Справа № 461/6383/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/44/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2022 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження № 0000073 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_6 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 14.12.2021 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ніжин Чернігівської обл., громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186, ч.1 ст. 187, ч.2 ст. 353 КК України,

за участю:

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

встановила:
Прокурор подав апеляційну скаргу на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 14.12.2021 року, якою ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 186, ч.1 ст. 187, ч.2 ст. 353 КК України, на підставі п. 3, 4 ст. 49 КК України.

Кримінальне провадженні № 0000073 від 26.11.2012 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186, ч.1 ст. 187, ч.2 ст. 353 КК України закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Апелянт просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції через неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. При цьому прокурор не оспорює фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого.

Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не дотримався вимог п.2 ч.1, ч.3 ст. 49 КК України, оскільки не врахував, що перебіг давності переривається, якщо особа ухилялася від досудового слідства чи суду, а також якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років (ч. 3 ст. 49 КК України).
Апелянт зазначає, що згідно із ухвалою Галицького районного суду міста Львова від 14.12.2021, кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст. 186, ч.1 ст. 187, ст.353 КК України, ОСОБА_10 вчинив 23.08.2006-26.08.2006. Оскільки, у період часу з 30.08.2006 по 22.09.2016 ОСОБА_10 ухилявся від органу досудового розслідування та перебував у розшуку, відтак строк даності відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України становить 15 років.
Водночас, у провадженні Шевченківського районного суду міста Києва перебуває кримінальне провадження (справа №761/34446/16-к) за обвинуваченням ОСОБА_11 у вчиненні, протягом 03.03.2016-09.08.2016, кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15 - ч2 ст.187, ч,2 ст.187, ч.1 ст.263, ч.1ст.393 КК України, які відносяться до тяжких злочинів відповідно до діючої редакції ст. 12 КК України (на час вчинення зазначений злочин теж відносився до тяжкого та його вчинення переривало строки давності згідно із ст.49 КК України).
Відтак, вчинення ОСОБА_12 03.03.2016-09.08.2016 злочинів, передбачених ч.2 ст. 1 5 - ч.2 ст. 187, ч.2 ст. 1 87, ч. 1 ст.263, ч. 1 ст.393 КК України, перервало перебіг строків давності за злочини, передбачені ч.1 ст.186, ч.1 ст.187, ст.353 КК України, вчинені ОСОБА_13 . 23.08.2006-26.08.2006. У цьому разі обчислення строків давності за злочини, передбачені ч.1 ст. 186, ч.1 ст. 187, ст.353 КК України, вчинені ОСОБА_12 23.08.2006-26.08.2006, починається з часу вчинення нового злочину (передбачених ч.2 ст.15 - ч.2 ст. 187, ч.2 ст.187, ч.1 ст.263, ч.1 ст.393 КК України), тобто з 09.08.2016.
З урахуванням викладеного, п`ятнадцятирічний строк давності за вчинення ОСОБА_12 23.08.2006-26.08.2006, злочинів, передбачених ч.1 ст. 186, ч.1 ст. 187, ст.353 КК України, на час постановлення ухвали Галицького районного суду міста Львова від 14.12.2021 не закінчився.
Апелянт наголошує, що суд першої інстанції не врахував наведені положення кримінального закону щодо переривання строків давності, не перевірив наявність підстав для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, внаслідок чого допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що 23.08.2006, приблизно о 14.00 год. він, перебуваючи в парку імені Івана Франка, що по вул. Соломії Крушельницької у м. Львові, маючи умисел на викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, усвідомлюючи що згідно наказу т.в.о. начальника відділу Державної служби охорони при УМВС України у Волинській області від 04.08.2006 №76 о/с його звільнено з органів внутрішніх справ, представившись працівником Галицького РВ ЛМУ УМВСУ у Львівській області, пред`явивши службове посвідчення працівника правоохоронного органу серії НОМЕР_1 , відкрито викрав у ОСОБА_14 велосипед марки «AMT Mirage Ardis», після чого з місця події втік, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на суму 1650 грн.
Крім цього, 23.08.2006, приблизно о 14.00 год. ОСОБА_7 , перебуваючи в парку імені Івана Франка, що по вул. Соломії Крушельницької, 11 у м. Львові, під час відкритого викрадення майна (грабежу), з метою уникнення опору потерпілого ОСОБА_14 , усвідомлюючи що згідно наказу т.в.о. начальника відділу Державної служби охорони при УМВС України у Волинській області від 04.08.2006 №76 о/с його звільнено з органів внутрішніх справ, представився працівником Галицького РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області, пред`явив недійсне службове посвідчення працівника правоохоронного органу серії УВП №02581.
Окрім цього, 26.08.2006, приблизно о 23 год. 30 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи неподалік ринку «Добробут», що на вул. Стара, 3 у м. Львові, маючи умисел на викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, усвідомлюючи що згідно наказу т.в.о. начальника відділу Державної служби охорони при УМВС України v Волинській області від 04.08.2006 №76 о/с його звільнено з органів внутрішніх справ, представившись працівником Галицького РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області, пред`явивши службове посвідчення працівника правоохоронного органу серії УВП № , вчинив напад на ОСОБА_15 , погрожуючи предметом, схожим на пістолет, заволодів його мобільним телефоном марки «Nokia 1 100» вартістю 400 грн., з 2 сім-картками мобільного оператора «Київсгар» вартістю 25 грн. кожна, на рахунку яких було 25 грн., чим спричинив потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 475 грн.
Окрім цього, 26.08.2006, приблизно о 23 год. 30 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи неподалік ринку «Добробут», що на вул. Стара, 3 у м. Львові, під час вчинення розбою, з метою уникнення опору потерпілого ОСОБА_15 , усвідомлюючи що згідно наказу т.в.о. начальника відділу Державної служби охорони при УМВС України у Волинській області від 04.08.2006 №76 о/с його звільнено з органів внутрішніх справ, представившись працівником Галицького РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області, пред`явив недійсне службове посвідчення працівника правоохоронного органу серії НОМЕР_1 .
Обвинувачений ОСОБА_7 в суд апеляційної інстанції не прибув, не було його і з його захисником у м. Ніжина Чернігівської області в режимі відеоконференції.

Згідно наданої на запит адвоката ОСОБА_9 відповіді вбачається, з 07.05.2022 ОСОБА_7 направлений для проходження військової служби під час мобілізації у військову частину НОМЕР_2 .

Заслухавши доповідача, міркування прокурора ОСОБА_6 , підтримане прокурором ОСОБА_8 , про задоволення апеляційної скарги, думку захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 про відмову в задоволені апеляційної скарги та проханні залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Частиною 1 статті 285 КПК України регламентовано, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. У зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, кримінальне провадження закривається судом (п.1 ч.2 ст. 284 КПК України).
Відповідно до ч.4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Частини 3 та 5 ст. 288 КПК України передбачають, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п.3, 4 ч.1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:
3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини;
4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину.
Звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є обов`язковим і застосовується за таких умов:
1) вчинення особою злочину;
2) з дня вчинення злочину до набрання вироком законної сили минули визначені ч. 1 ст. 49 КК строки давності;
3) особа не ухилялася від досудового слідства або суду;
4) особа до закінчення зазначених у ч. 1 ст. 49 КК строків не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину.
Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ст.49 КК України, за наявності клопотання однієї із сторін цього провадження та за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.
Суду першої інстанції було надано відповідне клопотання захисником обвинуваченого, зі згоди обвинуваченого ОСОБА_16 , щодо закриття кримінального провадження у зв`язку з закінченням строків давності в кримінальному провадженні за ч.1 ст.187, ч.2 ст. 353 КК України. Свої вимоги захисник мотивував тим, що інкриміновані ОСОБА_7 кримінальні правопорушення, було вчинено ним більше 15 років тому, а відтак строки давності притягнення особи до відповідальності закінчились.
Вирішуючи клопотання, суд дійшов висновків, що оскільки з дня вчинення ОСОБА_7 у 2006 році злочинів, які віднесені ст. 12 КК України до категорії злочинів нетяжких та тяжкого і до дня розгляду справи пройшло більше 10 років, то відповідно до положень п.4 ч.1 ст. 49 КК України, він підлягає звільненню від кримінальної відповідальності.
У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 05 квітня 2021 року по справі № 328/1109/19 відповідно до положень ст. 49 КК України визначено матеріально-правові підстави та умови для звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Так, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили: минули зазначені у законі строки (ці строки диференційовані залежно від тяжкості вчиненого злочину); протягом цих строків особа не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого або особливо тяжкого злочину (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.
На підставі викладеного, констатації підлягає той факт, що перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, котра вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду чи вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий.
Вивчаючи матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_7 колегія суддів встановила, що обвинувачення ОСОБА_7 , за ч.1 ст. 186, ч.1 ст.187, ч.2 ст. 353 КК України, було пред`явлено під розписку 27.09.2016 (а.с.2-8 т.1). За даним обвинувальним актом ОСОБА_7 вчинив злочини у період 23.08.2006 -26.08.2006 року.
У суд першої інстанції кримінальне провадження № 0000073 від 26.12.2012 надійшло 03.10.2016 (а.с.11 т.1).
У реєстрі матеріалів судового розслідування зазначено, що 30.08.2006 було винесено постанову про притягнення ОСОБА_7 в якості обвинуваченого, а також 30.08.2006 видано постанову про зупинення досудового слідства та оголошення підозрюваного в розшук (а.с.5 т.1). У подальшому під час досудового розслідування неодноразово досудове слідство поновлювалося і ОСОБА_7 оголошували зокрема 03.11.2009, 29.01.2010. 22.09.2016 винесено постанову про відновлення досудового розслідування.
Згідно ухвали суду першої інстанції від 09.11.2016, якою призначено підготовче судове засідання, вбачається, що обвинувачений на той час перебував у Київському слідчому ізоляторі УДПтСУ у м. Києві та Київської області ( №13).
Відповідно до вимоги (а.с.71-74 т.2) з 28.08.2006 ОСОБА_7 був на підписці, однак з 30.08.2006 ОСОБА_7 вважався таким, що переховується від слідства, а тому був оголошений у розшук по даному кримінальному провадженню.
Подальші відомості з вимоги свідчать, що ОСОБА_7 вчинив злочин за ч.1 ст. 296 КК України і 02.02.2011 до нього застосували підписку про невиїзд Ковпаківським РВ УМВСУ у Сумській області. За ч.4 ст. 296 КК України Галичу пред`явлено обвинувачення 06.02.2013 Сумським ВП ГУНП у Сумській області.
За ч.1, 2 ст. 187, ч.1 ст. 263 КК України ОСОБА_7 пред`явлено звинувачення 10.08.2016 Шевченківським РУВД м. Києва, а у подальшому цим же райвідділом пред`явлено ОСОБА_7 15.08.2016 обвинувачення за ч.2 ст. 187, ч.1 ст.263, ч.1 ст. 187, ч.1 ст. 393, ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 186 КК України (2001 р.) та 07.09.2016 за ч.2 ст. 187 КК України (2001 р.).
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції маючи у своєму проваджені всі матеріали кримінального провадження та за наявності інформації з вимоги безпідставно застосував положення ст.49 КК України, звільнивши обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності.
Викладене свідчить, що на момент постановлення рішення суду першої інстанції, перебіг строку давності щодо ОСОБА_7 зупинився та перервався, оскільки ОСОБА_7 були скоєнні інші тяжкі злочини у зв`язку з чим підстави для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, передбачені ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження були відсутні.
Оскільки вищевказані факти не враховано судом першої інстанції, їм не було надано оцінки та за наявності порушення, яке згідно п.2 ч.1 ст. 413 КПК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає, що у даному випадку з урахуванням п.4 ч.1 ст. 409 КПК України є підстави для скасування оскаржуваної ухвали.
Відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 цього Кодексу.
Приймаючи до уваги той факт, що діючим КПК України в перелік істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст. 412 КПК України, та підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції не входять зазначені порушення, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п.2 ч.1 ст.7 КПК України, згідно з якими до загальних засад кримінального провадження відноситься законність, колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду у суді першої інстанції.
Отже, перевіривши матеріали кримінального провадження та надавши їм належну оцінку, враховуючи, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвалене ним рішення підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.
Керуючись ч.6 ст.9, ст.ст. 7, 404, 405, 407, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

постановила :
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_6 - задовольнити.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 14.12.2021 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186, ч.1 ст. 187, ч.2 ст. 353 КК України скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:
Судді: