Номер провадження: 11-кп/813/1987/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2022 року Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участю

прокурора: ОСОБА_6

адвоката: ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0003421 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 25 серпня 2022 року, відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст. 115 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25 серпня 2022 року обвинуваченому ОСОБА_8 під час судового розгляду продовжено строк тримання під вартою до 24 жовтня 2022 року.

Цією ж ухвалою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , апеляційні скарги від яких не надходили .

Ухвала суду першої інстанції від 25.08.2022 року перевіряється в межах поданої апеляційної скарги лише відносно ОСОБА_8 .

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.
Вказує, що оскаржувана ухвала суду в частині продовження запобіжного заходу відносно нього є необґрунтованою та незаконною.
Прокурором не надано жодного доказу на підтвердження заявлених у клопотанні ризиків, а тому суд мав відмовити у задоволенні клопотання.
В порушення вимог ч.2 ст.183, п.5 ч.1 ст.184 КПК України, прокурором у клопотанні не зазначені обставини, на підставі яких він дійшов висновку про наявність ризиків зазначених у його клопотанні і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини.
Зазначає, що висновок про наявність ризику переховування від органів досудового розслідування або суду є необґрунтований. Прокурором не надано доказів здійснення його виклику до будь-якого органу досудового розслідування чи суду , не вказано який зв`язок існує між відсутністю офіційного працевлаштування та переховуванням від суду та органів слідства.
Відповідно до практики ЄСПЛ відсутність в особи роботи та сім`ї не являється доказом того , що він може переховуватися і вчинити нові злочини.
Вказує, що сама по собі відсутність постійного місця роботи не є доказом того , що особа буде переховуватися.
Ризик незаконного впливу на свідків ніколи не існував, прокурором не вказано жодного конкретного випадку вчинення обвинуваченим тиску на свідків. Та обставина, що свідки не були допитані в судовому засіданні не може слугувати підтвердження вказаного ризику.
Тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання його винуватим не може слугувати єдиною підставою для неможливості зміни йому запобіжного заходу.

Під час перебування тривалого часу під вартою прокурором не доведена наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні обвинуваченим інкримінованого злочину.

Звертає увагу на те, що його вина у вчиненні злочину не підтверджується висновками експертизи, відеозйомкою, показами свідків, потерпілих, речовими доказами , а тому має бути застосовані положення ст. 62 Конституції України.

Судом не було враховано , що він раніше не судимий, має місце проживання на території м. Одеси та Одеської області.

зобов`язується проживати на території Одеської області , з`являтися за першим викликом в усі судові засідання, без дозволу правоохоронних органів покидати Одеську область, не тиснути на свідків , понятих, потерпілих.

Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного перегляду.
В ході апеляційного розгляду адвокат ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги обвинуваченого .
Прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Мотиви Суду.
Частиною 1 ст. 404 КПК визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Положеннями ст. 422-1 КПК передбачено порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
У відповідності до приписів ч.3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Вбачається, що на розгляді Приморського районного суду м. Одеси знаходиться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0003421 за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого п.12 ч. 2 ст. 115 КК України - умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
На теперішній час у даному кримінальному провадженні судовий розгляд не закінчено, не досліджені всі докази, строк тримання під вартою ОСОБА_8 за попередньою ухвалою був продовжений до 30.08.2022 року.
Як видно, суд відповідно до приписів ст. 331 КПК України розглянув клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу в судовому засіданні 25.08.2022 року , та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для його задоволення.
Задовольнивши клопотання прокурора, суд погодився із доводами про продовження існування раніше встановлених та вказаних в клопотанні прокурора ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачений може здійснити спроби переховування від суду; незаконно впливати на свідків, потерпілих; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Суд, продовжуючи строк дії запобіжного заходу має перевірити чи не зменшилися на цій стадії судового розгляду встановлені раніше ризики і чи зможе більш м`який запобіжний захід запобігти цим ризикам.

Крім тяжкості покарання, що загрожує особі у разі визнання його винуватим, на стадії продовження запобіжного заходу враховується і сукупність обставин, які визначені ст. 178 КПК України, зокрема соціальні зв`язки, відомості , що характеризують особу обвинуваченого.

Частиною 1 ст. 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Застосування запобіжних заходів стає можливим при наявності ризиків. Ризик - це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства та суду подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування кримінального правопорушення (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.
Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути піддана обвинувачена, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати її до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральні якості, місце проживання, професію, прибуток, сімейні зв`язки, будь які зв`язки з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.
Як видно із ухвали, що оскаржується, приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , суд виходив із того, що судовий розгляд кримінального провадження не завершено, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого п.12 ч. 2 ст. 115 КК України, який, відповідно до положень ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких, та за який передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавленням волі та фактично врахував інші відомості, що передбачені ст. 178 КПК.
Відомості , що відображені в матеріалах провадження свідчать про те, що ОСОБА_8 на час затримання офіційно не був працевлаштований, законних джерел доходів не мав, суспільно - корисною діяльністю не займався, не має місця реєстрації на території України , не має достатньо міцних соціальних зв`язків, які б мали реальний вплив на його поведінку та слугували б стримуючим запобіжником його поведінки.

З матеріалів провадження видно, що інкримінований ОСОБА_8 злочин, наслідком якого є смерть людини , носить підвищену суспільну небезпеку.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути піддана обвинувачена, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати її до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральні якості, місце проживання, професію, прибуток, сімейні зв`язки, будь які зв`язки з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.
Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Зазначені вище відомості та обставини доводять продовження існування ризику вчинити інші кримінальні правопорушення, переховування від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, про що вірно зазначив суд першої інстанції.
З огляду на те, що судовий розгляд продовжується та не були допитані всі свідки, потерпілі та не досліджені у повному обсязі докази, що з`ясовано також під час апеляційного розгляду , вірогідним є продовження існування ризику незаконного впливу на свідків, потерпілих.
Жодних відомостей чи доказів того , що на даний час у соціальному, сімейному, матеріальному стані обвинуваченого сталися істотні зміни , які б давали підстави для висновку про зменшення існуючих ризиків, стороною захисту під час апеляційного розгляду не додано.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про недоведеність існування передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків є непереконливими, адже при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

На переконання судової колегії , зазначені вище обставини в своїй сукупності, свідчать про те, що застосування до ОСОБА_8 на даній стадії судового розгляду кримінального провадження більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із тримання під вартою, як він на тому наполягає, не зможе запобігти ризикам, які продовжують існувати.
Суд, при вирішенні питання щодо продовження строків тримання під вартою, фактично врахував як видно, не тільки тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у скоєнні інкримінованих злочинів, а і сукупність даних про особу обвинуваченого, передбачених ст. 178 КПК України, що в цілому і стало підставою для прийняття рішення про необхідність продовження тримання обвинуваченого під вартою.
Наведені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути визнані запорукою належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 під час подальшого судового розгляду та не зменшують суспільну небезпечність особи обвинуваченого, а відтак не можуть бути визнані підставою для зміни запобіжного заходу відносно нього на більш м`який.
В суді першої інстанції триває судовий розгляд провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , а тому встановлення на даному етапі його вини у вчиненні інкримінованих злочинів відноситься до компетенції суду першої інстанції за результатами судового розгляду.
Перевірка достатності доказів для постановлення обвинувального вироку не відноситься до компетенції суду апеляційної інстанції на стадії апеляційного перегляду ухвали суду про продовження запобіжного заходу до закінчення судового розгляду.
Апеляційний суд, до ухвалення рішення суду першої інстанції по суті, позбавлений процесуальної можливості надавати оцінку доказам у кримінальному провадженні, в тому числі на предмет їх допустимості, а також робити висновки щодо доведеності чи недоведеності винуватості особи.
Тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що суд не мав підстав приймати рішення про продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинуваченого через недостатність доказів його винуватості , колегія суддів відхиляє.
Тривалість перебування обвинуваченого під вартою, сама по собі, не може слугувати безумовною підставою для прийняття рішення про зміну запобіжного заходу і підлягає врахуванню у сукупності з іншими обставинами, передбаченими ст. 177 та ст. 178 КПК України.
Відомості, що характеризують обвинуваченого були враховані, як видно, як на стадії застосування запобіжного заходу, так і при продовженні строку тримання під вартою.
Наявність у обвинуваченого фактичного місця проживання не може бути визнана таким чинником, який сам по собі нівелює встановлені у кримінальному провадженні ризики, зокрема ризики незаконно впливати на потерпілого , свідків чи вчинити інші кримінальні правопорушення.
Доводи апелянта про те, що відсутність сім`ї та офіційного місця роботи не перебувають у будь-якому зв`язку з висновками суду про продовження існування ризику переховуватися від суду та іншими ризиками, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зазначені відомості про особу обвинуваченого підлягають врахуванню відповідно до вимог ст. 178 КПК та ці відомості свідчать про те, що обвинувачений не має достатньо міцних соціальних зв`язків , які б мали стримуючий характер та реально впливали б на його процесуальну поведінку.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційні вимоги обвинуваченого задоволенню не підлягають.
Доцільність необхідності подальшого утримання обвинуваченого під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.331 КПК судом першої інстанції , а сторона захисту не позбавлена можливості надати суду документи на підтвердження доводів щодо обставин, які свідчать про нівелювання врахованих раніше ризиків.
Також апеляційний суд відмічає, що обвинувачений ОСОБА_8 тривалий час перебуває під вартою, судовий розгляд кримінального провадження ще не завершений.

Апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання приписів ч.4 ст.28, ч.1 ст.318 КПК про здійснення судового розгляду протягом розумного строку , зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_8 тривалий час перебуває під вартою, судовий розгляд кримінального провадження ще не завершений.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1, 376 ч.2 КПК України, апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Залишити без змін ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 25 серпня 2022 року, якою ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків у розгляді даного кримінального провадження, передбачених ст. 28, ч 1 ст. 318 КПК України.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4