КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду кримінальне провадження №0001163 стосовно,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою-технічною освітою, розлученого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 185 КК України за апеляційною скаргою прокурора Святошинської окружної прокуратури прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 20 червня 2022 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 20.06.2022 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України.

Також цим вироком, вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно вироку, суд визнав доведеним, що ОСОБА_6 , 26.05.2022 о 15 год. 16 хв., реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи в приміщенні магазину «Новус», що розташований по вул. Святошинська, 3 в м. Києві, користуючись тим, що за його діями ніхто з оточуючих осіб не спостерігає, взяв з полиць належний ТОВ «Новус Україна» товар на загальну суму 1019 гривень 62 копійки (без ПДВ), пройшов повз касу та не розрахувавшись за вказаний товар, вийшов з приміщення магазину, однак на вулиці біля виходу з магазину був затриманий працівниками охорони магазину.
Дії ОСОБА_6 суд кваліфікував за ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку) у період воєнного стану.

На вказаний вирок прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить скасувати вирок Святошинського районного суду м. Києва від 20.06.2022 року стосовно ОСОБА_6 в частині призначеного йому покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років, а в решті вирок залишити без зміни.
В обґрунтування доводів поданої апеляційної скарги апелянт посилається на недотримання судом першої інстанції вимог ч.2 ст. 50, ч.2 ст. 65 КК України та необґрунтоване звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Апелянт вважає, що приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд належним чином не мотивував свого рішення, не надав правової оцінки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретним обставинам справи, даним про особу обвинуваченого, характеру та ступеню суспільної небезпечності, а саме те, що обвинувачений не працює, неодружений і у нього відсутні соціальні та родинні зв`язки, що свідчить про суспільну небезпеку ОСОБА_6 та необхідність призначення йому лише реального покарання, оскільки саме такий захід примусу внесе корективи у соціально-психологічні властивості обвинуваченого, нейтралізує негативні настанови та позбавить можливості вчиняти нові кримінальні правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги прокурора Святошинської окружної прокуратури; пояснення обвинуваченого, який заперечував проти апеляційної скарги прокурора та просив вирок суду першої інстанції залишити без зміни; дослідивши наявні в матеріалах справи дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 ; провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження №0001163 та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора Святошинської окружної прокуратури задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, за згодою учасників судового розгляду, керуючись вимогами ст. 349 КПК України після допиту обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, погодившись з фактичними обставинами справи, дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи, що фактичні обставини справи ніким з учасників судового провадження не оспорювалися і докази щодо них, на підставі ч.3 ст. 349 КПК України не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин апеляційним судом не перевіряються і прокурором вирок суду в цій частині не оскаржується.

Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Переглядаючи в порядку ч.1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів не погоджується з доводами прокурора щодо невідповідності призначеного ОСОБА_6 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості, яке на його думку не відповідає положенням ст.ст. 50, 65 КК України та необґрунтованого звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Згідно ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так й іншими особами.

За приписами ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до положень ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 185 КК України, яке за класифікацією кримінальних правопорушень згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, конкретні обставини вчинення інкримінованого кримінального правопорушення та ставлення обвинуваченого до скоєного, а саме його щире каяття, що суд обґрунтовано визнав обставиною, яка пом`якшує покарання та за відсутності обставин, що обтяжують покарання призначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.4 ст. 185 КК України. Також, суд дійшов висновку, що перевиховання ОСОБА_6 можливе без ізоляції його від суспільства та вважав необхідним застосувати до нього ст. 75 КК України.

Отже, врахувавши принцип індивідуалізації покарання, використовуючи не надмірні, а лише необхідні та зумовлені загальною метою заходи, за наявності такої пом`якшуючої покарання обставини, як щире каяття обвинуваченого, та за відсутності обтяжуючих обставин, враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , суд обґрунтовано призначив йому покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах, передбачених санкцією ч.4 ст. 185 КК України із застосуванням положень ст. 75 КК України, з чим також погоджується і суд апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що дані про особу обвинуваченого, характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення свідчать про суспільну небезпеку ОСОБА_6 та необхідність реального відбування ним покарання у місцях позбавлення волі, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, зважаючи на конкретні обставини справи, з урахуванням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який щиро розкаявсяу вчиненому, запевнив суд у тому, що він зробив для себе належні висновки і його поведінка у суді вказує на те, що він не є особою, виправлення якої можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про застосування положень ст. 75 КК України та звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням та покладенням на нього обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

Інших даних на спростування висновків суду в апеляційній скарзі прокурором не наведено, матеріалами провадження не встановлено, і в ході апеляційного розгляду не здобуто.

За викладеним, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_6 законним та обґрунтованим, призначене покарання необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Святошинської окружної прокуратури ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 20 червня 2022 року у кримінальному провадженні №0001163 стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 185 КК України без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3