печерський районний суд міста києва
Справа № 757/6248/22-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2022 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю захисника-адвоката: ОСОБА_3 , прокурора: ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві судове провадження за скаргою адвоката ОСОБА_3 в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 про скасування повідомлення про підозру від 15 лютого 2019 року в рамках кримінального провадження № 0001159 від 19.03.2018,-

ВСТАНОВИВ:

07.02.2022 до Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 про скасування повідомлення про підозру від 15 лютого 2019 року в рамках кримінального провадження № 0001159 від 19.03.2018.

Також адвокат просив зобов`язати уповноваженого слідчого та (або) прокурора у кримінальному провадженні №0000587, яке виділено з кримінального провадження № 0001159 від 19.03.2018 вчинити дії, які передбачені пункту 2 глави 5 розділу розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, щодо виключення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із загальної кількості облікованих у зазначеному кримінальному провадженні осіб, яким повідомлено про підозру, протягом 24 годин з моменту набрання законної сили ухвали суду.

Захисник стверджує, що органом досудового розслідування не надано належних, достатніх та допустимих доказів для підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189 КК України, як і будь-якого іншого злочину. В обґрунтування своїх вимог захисник зазначив, що належні докази для підозри ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення були відсутні, як на момент складення підозри, так і на теперішній час.
Скарга мотивована тим, що у провадженні Головного слідчого управління Національної поліції України перебуває кримінальне провадження № 0001159 від 19.03.2018 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 345, ч. 1 ст. 255, ч. 1 ст. 256, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 182, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 163. Процесуальне керівництво здійснює Офіс Генерального прокурора.

У межах кримінального провадження № 0001159 від 19.03.2018 ОСОБА_5 було складено повідомлення про підозру від 15 лютого 2019 року у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 155, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189 КК України.

Згідно повідомлення про підозру від 15.02.2019 у кримінальному провадженні № 0001159 від 19.03.2018, ОСОБА_5 , будучи членом злочинної організації, створеної і очолюваної ОСОБА_7 , діючи у співучасті з іншими підозрюваними у провадженні та невстановленими слідством особами, вчинив упродовж липня-жовтня 2018 року у складі такої організації посягання на майно ОСОБА_8 та її чоловіка ОСОБА_9 шляхом вимагання, що завдало останнім майнової шкоди в особливо великому розмірі.

Захисник-адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги скарги підтримав, просив задовольнити з викладених у скарзі підстав.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти доводів скарги, зазначив, що повідомлення про підозру ОСОБА_5 ґрунтується на вимогах процесуального закон, та складене після повного та всебічного дослідження обставин кримінального провадження.

Вислухавши позицію сторін, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржені повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.
Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Статтею 21 КПК України передбачено, що кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.
Під час розгляду скарги слідчим суддею встановлено, у провадженні Головного слідчого управління Національної поліції України перебуває кримінальне провадження № 0001159 від 19.03.2018 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 345, ч. 1 ст. 255, ч. 1 ст. 256, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 182, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 163. Процесуальне керівництво здійснює Офіс Генерального прокурора.

У межах кримінального провадження № 0001159 від 19.03.2018 ОСОБА_5 було складено повідомлення про підозру від 15 лютого 2019 року у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 155, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189 КК України.

Вирішуючи питання про обґрунтованість повідомлення про підозру, суд виходить з того, що з огляду на положення закріплені у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», судам слід враховувати позицію Європейського суду з прав людини з цього приводу.

Так, у пункті 175 рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначається наступне: «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182).

Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. За відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (рішення у справі «Чеботарі проти Молдови», № 35615/06, п. 48, від 13 листопада 2007 року)».

Обґрунтованість підозри передбачає, що об`єктивно існують дані про причетність особи до вчинення правопорушення. До таких даних відносяться показання, документи, речові докази, висновки експертів, тощо. Саме наявність відповідних фактичних даних є необхідною для обґрунтованого повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

За визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин». Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Як встановлено судом, підставою для повідомлення ОСОБА_5 про підозру у вчиненні злочину стало твердження сторони обвинувачення, що він, будучи членом злочинної організації, створеної і очолюваної громадянином ОСОБА_7 , діючи у співучасті з іншими особами та невстановленими слідством особами, здійснив протягом липня жовтня 2018 року у складі такої організації посягання на майно ОСОБА_8 та її чоловіка ОСОБА_9 , шляхом вимагання, що завдало потерпілим майнової шкоди в особливо великому розмірі.

Як вбачається з довідки Державної прикордонної служби України про перетин державного кордону України від 25.02.2019 вих. № 4512дн/24/9/3-2019, що містяться в матеріалах кримінального провадження, ОСОБА_5 15.02.2019 року (день складання повідомлення про підозру) перебував на території України і лише 02.03.2019 року виїхав за межі України, що було достеменно відомо стороні обвинувачення. При цьому, прокурором не налано слідчому судді доказів неможливості вручення ОСОБА_5 повідомлення про підозру.

Під процесуальною формою повідомлення особи про підозру в кримінальному провадженні слід розуміти чітко визначений процедурними нормами кримінального процесуального права порядок прийняття, оформлення та вручення процесуального документа у вигляді повідомлення особи про підозру уповноваженими на те суб`єктами.

Необхідно зазначити, що за результатом прийняття такого рішення конкретна особа набуває «особливого правового статусу». Набуття статусу підозрюваного в кримінальному процесі має одне з найголовніших значень, з якого, фактично, і розпочинається одна із активніших фаз захисту. Після повідомлення особі про підозру до неї може бути застосовано низку обмежень (її можна відсторонити від займаної посади, накласти арешт на майно, обрати запобіжний захід тощо).

Згідно з ч. 1 ст. 42 КПК підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276279 КПК, повідомлено про підозру, або особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому, ч. 1 ст. 276 КПК визначає, що повідомлення про підозру здійснюється в порядку, передбаченому ст. 278 КПК, відповідно до норм якої письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення у спосіб, передбачений КПК для вручення повідомлень Отже, у разі неможливості вручити особисто, повідомлення про підозру вручається у спосіб, передбачений для виклику та приводу особи (глава 11 КПК України, ст.ст. 135, 136), тобто шляхом:

надіслання поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграммою (ч. 1 ст. 135 КПК);

врученням під розписку дорослому члену сім`ї чи іншій особі, яка з нею проживає «для передання»; врученням житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи (ч. 2 ст. 135 КПК).

Тобто, КПК України містить вичерпний перелік способів, з дотриманням яких повідомлення про підозру може бути вручене.

Слідчий, прокурор зобов`язаний з дотриманням положень ст. 134, 135, 136 КПК України повідомити особу не пізніше ніж за три дні до дня коли особа має прибути за викликом. Після належного повідомлення особи про виклик на слідчу дію, згідно ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається слідчим або прокурором в день його складення.

Згідно з ст. 24 КПК України, держава гарантує кожному право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Згідно зі ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; повага до людської гідності; забезпечення права на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла чи іншого володіння особи; таємниця спілкування; невтручання у приватне життя; недоторканність права власності; презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; свобода від самовикриття та право не свідчити проти близьких родичів та членів сім`ї; заборона двічі притягувати до кримінальної відповідальності за одне і те саме правопорушення; забезпечення права на захист; доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності; публічність; диспозитивність; гласність і відкритість судового провадження та його повне фіксування технічними засобами; розумність строків; мова, якою здійснюється кримінальне провадження.

Завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Аналіз наведеної норми закону, щодо можливості оскарження повідомлення про підозру, дає підстави стверджувати, що під час розгляду слідчим суддею цієї скарги підлягає з`ясуванню дотримання при повідомленні особі про підозру вимог глави 22 КПК України, зокрема, відповідність підозри вимогам статей 276, 277, 278 КПК України.

Відповідно до вимог пункту 3 частини 1 статті 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадку наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 2 КПК України, одними з фундаментальних завдань кримінального провадження є забезпечення повного та неупередженого розслідування.

Згідно ч.1 ст.42 КПК України підозрюваним є 1) особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, 2) особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення та 3) особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Таким чином, аналіз змісту ч.1 ст.42 КПК України дозволяє зробити висновок, що підозра (кримінальне переслідування у формі підозри) починається з моменту, коли особі повідомлено про підозру або ця особа затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення.

Також варто зауважити, що згідно вимог ч. 1 ст. 276 КПК України, повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

За приписами ч. 1 ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 276 КПК України, у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа (особа, якій законом надано право здійснювати затримання) зобов`язані невідкладно повідомити підозрюваному про його права, передбачені статтею 42 цього Кодексу.

Принцип верховенства права передбачає, що особа повинна бути захищена від свавілля суб`єктів владних повноважень, тобто втручання суб`єктів владних повноважень має бути піддано ефективному судовому контролю.

Стаття 13 Конвенції встановлює, що кожен, чиї права та свободи, визнані в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Судом, при дослідженні матеріалів кримінального провадження, встановлено, що стороною обвинувачення вжито формальні заходи щодо вручення повідомлення про підозру у спосіб передбачений КПК України, що не вважається достатнім для набуття статусу підозрюваного, оскільки органу досудового розслідування було відомо, що ОСОБА_5 знаходиться за межами України ще з 02.03.2019 року. Станом на день складання повідомлення про підозру при його врученні сторона обвинувачення повинна дотримуватись порядку, передбаченого статтями 276-279 КПК України.

При цьому, з наданих прокурором документів, а саме фіскального поштового чеку встановити що саме, куди та кому було направлено поштове відправлення встановити не можливо, а отримувачем вказаний ОСОБА_5 . Так само не надано доказів на ознайомлення ОСОБА_5 будь-яким чином з повідомленням про підозру та пам`яткою про права і обов`язки підозрюваного.

Таким чином, у ході розгляду скарги захисника слідчим суддею встановлено, що повідомлення про підозру ОСОБА_5 здійснено у порушено приписів ст.ст. 276, 277 КПК України так, як зміст повідомлення про підозру свідчить про наявність істотних суперечностей та неконкретність повідомлення про підозру, а також про очевидну необґрунтованість притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності.

За таких обставин ОСОБА_5 не набув статусу підозрюваного у зв`язку із порушенням порядку вручення підозри, передбаченої КПК України та відсутністю належних, достатніх та допустимих доказів на доведення протилежного.

Вищенаведене порушення щодо недотримання порядку вручення підозри дає підстави дійти до висновку про скасування оскаржуваного повідомлення про підозру відносно ОСОБА_5 .

Разом з тим, не підлягає задоволенню вимога скарги захисника про зобов`язання уповноваженого слідчого та (або) прокурора у кримінальному провадженні № 0000587, яке виділено з кримінального провадження № 0001159 від 19.03.2018 вчинити дії, які передбачені пункту 2 глави 5 розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, щодо виключення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із загальної кількості облікованих у зазначеному кримінальному провадженні осіб, яким повідомлено про підозру, протягом 24 годин з моменту набрання законної сили ухвали суду, з огляду на наступне.
Відповідно до пункту 2 глави 5 розділу II Положення про ЄРДР, порядок його формування та ведення, затвердженого Наказом Генерального прокурора від 30.06.2020 № 298, особа, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення та стосовно якої прийнято, зокрема, рішення, передбачене п. 1-1 ч. 2 ст. 307 КПК України (скасування повідомлення про підозру), виключається із загальної кількості облікованих осіб у кримінальному провадженні.
Хоча, факт прийняття слідчим суддею рішення про скасування повідомлення про підозру і є передумовою виключення особи із загальної кількості облікованих осіб у кримінальному провадженні, однак вимога про зобов`язання слідчого (прокурора) виконати приписи пункту 2 глави 5 розділу II Положення про ЄРДР виходить за межі розгляду скарги на повідомлення про підозру, а приписи статті 307 КПК України не передбачають повноважень слідчого судді прийняти рішення щодо зобов`язання слідчого (прокурора) вчинити дії, про які просить захисник у скарзі.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 303, 306, 307 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В :

Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 про скасування повідомлення про підозру від 15 лютого 2019 року в рамках кримінального провадження № 0001159 від 19.03.2018 задовольнити частково.

Скасувати повідомлення про підозру від 15 лютого 2019 року ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 155, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189 Кримінального кодексу України, в кримінальному провадженні № 0001159 від 19.03.2018.

В решті вимог скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1