УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 липня 2021 року

м. Київ
справа № 207/4194/19
провадження № 51-2074ск22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської областівід 12 січня 2022 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 13 квітня 2022 року, які постановлені в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001468, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська, проживаючого у АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 червня 2014 року за ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі КК України), на підставі ст. 71 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців; звільненого 04 вересня 2017 року за відбуттям строку покарання,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.
Суть питання
За вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської областівід 12 січня 2022 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за те, що він повторно, 29 жовтня 2019 року приблизно о 02 год 09 хв, за допомогою принесеного з собою предмету, схожого на каміння, розбив віконне скло магазина «Забава», розташованого у АДРЕСА_2 ), який належить ОСОБА_6 та, впевнившись у відсутності сторонніх осіб і спрацюванні сигналізації, підійшов до розбитого вікна, розташованого зліва від вхідних дверей магазина «Забава», правою рукою проник до приміщення магазину, де зі стелажа з винно-горілчаною продукцією дістав пляшку напою «Лонгміксер Персик-Маракуя». При цьому його дії були помічені реалізатором ОСОБА_7 , яка з метою припинення викрадення майна відразу почала кричати та за допомогою тривожної кнопки викликала охорону. Однак, ОСОБА_5 на законні вимоги ОСОБА_7 не відреагував та розуміючи, що його протиправні дії помічені, витягнув з приміщення магазина пляшку горілки «Козацька рада» та утримуючи при собі викрадене майно, з місця скоєння кримінального правопорушення зник, чим завдав потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 201 грн 82 коп.
Не погоджуючись із вказаним рішенням місцевого суду, сторона захисту оскаржила його до апеляційного суду.
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 13 квітня 2022 року залишив вирок місцевого суду без змін.
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно надану оцінку доказам та допущені, на його думку, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати постановлені у кримінальному проваджені судові рішення і закрити кримінальне провадження стосовно ОСОБА_5 .
Обґрунтовуючи наведене захисник указує на те, що оскаржувані судові рішення є незаконними, необґрунтованими і невмотивованими, а винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, не доведено належними доказами, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи. Також захисник вказує, що злочин за ч. 3 ст. 186 КК України підлягає перекваліфікації, оскільки ніхто не бачив, як ОСОБА_5 викрав товар, а показанням свідка ОСОБА_7 судами надано неправильну оцінку.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Згідно зі ч. 1 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
За ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок.
Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не є підставою для перегляду судових рішень в касаційному порядку. При розгляді касаційної скарги суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами попередніх інстанцій.
Однак, попри те, що захисник посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, суть його касаційної скарги полягає у незгоді з наданою судами першої та апеляційної інстанції оцінкою доказів і, відповідно, встановленими судами фактичними обставинами, що, виходячи з вимог ст. 438 КПК України, не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Верховний Суд звертає увагу захисника на те, що зазначені обставини, сторона захисту вже висловлювала у суді першої інстанції, на які судом була надана вмотивована відповідь, та у суді апеляційної інстанції, який перевірив висновки місцевого суду і визнав їх обґрунтованими та вмотивованими, навівши достатні аргументи й підстави для прийняття такого рішення.
Встановивши фактичні обставини справи, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, місцевий суд дав їм оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, а в сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
За встановлених судом фактичних обставин, зміст яких детально відображено у вироку, дії ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 186 КК України кваліфіковано правильно.
Не погоджуючись з вироком місцевого суду, сторона захисту подала апеляційні скарги, в яких наводила доводи щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, які за змістом та суттю є аналогічні доводам викладеним захисником у касаційній скарзі.
Апеляційний суд, під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку, ретельно перевірив усі посилання й доводи, викладені стороною захисту у згаданих апеляційних скаргах, й вмотивовано відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог, навівши достатні аргументи та підстави для прийняття такого рішення.
Зокрема, обґрунтовуючи свій висновок апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції в достатній мірі дослідив обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, повно та всебічно перевірив надані сторонами кримінального провадження докази, дав їм належну оцінку у сукупності та обґрунтовано послався на них у вироку, як на докази доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.
Так, суд апеляційної інстанції зазначив, що твердження сторони захисту про те, що обвинувачений ОСОБА_5 не вважав свої дії відкритими, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду справи, а тому є необґрунтованими та надуманими виходячи з наступного.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 надала чіткі та послідовні пояснення, які узгоджуються з іншими дослідженими судом першої інстанції письмовими доказами, щодо тієї обставини, що вона побачила, як обвинувачений через вікно почав брати спиртні напої та спустилась на перший поверх і гучно крикнула. Після того, як обвинувачений ОСОБА_5 почув її крики, взяв останню пляшку і втік.
Пояснення свідка ОСОБА_7 узгоджуються з доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Так відповідно до відеозапису з камер спостереження чітко видно, що свідок ОСОБА_7 була в залі магазину та бачила як ОСОБА_5 підійшов до магазину, і після того як в нього не вийшло видавити скло, він його розбив та забрав спиртні напої. Надані під час судового засіданні покази свідка ОСОБА_7 , на думку суду, повністю відповідають її поясненням наданим під час проведення слідчого експерименту, в ході якого було встановлено, що крик ОСОБА_7 було чутно зовні.
Крім того, апеляційний суд зазначив, що за правилами, передбаченими статтями 352, 353 КПК України, свідок ОСОБА_7 була попереджена про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих свідчень, а тому будь-яких підстав недовіряти її показам або ставити їх достовірність під обґрунтований сумнів у суду першої інстанції не було.
З такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій погоджується і Верховний Суд.
Для відмежування крадіжки від грабіжу слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій. Дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, кваліфікуються як грабіж.
Так, з копій судових рішень доданих до касаційної скарги слідує, що фактично діяння, яке полягало у викраденні чужого майна, було розпочато ОСОБА_5 таємно, однак не досягнуло стадії закінченого злочину, оскільки було виявлене. При цьому, не зважаючи на це, засуджений продовжив реалізацію задуманого і заволодів вилученим майном, залишаючи поза увагою крик ОСОБА_7 . Таким чином, відбулося переростання таємного викрадення у відкрите, оскільки вчинювана крадіжка не досягнула стадії закінченого злочину, однак дії було продовжено і тоді, коли вже не були таємними.
З огляду на викладене суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що викрадення чужого майна ОСОБА_5 розпочав як таємне, однак у подальшому продовжив відкрито у зв`язку із виявленням його дій ОСОБА_7 . Таким чином, судом правильно кваліфіковано його дії за ч. 3 ст. 186 КК України.
Також Верховний Суд погоджується з висновками попередніх судів, що часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини є його формою захисту і бажанням уникнути відповідальності за більш тяжке кримінальне правопорушення, виходячи з обставин цього кримінального провадження.
Таким чином, твердження сторони захисту, що засуджений не чув крик працівника магазину, не знайшли свого підвердження з огляду на встановлені судом фактичні обставини.
З огляду на зазначене, Верховний Суд приходить до висновку, що вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду є належно умотивованими та обґрунтованими і за змістом відповідають вимогам статей 370, 419 КПК України, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися при постановленні рішень.
Таким чином, твердження наведені захисником у касаційній скарзі не спростовують правильності висновків, викладених у судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій, і не містять вагомих доводів, які би дозволили Верховному Суду дійти переконання, що рішення судів були постановлені з істотними порушеннями норм права або неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, які можуть поставити під сумнів їх законність, а тому підстави для задоволення касаційної скарги захисника відсутні.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 січня 2022 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 13 квітня 2022 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3