраний до обвинувачених запобіжний захід та вважає, що обрання більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, з великою вірогідністю може виявитися нездатним гарантувати запобігання встановленим ризикам, з огляду на обставини, зазначені вище.
З огляду на вищевикладені обставини, у задоволенні клопотань сторони захисту про застосування більш м`якого запобіжного заходу слід відмовити.
На підставі встановленого та керуючись ст.ст. 177, 194, 199, 331, 376 КПК України, суд
Постановив:
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу тримання під вартою задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до шістдесяти днів - до 29 вересня 2022 року включно, без визначення розміру застави.
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до шістдесяти днів - до 29 вересня 2022 року включно, без визначення розміру застави.
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком до шістдесяти днів - до 29 вересня 2022 року включно, без визначення розміру застави.
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строком до шістдесяти днів - до 29 вересня 2022 року включно, без визначення розміру застави.
У задоволенні клопотань захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та обвинувачених про застосування більш м`якого запобіжного заходу відмовити.
Копію ухвали направити до ДУ «Одеський слідчий ізолятор» для виконання.
Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана в Одеський апеляційний суд протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя Южного міського суду ОСОБА_14