печерський районний суд міста києва
Справа № 757/8077/22-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2022 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві провадження за скаргою адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна в кримінальному провадженні № 0001804 від 27.07.2018, -

ВСТАНОВИВ:
14.02.2022 у провадження Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна в кримінальному провадженні № 0001804 від 27.07.2018.

В обґрунтування доводів та вимог скарги зазначено, що на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 23.04.2019 про тимчасовий доступ до речей та документів, було вилучено речі, які належить ОСОБА_4 . Разом з тим, 19.03.2020 кримінальне провадження №0001804 від 27.07.2018, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва закрито на підставі ч. 9 ст. 284 КПК України.

З огляду на викладене, скаржник вбачає підстави для повернення вилученого майна.

Особа, що подала скаргу в судове засідання не з`явилась, в прохальній частині скарги просила проводити розгляд справи за відсутності заявника та його представника.

Представник Офісу Генерального прокурора у судове засідання не з`явився, про розгляд скарги повідомлявся належним чином, подав до суду письмові заперечення.

Вивчивши скаргу, дослідивши письмові докази, слідчий суддя приходить наступного висновку.

За своїм змістом подана скарга направлена на повернення вилученого майна, через призму оскарження бездіяльності прокурора/слідчого.

Судовим розглядом встановлено, що у провадженні Державного бюро розслідувань здійснювалося досудове розслідування, у кримінальному провадженні № 0001804 від 27.07.2018 за фактами незаконного поводження зі зброєю, переміщення через митний кордон України з приховуванням від митного контролю зброї вчинене за попередньою змовою групою осіб та одержання службовою особою неправомірної вигоди, а так само прохання надати таку вигоду для себе чи третьої особи за вчинення чи не вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає неправомірну вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 201, ч. 3 ст. 368 КК України.

На підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 23.04.2019 про тимчасовий доступ до речей та документів, було вилучено речі, які належить ОСОБА_4 .

В рамках кримінального провадження жодній особі про підозру не повідомлено.

19.03.2020 кримінальне провадження №0001804 від 27.07.2018, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва закрито на підставі ч. 9 ст. 284 КПК України.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 03.08.2020, ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19.03.2020 у справі №757/9526/20-к, залишена без змін та набрала законної сили.

Водночас, як вбачається із заперечень наданих прокурором 19.08.2022 за фактами встановленими під час розслідування кримінального провадження № 0001804 від 27.07.2018 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за № 0001559 за фактом вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 201, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 201, ч. 1 ст. 263-1 КК України.

07.09.2021 постановою заступника Генерального прокурора досудове розслідування доручено здійснювати слідчим слідчого управління Головного управління Національної поліції в Одеській області, а в подальшому підслідність у вказаному кримінальному провадженні визначено за Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві.

20.02.2022 відповідно до акту прийому-передачі матеріальних цінностей, речі які вилучались в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001559 (№0001804) передано Старшому слідчому Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_5

Пунктом 18 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено, що слідчий суддя, це суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Статтею 113 КПК України імперативно закріплено, що будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 114 КПК України для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку слідчий суддя, суд має право встановлювати процесуальні строки у межах граничного строку, передбаченого цим Кодексом, з урахуванням обставин, встановлених під час відповідного кримінального провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Критеріями для визначення розумності строків під час кримінального провадження є складність кримінального провадження; поведінка учасників кримінального провадження; спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень (ч. 3 ст. 28 КПК України).

В рішенні ЄСПЛ у справі «Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands» від 27.10.1993 року та у п. 38. Рішення ЄСПЛ у справі «Ankerl v. Switzerland» від 23.10.1996 року закріплено, що принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно до другої сторони.

Крім того, у п. 134 Рішення ЄСПЛ у справі «Геннадій Науменко проти України», п. 168 рішення у справі «Айдин проти Туречинни», п. 75 «Афанасьєв проти України», п. 207 рішення у справі «Nada проти Швейцарії» та багатьох інших рішеннях ЄСПЛ встановлено, що засіб правового захисту відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод («Право на ефективний засіб правового захисту») повинен бути ефективним на практиці, як і в теорії, у тому сенсі, що користуванню засобами захисту не повинно чинитися перешкод діями або бездіяльністю органів влади держави.

Згідно ст.100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу. Речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Документ повинен зберігатися протягом усього часу кримінального провадження. За клопотанням володільця документа слідчий, прокурор, суд можуть видати копії цього документа, за необхідності його оригінал, долучивши замість них до кримінального провадження завірені копії.

Відповідно до Наказу від 27.08.2010 №51/401/649/471/23/125 «Про затвердження та введення в дію Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду» п. 56. згідно вимог КПК України у вироку, постанові судді або ухвалі суду, постанові органу дізнання, слідчого, прокурора про закриття кримінальної справи повинно бути вирішене питання про долю речових доказів.

Згідно п. 57 у разі закриття кримінальної справи за відсутністю події або складу злочину власникам повертаються документи, які є речовими доказами і які були підставами для порушення кримінальної справи та притягнення до кримінальної відповідальності (літературні твори, заяви, звернення та інше, у тому числі виготовлені авторами).

Після винесення вироку (ухвали), постанови про кримінальної справи в книзі (журналі) обліку речових доказів робиться відмітка про прийняте рішення щодо речових доказів та іншого майна із зазначенням змісту та дати рішення.

Рішення щодо речових доказів підлягає виконанню після набрання вироком (ухвалою) законної сили або після закінчення строку оскарження ухвали, постанови про закриття справи.

Статтями 159-166 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження, або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 КПК України.

Зокрема порушення ст.1 Протоколу №1 до Конвенції через застосування конфіскації, яка формально ґрунтувалася на положеннях національного закону, але за обставин конкретної справи була визнана «неспівмірною» оскільки покладала на заявника «надмірний індивідуальний тягар» було встановлено у справі «Ісмайлов (Ismaylov) проти Російської Федерації».

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року в справі «Смирнов проти України» було висловлено позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересам та правомірною метою, а з іншого вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для отримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Як вбачається з наданих слідчому судді матеріалів, вилучені речі, які належать ОСОБА_4 передано Старшому слідчому Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_5 у рамках кримінального провадження № 0001559 за фактом вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 201, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 201, ч. 1 ст. 263-1 КК України.

Разом з тим, питання про повернення тимчасово вилученого майна, заявник просить вирішити в рамках кримінального провадження № 0001804 від 27.07.2018, яке в свою чергу 19.03.2020 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва - закрито на підставі ч. 9 ст. 284 КПК України.

Враховуючи вище викладене слідчий суддя не наділений компетенцією визначати долю речових доказів після закриття кримінального провадження.

Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Враховуючи вище викладене, слідчий суддя приходить висновку про безпідставність вимог скарги, а відтак у задоволенні вимог скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 100, 169-170, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:
Скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна в кримінальному провадженні №0001804 від 27.07.2018 залишити без задоволення.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1