Дата документу 02.03.2022 Справа № 314/1971/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 314/1971/21 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/480/22 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 в режимі відеоконференції за допомогою онлайн сервісу відеозв`язку EASYCON,

засудженого ОСОБА_8 в режимі відеоконференції з ДУ «Вільнянська виправна колонія №20»,

розглянула 2 березня 2022 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 08 жовтня 2021 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування ч.4 ст.84 КК України, ч.5 ст.72 КК України.

Встановлені ухвалою суду першої інстанції обставини:

До Вільнянського районного суду Запорізької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_8 , який просив застосувати ч.4 ст.84 КК України, ч.5 ст.72 КК України, а саме періоди з 12.09.2017 року по 13.05.2019 року, з 28.02.2020 року по 09.09.2020 року, з 09.02.21 року по 24.03.2021 року.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 08 жовтня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування ч.4 ст.84 КК України, ч.5 ст.72 КК України.

Відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого, суд першої інстанції дійшов висновку, що підстав для застосування ч.4 ст.84 КК України немає, оскільки до засудженого не застосовувалось примусових заходів медичного характеру, а період часу з 08.09.2017 року по 28.02.2020 року (перебування ОСОБА_8 під домашнім арештом), не підлягає перерахунку відповідно до ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015 року, оскільки у вказаний період засуджений не перебував під вартою, і даний період не є строком, який згідно вищенаведеної норми Закону включається у строк попереднього ув`язнення.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі захисник не погоджується з оскаржуваною ухвалою, вважає її незаконною у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

В обґрунтування доводів зазначає, що в матеріалах справи містяться докази хвороби ОСОБА_8 , які не були взяті до уваги судом першої інстанції. Також судом першої інстанції незаконно відмовлено ОСОБА_8 у перерахунку строку попереднього ув`язнення.

Просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_8 .

Позиції учасників судового провадження.

Засуджений та його захисник в судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги та наполягали на їх задоволенні.
Прокурор у судовому засіданні не погодився з апеляційною скаргою, вказав про не доведення засудженим свого виправлення, просив ухвалу суду залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За змістом заяви засудженого, поданої в порядку ст.537 КПК України до Вільнянського районного суду Запорізької області, ОСОБА_8 наполягав на застосуванні до нього положень ч.4 ст.84, ч.5 ст.72 КК України, вважав, що були підстави для зарахуванням у строк відбуття покарання терміну ув`язнення з розрахунку день за два, а саме періоди з 28.02.2020 року по 09.09.2020 року, з 09.02.21 року по 24.03.2021 року.

В апеляційній скарзі захисник вважав, що клопотання засудженого ОСОБА_8 про застосування до нього положень ч.4 ст.84, ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року підлягає задоволенню.

Відповідно ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» № 838-VIII від 26.11.2015 року зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднім ув`язненням є запобіжний захід, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

При цьому в розумінні ч.5 ст.72 КК України (у редакції від 26 листопада 2015 року) у строк попереднього ув`язнення включається строк:
а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду;
б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання;
в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження;
г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи;
ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Таким чином, зміст абзацу 1 ч.5 ст.72 КК України (у редакції від 26 листопада 2015 року) указує на те, що вказана норма визначає правила зарахування у строк покарання строку саме попереднього ув`язнення, а не будь-якого періоду перебування особи в установах попереднього ув`язнення.

Згідно з ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України від 18.05.2017 року № 2046-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо правил складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення», який набрав чинності з 21.06.2017 року, редакція ч.5 ст.72 КК України була змінена в частині співвідношення попереднього ув`язнення та покарання у виді позбавлення волі у випадку зарахування попереднього ув`язнення до строку покарання, яке стало зараховуватись день за день.

За матеріалами кримінального провадження, ОСОБА_8 відбуває покарання за вироком Дзержинського міського суду Донецької області від 05.08.2019 року, відповідно до якого його засуджено за ч.2 ст.307 КК України до покарання у вигляді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ч.5 ст.72 КК України в строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 27.01.2017 року по 08.09.2017 року включно, із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі, при цьому ухвалою слідчого судді Дзержинського міського суду Донецької області від 08.09.2017 року ОСОБА_8 змінено тримання під вартою на домашній арешт. Строк відбуття покарання ОСОБА_8 постановлено обчислювати з моменту фактичного затримання після набрання вироком законної сили. Вирок суду набрав законної сили 21.01.2020 року. При цьому, у вироку Дзержинського міського суду Донецької області від 05.08.2019 року зазначено, що запобіжний захід застосований відносно ОСОБА_8 , до набрання вироком законної сили, залишити у вигляді домашнього арешту з забороною цілодобово залишати житло із застосуванням електронного засобу контролю та зобов`язаннями. Згідно протоколу затримання ОСОБА_8 затриманий 28.02.2020 року відповідно до протоколу затримання СКП Торецького ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області на підставі вироку Дзержинського міського суду Донецької області від 05.08.2019 року, який набрав законної сили, тобто затриманий на виконання вироку суду (а.п.27).

Судова колегія наголошує, що з урахуванням положень ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» та ч.2 ст.532 КПК України, строком попереднього ув`язнення є строк перебування особи під вартою виключно до набрання вироком законної сили. В даному провадженні цією датою є 21 січня 2020 року.

Вироком Дзержинського міського суду Донецької області від 05.08.2019 року ОСОБА_8 на підставі ч.5 ст.72 КК України в строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 27.01.2017 року по 08.09.2017 року включно, із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі. Період часу з 08.09.2017 року по 28.02.2020 року не підлягає перерахунку відповідно до ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015 року, оскільки у вказаний період засуджений не перебував під вартою, останньому був змінений запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, тобто цей період не є строком, який включається у строк попереднього ув`язнення.

Стосовно зарахування періодів з 28.02.2020 року по 09.09.2020 року та з 09.02.21 року по 24.03.2021 року (фактичне відбування покарання за вироком Дзержинського міського суду Донецької області від 05.08.2019 року), про що йдеться в клопотанні засудженого, то на переконання колегії суддів даний період не підлягає перерахунку відповідно до ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015 року, оскільки у вказані періоди засуджений саме відбував покарання, а період фактичного відбування покарання не є строком, який згідно вищенаведеної норми Закону включається у строк попереднього ув`язнення. Даний перелік строків є вичерпним.

Крім того, посилання засудженого на застосування положень ч.4 ст.84 КК України також є безпідставними, оскільки відповідно до наданих матеріалів до засудженого ОСОБА_8 не застосовувались примусові заходи медичного характеру.

Не підлягає застосуванню до засудженого ОСОБА_8 і положення ч.2 ст.84 КК України.

Так, відповідно до ч.2 ст.84 КК України, особа, яка після вчинення злочину або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.

Водночас, з аналізу положень ст.84 КК України та у відповідності до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу» №8 від 28.09.73 року зі змінами та доповненнями, факт захворювання засудженого на тяжку хворобу сам по собі не тягне обов`язкового звільнення від відбування покарання. При вирішенні судом питання про звільнення від подальшого відбуття покарання осіб, які захворіли на тяжку хворобу, суд має виходити не тільки з висновку лікарської комісії, а й враховувати тяжкість вчиненого злочину, поведінку засудженого під час відбуття покарання, ставлення до праці, ступінь його виправлення, чи не ухиляється він від призначеного лікування, а також інші обставини. При виникненні сумнівів щодо правильності висновку лікарської комісії суд вправі призначити судово-медичну експертизу.

Обов`язковою умовою для вирішення питання про звільнення особи від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі є висновок лікарсько-консультативної комісії, який складається за результатами засідання вказаної комісії, після обстеження особи, її стаціонарного лікування та вивчення медичної документації. Без такого висновку лікарсько-консультативної комісії суд позбавлений можливості вирішувати питання, пов`язані із звільненням засуджених від подальшого відбування покарання за хворобою.

Окрім цього, законодавцем встановлений вичерпний перелік хвороб, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 01.07.2020 року №2256/5/1491.

Висновки лікарсько-консультативної комісії проведеного медичного огляду засудженого ОСОБА_8 вказують на відсутність у засудженого захворювань, які входять до «Переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання» (а.п.11-14).

Враховуючи обов`язкову умову для застосування норми, передбаченої частиною 2 статті 84 Кримінального кодексу України, у вигляді звільнення від подальшого відбування покарання за хворобою, а саме наявність захворювання, визначеного вищевказаним Переліком, колегія суддів вважає, що до засудженого ОСОБА_8 не може бути застосовано звільнення від відбування подальшого покарання за хворобою, оскільки на даний час відсутні відомості, які б свідчили про наявність у засудженого захворювань, передбачених «Переліком захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання» і які слугували б підставою для його звільнення.

Отже, колегія суддів, не вбачає правових підстав для зарахування ОСОБА_8 у строк відбуття покарання строку фактичного відбування покарання за вироком з 28.02.2020 року по 09.09.2019 року та з 09.02.2021 по 24.03.2021 року згідно ч.4 ст.84, ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України від 26.11.2015 року № 838-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання». Також не вбачає правових підстав для звільнення засудженого ОСОБА_8 від відбування подальшого покарання за хворобою.

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги захисника є безпідставними.

Керуючись ст.ст.405, 407, 419, 539 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 08 жовтня 2021 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування ч.4 ст.84 КК України, ч.5 ст.72 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4