Справа № 953/4502/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2022 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисників адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0001798 від 10.06.2022 за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Великий Бурлук Харківської області, з повною середньою освітою, працюючого в КНП ХОР «ЦЕМД та МК» водієм автомобіля швидкої допомоги, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Громадянин України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , добровільно, у невстановлений період часу, починаючи з 05.03.2022, вирішив підтримувати діяльність військовослужбовців рф проти України. Разом з тим, у період з 06.05.2022 по 07.05.2022 (більш точну дату та час в ході судового розгляду не встановлено), останній вирішив здійснити передачу матеріальних ресурсів, у вигляді двох автомобілів представникам збройних (воєнізованих) формувань держави-агресора російської федерації.

Так, ОСОБА_6 , переслідуючи мету надання допомоги представникам збройних сил російської федерації, а також, підконтрольним їм, так званим «ДНР/ЛНР», у період не раніше 05.03.2022, з моменту окупації с. Тернова, Харківського району, Харківської області, за невстановлених обставин, вирішив добровільно здійснювати колабораційну діяльність, а саме: підтримуючи рішення та дії держави агресора, передавати матеріальні ресурси збройним (воєнізованим) формуванням держави-агресора військовослужбовцям збройних сил рф.

Починаючи з 05.03.2022 ОСОБА_6 підтримував та виправдовував (в тому числі публічно) рішення та дії російської федерації, спрямовані на агресію проти України. За вказане сприяння, ОСОБА_6 отримував привілейоване ставлення від військових та представників окупаційних сил.

Крім того, на початку травня місяця 2022 року, приблизно 07.05.2022 (більш точну дату та час в ході судового розгляду не встановлено), незадовго до звільнення Збройними Силами України с. Тернова, Харківського району, Харківської області під час відступу військовослужбовців держави-агресора рф від своїх займаних позицій, ОСОБА_6 , добровільно здійснив передачу матеріальних ресурсів, а саме свого транспортного засобу (ГАЗ 31105), а також транспортного засобу свого сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ВАЗ 2110), з метою надання допомоги військовослужбовцям рф у вивозі останніх в сторону м. Вовчанська, Харківської області.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.4 ст.111-1 КК України - коларобаційна діяльність, а саме, вчинення дій, спрямованих на передачу матеріальних ресурсів незаконним збройним чи воєнізованим формуванням, створеним на тимчасово окупованій території, та збройним (воєнізованим) формуванням держави агресора.
Дотримуючись засад кримінального судочинства, а саме доступу до правосуддя і змагальності сторін та свободи в поданні ними доказів, відповідно до вимог ст. 351 КПК України, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 , свою провину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, пояснив суду, що скоїв злочин саме так як вказано в обвинувальному акті. Фактичні обставини справи, кваліфікацію злочину, а також наслідки злочину не оспорює.
Обвинувачений та його захисник вважали недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ним не оспорюються. Цю позицію підтримала і сторона обвинувачення.
Сторони кримінального провадження під час судового розгляду клопотань про визнання доказів недопустимими не подавали.
Судом роз`яснені положення ч. 3 ст. 349 КПК України, учасникам процесу вони зрозумілі.
Беручи до уваги повне визнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини, а також те, що сторони не піддають сумніву фактичні обставини справи, відсутність у суду сумніву в правильності розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, добровільності та істинності його позиції, суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ними не оспорюються, розглянув дане кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, попередньо роз`яснивши наслідки такого порядку дослідження доказів, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів досудового розслідування, зокрема даних, що характеризують особу обвинуваченого.
Суд проводив розгляд даного кримінального провадження лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
Аналізуючи обставини, що визнаються учасниками судового провадження, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 в обсязі пред`явленого обвинувачення (ст. 337 КПК України) є доведеною.
Дії ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 111 КК України, тобто коларобаційна діяльність, а саме, вчинення дій, спрямованих на передачу матеріальних ресурсів незаконним збройним чи воєнізованим формуванням, створеним на тимчасово окупованій території, та збройним (воєнізованим) формуванням держави агресора.
Така юридична оцінка дій обвинуваченого відповідає фактичним обставинам, встановленим по справі.
Даними, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 встановлено, що він раніше не судимий, має повну середню освіту, працює в КНП ХОР «ЦЕМД та МК» водієм автомобіля швидкої допомоги, має місце проживання та реєстрації, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Згідно зі ст.ст. 50, 65 КК Україниособі, яка скоїла злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинне бути адекватним характеру скоєних дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України, а саме з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових злочинів та враховує характер і ступень тяжкості скоєного злочину, пом`якшуючу покарання обставину, особу ОСОБА_6 , його відношення до скоєного злочину, та вважає, що обвинуваченому ОСОБА_6 слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, оскільки саме такий вид покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Окрім того, враховуючи наслідки вчиненого діяння, суд вважає необхідним позбавити ОСОБА_6 права обіймати посади або займатися діяльністю, пов`язаною із виконанням функцій держави та місцевого самоврядування, чи з надання публічних послуг строком на 10 (десять) років.
Відповідно до ст. 77 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.

Враховуючи, що судом прийнято рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, конфіскація яка передбачена санкцією ч. 4 ст. 111-1 КК України, як додаткове покарання, в даному випадку застосуванню не підлягає.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі, із позбавленням права обіймати певні посади або займатися діяльністю, пов`язаною із виконанням функцій держави та місцевого самоврядування, чи з надання публічних послуг строком на 10 (десять) років.
Звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбуття призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього в силу ч. 1 ст. 76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий - суддя ОСОБА_1