Житомирський апеляційний суд
Справа №296/6095/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 176 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2022 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі в режимі відеоконференції матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 04 квітня 2022 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 днів, а саме по 02.06.2022 року (включно).

в с т а н о в и л а:

На розгляді Корольовського районного суду м. Житомира перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за п.п.1,4 ч.2 ст.115 КК України.

Строк дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави продовжено.

На адресу суду першої інстанції прокурор надіслав клопотання про продовження строку дії обраного щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики, що слугували підставою для обрання таких запобіжних заходів, не зникли і існують на даний час та виключають можливість зміни міри запобіжного заходу.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 04 квітня 2022 року продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави обвинуваченому ОСОБА_7 на строк 60 днів по 02.06.2022 (включно) без визначення розміру застави.

Своє рішення суд обґрунтував тим, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 закінчується 04.04.2022р., однак судове провадження потребує часу для розгляду, та ризики, які були підставою для обрання заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою продовжують існувати.

На вказане рішення захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Корольовського районного суду міста Житомира від 04.04.2022 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

Посилається на те, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального та матеріального права; неповним з`ясуванням обставин, що мають значення по справі; недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав доведеними; невідповідності висновків суду обставинам справи в зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Зазначає, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які прямі докази які б вказували на бажання чи можливість обвинуваченого ОСОБА_7 переховуватись від суду, чи здійснювати тиск на будь-яких осіб. Посилається на те, що досудове розслідування завершене та триває судовий розгляд справи, по справі зібрані всі необхідні докази, допитані потерпіла та всі свідки по справі та жодний з учасників справи не заявляли про будь-який тиск на них зі сторони ОСОБА_7 . Однак вказані обставини не були належним чином враховані судом першої інстанції при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу.

Вказує, що ні в клопотанні про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, ні в самій ухвалі не вказано жодного конкретного ризику щодо ОСОБА_7 .

Посилається на те, що суд в порушення вимог статті 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів не оцінити в сукупності всі обставини та характеризуючі обставини щодо обвинуваченого ОСОБА_7 .

Зазначає, що ОСОБА_7 знаходиться під вартою більше 3 років, раніше несудимий, є особою працездатного віку; має постійне місце проживання та реєстрації; до затримання був працевлаштований та працював будівельником, може забезпечити своє утримання, а також за необхідності відшкодувати можливу матеріальну і моральну шкоду, завдану злочином.

Посилається на те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, де виключно позитивно характеризується, під час досудового слідства не надав жодних підстав вважати можливим, що він будь-яким чином буде ухилятися від суду, від виконання процесуальних обов`язків, впливати на свідків, потерпілих, а тим більше вчиняти нові злочини, а тому можливо обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Вказані обставини не були враховані судом, що призвело до помилкового продовження найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу просили її задовольнити.

Прокурор заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження, перевіривши ухвалу суду в межах ст.404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В провадженні Корольовського районного суду м. Житомира перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п.1,4 ч.2 ст.115 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

У відповідності до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає що, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, в судовому засіданні суду першої інстанції під час розгляду вказаного кримінального провадження, в порядку ст.331 КПК України, було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого та клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 на домашній арешт.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.

Суд першої інстанції ретельно перевірив доводи захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 на домашній арешт, заперечення прокурора, який просив продовжити відносно обвинуваченого термін тримання під вартою, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою.

Разом з тим, колегія суддів зважає і на те, що при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_7 умисного особливо тяжкого злочину, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого вказують на обґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою останнього.

Також судом першої інстанції було враховано й те, що обвинувачений перебував у розшуку під час досудового розслідування, характер злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , відсутність законних джерел доходів та відсутність міцних соціальних зв`язків, що дало підстави вважати, що існують обґрунтовані ризики щодо негативної поведінки обвинуваченого у суспільстві, можливість в подальшому перешкодити виконанню процесуальних рішень по справі, та з метою ухилення від покарання може переховуватися від суду.

Колегія суддів визнає безпідставними доводи апелянта про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.

На думку колегії суддів, наявність у обвинуваченого постійного місця проживання неможливо віднести до тих стримуючих чинників, які б були у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення ним дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання та належного виконання покладених процесуальних обов`язків.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи захисника та обвинуваченого щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_7 .

Таким чином, вирішуючи клопотання, як захисника обвинуваченого щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який, так і прокурора про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції, відповідно до ст.178 КПК України, врахував тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винним, дані про особу обвинуваченого, який обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого правопорушення, та врахував наявність передбачених ст.177 КПК ризиків переховуватися від суду, а тому дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою останнього та відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

Усі викладені захисником апеляційні доводи були об`єктом дослідження судом і ним надана належна оцінка.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону, та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 04 квітня 2022 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 днів, а саме по 02.06.2022 року (включно), залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: