10.05.2022 м.Львів
Галицький районний суд міста Львова
головуючого судді ОСОБА_1
секретарів судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9
прокурора ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13
потерпілого ОСОБА_14
захисників ОСОБА_15 , ОСОБА_16
обвинуваченого ОСОБА_17
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 461/3003/19 відносно:
ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, громадянина України, українця, з середньо спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Галицького районного суду м.Львова від 11.07.2017 року за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки,-
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, -
17.03.2019 року близько 06 год. 46 хв. ОСОБА_17 , перебуваючи неподалік закладу «Криївка», що на пл. Ринок, 14 у м.Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з метою власного протиправного збагачення, повторно, викрав з кишені курточки ОСОБА_14 гаманець чорного кольору, в якому знаходились: студентський квиток, посвідчення водія, кредитна картка банку «Ощадбанк», свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу видані на ім`я останнього та грошові кошти в сумі 950 грн. Після чого його дії були викриті потерпілим ОСОБА_14 , але при цьому ОСОБА_17 , утримуючи майно та усвідомлюючи факт викриття своїх злочинних дій, витягнув з вищевказаного гаманця грошові кошти в сумі 950 грн. та викинув гаманець на бруківку, після чого з місця події втік, чим завдав потерпілому ОСОБА_14 шкоди на суму 950 грн.
Обвинувачений ОСОБА_17 при допиті в судовому засіданні у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, вину не визнав. Надав суду показання, що даний злочин він не скоював. В той день перебував разом з свідком ОСОБА_18 і тому не міг вчинити злочину. Просив його виправдати та звільнити з під варти.
Не дивлячись на невизнання обвинуваченим вини у пред`явленому обвинуваченні винуватість ОСОБА_17 у визначеному судом у цьому вироку обсязі повністю підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, а саме:
- показаннями допитаного в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_14 , який надав пояснення про те, що він з другом 17.03.2019 року зранку вийшов з закладу. В нього з кишені виступав гаманець. Він зустрівся з двома особами, один з яких був ОСОБА_17 . Поспілкувавшись, він помітив, що в нього відсутній його гаманець. При цьому побачив, що у ОСОБА_17 в куртці знаходиться його гаманець. ОСОБА_17 заперечував, що брав його гаманець. Після чого ОСОБА_17 пішки кудись пішов. Друг потерпілого зателефонував в поліцію. Коли поліція затримала ОСОБА_17 - у гаманці вже не було грошей, а гаманець ОСОБА_17 витряхнув. Коли потерпілий намагався сфотографувати ОСОБА_17 , той намагався вибити йому з рук телефон. Після чого він написав заяву в поліцію;
- показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_19 , який надав пояснення про те, що 17.03.2019 року він разом з потерпілим спілкувались з ОСОБА_17 . Під час спільної розмови з ОСОБА_17 , потерпілий останньому сказав, що ОСОБА_17 в нього викрав гаманець з грошима. Свідок ОСОБА_19 також пояснив, що, на його думку, у ОСОБА_14 гаманець з грошима вкрав ОСОБА_17 ;
- показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_20 , який надав пояснення про те, що працював патрульним поліції УПП у Львівській області. Вранці 17.03.2019 року він заступив на чергування. Приблизно о 6 годині двоє хлопців повідомили йому, що в них двоє осіб відкрито викрали гаманець. Вони також повідомили прикмети осіб, які скоїли грабіж. Інший екіпаж поліції затримав співучасника ОСОБА_17 . Хлопці, які зателефонували до поліції впізнали його. Пізніше був затриманий сам ОСОБА_17 . Потерпілий з другом повідомили свідку, що вони намагались повернути гаманець, але їм погрожували ножем, тому вони перестали переслідування;
- постановою про визнання предметів речовими доказами і прилучення їх до матеріалів кримінального провадження від 17.03.2019 року та протоколом огляду місця події від 17.03.2019 року, якими підтверджується вилучення в обвинуваченого ОСОБА_17 під час затримання грошових коштів;
- оглянутим в судовому засіданні DVD-R диском, яким підтверджується вилучення в обвинуваченого ОСОБА_17 грошей під час затримання;
- протоколом огляду предмету від 17.03.2019 року та постановою про визнання предметів речовими доказами від 17.03.2019 року, якими підтверджується, що гаманець належав потерпілому ОСОБА_14 ;
- протоколом огляду предмету від 20.03.2019 року та оглянутим в судовому засіданні DVD-R диском, які підтверджують факт спілкування ОСОБА_17 з потерпілим і дії ОСОБА_17 , які, на думку суду, підтверджують викрадення грошей.
В судовому засіданні 06.05.2022 року допитана судом свідок ОСОБА_18 надала суду наступні показання. В 19-20 годині 16.03.2019 року вона була біля готелю «Львів». В той вечір була без настрою, шукала запальничку. Якийсь чоловік дав їй прикурити. Після чого вони купили спиртні напої і вона запросила його пройти з нею у квартиру на АДРЕСА_2 . Це був ОСОБА_17 , він з нею був до ранку. Вранці наступного дня ОСОБА_17 вийшов по горілку і не повернувся. Після цього він більше не прийшов. Зазначила, що пізніше зустрілась з ОСОБА_17 в 2021 році на АДРЕСА_3 . Він пояснив, що його в той ранок затримали працівники поліції.
Проаналізувавши та оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що всі вищезазначені докази є належними, допустимими та достовірними. Ці докази є достатніми, оскільки як окремо так і в сукупності в повній мірі доводять винуватість обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення.
Вирішуючи питання щодо кваліфікації дій обвинуваченого, суд вважає, що органами досудового розслідування правильно кваліфіковані дії ОСОБА_17 , оскільки він вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України.
Слід зазначити, що твердження сторони захисту з приводу недопустимості доказів є неспроможними з наступних підстав.
Захисник у своєму клопотанні про визнання доказів неналежними та недопустимими, а саме відеозапису, який був досліджений в суді, не вказує про неналежність вказаного відео. Захисник описує відеозапис на якому, на думку сторони обвинувачення, зображено момент викрадення гаманця, та висловлює думку про неможливість впізнання осіб, зображених на відеозаписі.
Згідно ст.85 КПК України належними є доказами, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Захисник не наводить даних про те, що такий запис отримано органом досудового розслідування не в процесуальний спосіб, передбачений вимогами кримінального процесуального закону, що б могло свідчити про його недопустимість.
Згідно ч.1 ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до ч.2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
В ході досудового розслідування на запит слідчого ЛКП «Муніципальна варта» надала відео з камер зовнішнього відеоспостереження, яке визнано речовим доказом та містить файли відеозаписів з камер відеоспостереження, встановлених на вулиці Площа Ринок, 1 у м. Львові за період часу з 06:00 год. по 07:00 год. 17.03.2019 р.
Згідно із ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Отриманий від держателя інформації диск із записом подій вчинення обвинуваченим ОСОБА_17 інкримінованого йому діяння, безперечно підпадає під критерій речового доказу та отриманий у порядку, передбаченому ч.2 ст.93 КПК України.
Суд, враховуючи те, що у зазначеному клопотанні, захисником не наведено жодних даних про неналежність чи недопустимість визнає їх належними та допустимими.
Щодо клопотання про неналежність та недопустимість протоколу огляду відео від 20.03.2019 р. суд приходить до такого ж висновку. У цьому клопотанні захисник не вказує та не описує даних, які б свідчили про неналежність чи недопустимість протоколу огляду предмету від 20 березня 2019.
Що стосується тверджень сторони захисту про відсутність даних щодо отримання у розпорядженні слідчого гаманця, варто зазначити, що у ході судового розгляду під час допиту потерпілого ОСОБА_14 , останній повідомив, що він підняв свій гаманець, який випав з-під куртки ОСОБА_17 та під час допиту в поліції він його надав для огляду. Окрім цього, стороною обвинувачення 06.05.2022 р. надано суду для ознайомлення протокол допиту потерпілого ОСОБА_14 від 17.03.2019 р., в якому зазначено про факт передачі потерпілим гаманця, який викрав ОСОБА_17 .
Про даний факт відомо стороні захисту, оскільки допит потерпілого в судовому засіданні проводився за участі захисника, та у відповідності до ст.290 КПК України під час досудового розслідування стороні захисту здійснювалося відкриття матеріалів, в тому числі протоколу допиту потерпілого ОСОБА_14 від 17.03.2019.
З приводу визнання неналежною та недопустимою постанови про визнання предметів речовими доказами і прилучення їх до матеріалів кримінального провадження від 17 березня 2019 р. захисник здійснює оцінку щодо наявності (відсутності) доказової бази у постанові та робить висновок про непідтвердження факту викрадення гаманця та факту його викидання обвинуваченим, про що вказано в постанові. Водночас, у своєму клопотанні захисник не вказує та не описує даних, які б свідчили про неналежність чи недопустимість доказів.
Згідно з ст.85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Також, відповідно до ч.1 ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Таким чином, суд враховуючи те, що у відповідності з п.3 ч.2 ст.56 КПК України потерпілий має право подавати докази на підтвердження своєї заяви, останній надав гаманець, який був оглянутий слідчим, про що складено протокол огляду предмету від 17 березня 2019 року та постанова про визнання предметів речовими доказами і прилучення їх до матеріалів кримінального провадження від 17 березня 2019, приходить до висновку, що такий отриманий в порядку передбаченому КПК України.
Крім цього суд, оцінюючи усі отримані та дослідженні у ході судового розгляду докази, відкидає та не приймає показання свідка ОСОБА_18 , оскільки вони не підтверджуються іншими доказами, дослідженими у ході судового розгляду, та суперечать таким. Зокрема вищезазначеним показанням потерпілого ОСОБА_14 , свідка ОСОБА_19 , свідка ОСОБА_20 , які узгоджуються між собою та з сукупністю інших досліджених судом вищеперелічених доказів. Також, варто зазначити, що про наявність свідка ОСОБА_18 стороною захисту не вказувалось під час досудового розслідування.
Також суд, надаючи оцінку доказів, не бере до уваги та при постановлені вироку не враховує показання обвинуваченого ОСОБА_17 , оскільки вони суперечать та не підтверджуються іншими доказами, дослідженими у ході судового розгляду, зокрема показанням потерпілого ОСОБА_14 , свідка ОСОБА_19 , свідка ОСОБА_20 . При цьому, суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_17 , який раніше судимий та обвинувачується у вчиненні злочину під час іспитового строку, та вважає, що такі показання він надає з метою уникнення відповідальності за вчинене діяння.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_17 суд виходить із загальних принципів призначення покарання, що передбачені ст. 65 КК України. Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного.
Суд враховує, що скоєне ОСОБА_17 кримінальне правопорушення є тяжким злочином.
ОСОБА_17 раніше судимий, вчинив кримінальне правопорушення в період випробувального строку. На обліку у нарколога та психіатра не перебуває.
Пом`якшуючою покарання обставиною є важкий стан його здоров`я.
Обтяжуючих покарання обставин не встановлено.
Виходячи з вищевикладеного, приймаючи до уваги вищезазначені обставини, суд вважає за необхідне визначити ОСОБА_17 покарання у виді позбавлення волі в межах мінімальної санкції ч.2 ст. 186 КК України, що буде достатнім для його виправлення та запобігання вчинення ним нових злочинів.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_17 кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 186 КК України, вчинив в період іспитового строку, тобто до відбуття покарання за вироком Галицького районного суду м. Львова від 11.07.2017 року за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України у виді двох років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України на 3 роки.
Відтак, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_17 остаточне покарання відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного даним вироком, невідбутої частини покарання за вироком Галицького районного суду м. Львова від 11.07.2017 року.
На підставі ч.5 ст.72 КК України обвинуваченому ОСОБА_17 необхідно зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення в період з дня його затримання, тобто з 17.03.2019 року по 15.05.2019 року та з 15.03.2022 року по день набрання вироком законної сили включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Відповідно до ч. 8 ст. 182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.
Суд вважає також необхідним скасувати арешт на гроші, накладений ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 26.03.2019 року.
Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлений.
Долю речових доказів необхідно вирішити в порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368- 371, 374 КПК України, суд,-
Визнати ОСОБА_17 винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.
Призначити ОСОБА_17 покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі.
Призначити ОСОБА_17 остаточне покарання відповідно до ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного даним вироком, невідбутої частини покарання за вироком Галицького районного суду м. Львова від 11.07.2017 року, у виді п`яти років позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_17 залишити без змін, у виді тримання під вартою у Львівській УВП (№ 19) Міністерства юстиції України.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_17 рахувати з 15 березня 2022 року.
На підставі ч.5 ст.72 КК України обвинуваченому ОСОБА_17 зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення в період з дня його затримання, тобто з 17.03.2019 року по 15.05.2019 року та з 15.03.2022 року по день набрання вироком законної сили включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Скасувати арешт на гроші, накладений ухвалою Галицького районного суду м.Львова 26.03.2019 року.
Речові докази:
грошові кошти в розмірі 788 грн., які знаходяться в прокурора Галицької окружної прокуратури м.Львова ОСОБА_10 повернути потерпілому ОСОБА_14 ;
гаманець, який передано на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_14 залишити в потерпілого ОСОБА_14 ;
DVD-R диск із відеозаписом за 17.03.2019 р., який знаходиться в матеріалах справи залишити в матеріалах кримінальної справи;
Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_1