Провадження № 1-кп/761/2093/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2022 року м. Київ

Шевченківський районний суд міста Києва у складі колегії суддів головуючого судді ОСОБА_10., суддів ОСОБА_11., ОСОБА_12.

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_13

прокурора ОСОБА_14.

захисників ОСОБА_15., ОСОБА_16.,

обвинувачених ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Шевченківського районного суду міста Києва кримінальне провадження, відомості про яке 13.07.2019 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006667 по обвинуваченню

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 28, ч.2 ст.260, ч.3 ст.260, ч.3 ст.27 ч.2 ст.28 ч.1 ст.263, ч.3 ст.27 ч.2 ст.28 ч.1 ст.263, ч.3 ст.27 ч.2 ст.258 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 28, ч.2 ст.260, ч.3 ст.260 КК України,

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 28, ч.2 ст.260, ч.2 ст.260, ч.2 ст.333 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.260 КК України,

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.260, ч.2 ст.28 ч.1 ст.263 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.260, ч.2 ст.28 ч.1 ст.263 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.2 ст.260, ч.3 ст.260 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.260, ч.2 ст.28 ч.1 ст.263 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.1 ст.263 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Шевченківським районним судом міста Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 28, ч.2 ст.260, ч.3 ст.260, ч.3 ст.27 ч.2 ст.28 ч.1 ст.263, ч.3 ст.27 ч.2 ст.28 ч.1 ст.263, ч.3 ст.27 ч.2 ст.258 КК України, ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 28, ч.2 ст.260, ч.3 ст.260 КК України, ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 28, ч.2 ст.260, ч.2 ст.260, ч.2 ст.333 КК України, ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.260 КК України, ОСОБА_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.260, ч.2 ст.28 ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_9 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.260, ч.2 ст.28 ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.2 ст.260, ч.3 ст.260 КК України, ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.260, ч.2 ст.28 ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.1 ст.263 КК України.

Прокурор ОСОБА_17 звернувся до суду із клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_1 у вигляді цілодобового домашнього арешту, в обґрунтування якого послався на обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, за обставин, визначених в обвинувальному акті, а також на наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, а саме: переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків, у цьому кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення. На переконання прокурора, на час розгляду клопотання вказані ризики не зменшилися та продовжують існувати. Вказав, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити виконання завдань кримінального провадження та запобігти ризикам, вказаним у клопотанні. Також просив вирішити питання про продовження строком на 60 днів дії покладених на обвинуваченого ОСОБА_1 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

11 жовтня 2022 року до суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_16. про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_1 . Обґрунтовуючи клопотання захисник вказує на відсутність ризиків переховування обвинуваченого, посилаючись на зміну йому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт ухвалою апеляційної інстанції, що подальше застосування запобіжного заходу шкідливо впливає на обороноздатність держави, на чому наголошує сам обвинувачений та ГУР МО України. Враховуючи особу обвинуваченого, його статус, є висока вірогідність того, що останній не ризикуватиме своїм статусом в суспільстві та військовому і громадському середовищі, діючи на перешкоджання суду. Ризики, на які посилається сторона обвинувачення є формальними, подальше обмеження свободи обвинуваченого не відповідають, фактичному перебігу справи, інші обвинувачені у вказаному провадженні є вільними від обмежень у пересуванні, деякі захищають державу, вказав, що цілодобовий домашній арешт позбавляє його підзахисного можливості дістатися до укриття під час повітряної тривоги та виконувати свій обов`язок щодо захисту держави.

Прокурор в судовому засіданні підтримав подане ним клопотання, просив продовжити строк застосованого цілодобового домашнього арешту та обов`язків покладених на обвинуваченого ОСОБА_1 .. В задоволенні клопотання сторони захисту просив відмовити.

Захисники обвинуваченого ОСОБА_1 адвокати ОСОБА_18., ОСОБА_16., кожен окремо, висловили спільну позицію та заперечили щодо задоволення клопотання, прокурора про доцільність продовження строку дії застосованого щодо ОСОБА_1 запобіжного заходу, просили задовольнити клопотання сторони захисту та змінити запобіжний захід.

Обвинувачений ОСОБА_1 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, просив задовольнити клопотання свого захисника про зміну запобіжного заходу, надати йому можливість завершити розпочату процедуру зарахування до ГУР МО задля захисту країни, вважає, що застосований запобіжний захід, перешкоджає реалізації ним гарантованих законом прав та свобод в тому числі на життя та здоров`я.

Інші обвинувачені та захисники висловили спільну позицію, та заперечили, проти клопотання прокурора, підтримавши клопотання захисника ОСОБА_19.

Суд, заслухавши сторони кримінального провадження, вивчивши наявні у розпорядженні суду матеріали кримінального провадження, вважає, що клопотання прокурора необхідно задовольнити частково, у зв`язку із чим відсутні підстави для задоволення клопотання захисника ОСОБА_19.

Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Відповідно до ст. 177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч. 5 ст. 194 КПК суд, застосовуючи запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, може зобов`язати обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме: 1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених судом; 5) не відвідувати місця, визначені судом; 6) пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності; 7) докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання; 8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; 9) носити електронний засіб контролю.

Відповідно до ч. 7 ст. 194 КПК вказані обов`язки можуть бути покладені на обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності строк дії обов`язків може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. З огляду на приписи ч. 4 ст. 199 КПК суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку дії обов`язків згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Тобто при вирішенні цього питання суд керується загальними приписами, які регулюють застосування запобіжного заходу.

Системний аналіз положень ст. 194, 199 КПК, які регулюють загальні підстави і порядок застосування та продовження запобіжного заходу, дають суду підстави вважати, що на стадії судового провадження, під час розгляду клопотання про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого, суд має перевірити існування ризиків, які були заявлені прокурором відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК та чи є обставини, що обґрунтовують необхідність покладення таких обов`язків.

Відповідні ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. Водночас КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Окрім того, у відповідності до ст. 201 КПК обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання. Згідно із ч. 4 цієї статті таке клопотання також розглядається судом згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

За змістом ст. 194 КПК, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Прокурором визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта та прийнято рішення у відповідності до п.2 ч.3 ст. 283 КПК України, про звернення до суду з обвинувальним актом, який був переданий до суду 03.12.2021 у порядку передбаченому ст. 291 КПК України, у зв`язку із чим, ОСОБА_1 відповідно до положення ч.2 ст. 42 КПК України набув статусу обвинуваченого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 28, ч.2 ст.260, ч.3 ст.260, ч.3 ст.27 ч.2 ст.28 ч.1 ст.263, ч.3 ст.27 ч.2 ст.28 ч.1 ст.263, ч.3 ст.27 ч.2 ст.258 КК України.

В межах даного кримінального провадження щодо ОСОБА_1 застосовувався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому, ухвалою Київського апеляційного суду від 21.06.22 року змінено на цілодобовий домашній арешт строком до 19.08.22 року та покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України. Отже, під час вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_1 судом неодноразово досліджувалось як питання обґрунтованості підозри повідомленої останньому, що свідчить про врахування та наявність у цьому кримінальному провадженні обставин, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ця особи можливо, вчинила злочин, що за позицією ЄСПЛ в рішенні у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» є обґрунтованою підозрою.

Суд не піддає сумніву повідомлену під час досудового розслідування підозру ОСОБА_1 , оскільки на даний час останній набув статусу обвинуваченого, в той же час враховуючи стадію кримінального провадження, суд позбавлений можливості дати оцінку та здійснити аналіз матеріалам кримінального провадження, на які посилається сторона захисту, дослідження яких судом не розпочато.

При обрані обвинуваченому запобіжного заходу на час судового розгляду 08.12.2021 року за наслідками проведення підготовчого судового засідання судом, та у подальшому при вирішенні питань щодо продовження строку дії запобіжних заходів за клопотаннями прокурора, судом досліджувалося питання як обґрунтованості підозри повідомленої обвинуваченому ОСОБА_1 , набуття ним статусу обвинуваченого, обсяг та вагомість доказів, враховувалась тяжкість кримінальних правопорушень та існування ризиків переховування від суду, незаконного впливу на свідків, можливість продовження кримінально-караної діяльності, у зв`язку із чим, встановлено відсутність підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів щодо останнього.

У відповідності до обсягу інкримінованих ОСОБА_1 злочинів згідно пред`явленого обвинувачення, вони утворюють сукупність тяжких та особливо тяжкого злочинів, зокрема організації вчинення терористичного акту, тобто вчинення вибуху, який створив небезпеку для життя та здоров`я людини, з метою порушення громадської безпеки, привернення уваги громадськості до певних політичних чи інших поглядів винного (терориста), а також з метою впливу на прийняття рішень або не вчинення дій юридичними особами, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, міри покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої, яка може бути призначена обвинуваченому у разі доведення його винуватості, а усвідомлення обвинуваченим цієї обставини переконливо дає підстави вважати про існування наступних ризиків, а саме: можливість переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити нове кримінальне правопорушення.

Так, міра покарання, призначення якої передбачається обвинуваченому у разі доведення його винуватості дає підстави стверджувати, що продовжують існувати такі ризики неправомірної процесуальної поведінки як: переховування від суду, тобто ризик втеч, здійснення незаконного впливу на свідків, оскільки на даний час у вказаному кримінальному провадженні жоден свідок не допитаний.

На час розгляду даного клопотання обставини враховані судом раніше не змінились та ризики не зменшились.

Також, суд вважає такими, що не спростовують доводів прокурора про наявність ризику переховування обвинуваченого від суду, посилання сторони захисту на те, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, оскільки має сім`ю, відповідну позитивну репутацію, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності. Водночас, наявність в обвинуваченого певного статусу у громадському та військовому середовищу, з урахуванням кваліфікації кримінальних правопорушень у вчиненні яких обвинувачується, не можуть безумовно виключати існування ризиків, передбачених у ст. 177 КПК.

Також суд зазначає, що погоджується з доводами прокурора щодо продовження існування ризику незаконного впливу обвинуваченого на свідків.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку, на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду, на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Водночас, суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК).

За таких обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

На переконання суду, з переходом на стадію судового провадження ризик незаконного впливу на свідків лише актуалізується, адже за наслідками ознайомленням з матеріалами кримінального провадження, обвинувачений стає обізнаним про всіх осіб, які допитувалися у цьому кримінальному провадженні.

Відповідний незаконний виплив може стосуватись як свідків, які безпосередньо вказують на обвинуваченого як на особу, що вчинила злочин так і свідків, які можуть надати свідчення щодо інших важливих обставин кримінального провадження, які не інкримінуються обвинуваченому та не мають безпосереднього зв`язку із його особою.

Тому, встановлена судом для обвинуваченого заборона спілкування зі свідками є абсолютно виправданою та може слугувати важливим фактором для запобігання ризику впливу на них.

Оцінюючи ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення чи продовження злочинної діяльності, суд бере до уваги, що ОСОБА_1 інкримінується вчинення злочину щодо громадської безпеки, створення та керування збройним формуванням, що з урахуванням воєнного стану введеного в країні, в достатній мірі обґрунтовує позицію прокурора про існування такого ризику.

Тому, наразі позиція суду є такою, що обсяг обвинувачення та характер злочинних дій, у яких обвинувачується останній, ризики які існували раніше, та наявність яких перевіряє суд під час розгляду вказаного клопотання зменшились настільки, що існують підстави для зміни ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на особисте зобов`язання.

Отже, суд, розглянувши питання про можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів щодо обвинуваченого та оцінивши доводи кожної сторони, з урахуванням наведених вище доводів, прийшов до обґрунтованого висновку про те, що прокурором доведено, що при застосуванні до обвинуваченого менш суворого запобіжного заходу ніж домашній арешт не можна буде запобігти вказаним ризикам.

В той же час, під час перебування під домашнім арештом обвинувачений ОСОБА_1 з дозволу суду неодноразово залишав місце проживання у зв`язку із проходженням лікування, пройшов ряд процедур та заходів для введення його до офіційного підрозділу ГУР МО та мобілізації до ЗСУ, враховуючи такі обставини, колегія суддів вважає виправданим та доцільним на даний час клопотання прокурора задовольнити частково, та продовжити строк дії застосовано до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не цілодобово, а із забороною залишати місце свого постійного проживання у період доби з 23.00 год. до 05.00 год.

На переконання суду, за вказаних вище обставин, продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у визначений період доби з покладенням відповідних обов`язків, буде співмірним з існуючими ризиками, відповідатиме особі обвинуваченого та буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії його належної процесуальної поведінки.

Водночас, доводи захисту про те, що прокурор не надав доказів на підтвердження доводів клопотання, а тому у його задоволенні слід відмовити, не можуть бути враховані судом, оскільки у своєму клопотанні прокурор не посилається на нові ризики, які виправдовують продовження строку дії запобіжного заходу та покладених на обвинуваченого обов`язків, а обґрунтовує його тим, що заявлені раніше ризики не зменшилися.

У зв`язку із чим, клопотання прокурора слід задовольнити частково та продовжити відносно ОСОБА_1 строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати місце свого постійного проживання за адресою АДРЕСА_1 у період доби з 23.00 год. до 05.00 год. на два місяці та покладенням додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 201,331, 323,140, 372 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_1 , заборонивши йому залишати місце свого постійного проживання за адресою АДРЕСА_1 у період доби з 23.00 год. до 05.00 год..

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_1 додаткові обов`язки:

-прибувати за кожною вимогою до суду;

-не відлучатися з місця проживання за адресою АДРЕСА_1 , у період доби з 23.00 год. до 05.00 год., окрім, випадків пов`язаних із загрозою життю, внаслідок оголошення повітряної тривоги;

-утриматися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні № 0006667.

Контроль за виконанням ухвали покласти на Голосіївське УП ГУНП в м. Києві.

Клопотання захисника ОСОБА_16. про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_1 залишити без задоволення

Строк дії ухвали суду про продовження запобіжного заходу та покладених на обвинуваченого ОСОБА_1 обов`язків визначити на два місяці строком до 12 грудня 2022 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді

_____________ _________________ ___________________