В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.09.2022 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Дорошенко С.І.,

при секретарі Кричевській Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, кримінальне провадження за № 0000610, внесене до ЄРДР 19.09.2021 року, за обвинуваченням

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лебяж`є ленінградської області, громадянина України, з вищою освітою, працюючого провідним інженером інституту металофізики ім. Г.В. Курдимова НАН України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор Усенко Л.М.,

захисник Шевчук А.А.,

в режимі відеоконференції

обвинувачений ОСОБА_1

У С Т А Н О В И В:

18.09.2021 року приблизно о 17 годині 10 хвилин, ОСОБА_1 , керуючи технічно-справним автомобілем марки "CHERY AMULET", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по 1 км автодороги «Фастівське Шосе с. Дрозди» на території Білоцерківського району Київської області, в напрямку с. Дрозди, в порушення вимог п. 2.3 (б) Правил дорожнього руху України, де вказано: «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі», не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, невчасно відреагував на її зміну, та в порушення вимог пункту 12.1 Правил дорожнього руху України, де вказано: «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», проявив злочинну самовпевненість, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух, внаслідок чого не впорався з керуванням та виїхав на ліве узбіччя по ходу руху автомобіля, де допустив зіткнення зі стовбуром дерева.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля "CHERY AMULET", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень загинули на місці події.

Грубе порушення водієм ОСОБА_1 вимог п.п. 2.3 (б) та 12.1 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та наслідками у вигляді смерті ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України визнав повністю, щиро розкаявся, підтвердив обставини вчинення ним кримінального правопорушення. Зазначив, що 18.09.2021 року, приблизно о 17 годині, можливо трохи пізніше, керував технічно справним автомобілем марки "CHERY AMULET" та рухався в напрямку с. Дрозди Білоцерківського району, не впорався з керуванням та здійснив зіткненнязі стовбуром дерева. Не заперечував, що порушив п.п. 2, 3 б та 12.1 Правил дорожнього руху, внаслідок яких трапилася дана дорожньо-транспортна пригода та спричинила смерть пасажирів його транспортного засобу. Він не хотів таких наслідків. Просив суворо не карати. Зазначив, що водійський стаж на автомобілі трохи більше 10 років, ніколи не порушував ПДР, завжди їздив уважно, умислу на вчинення злочину не мав. Рухався з допустимою швидкістю, але можливо, вона не була безпечною. Коли він керував автомобілем, то в нього задзвонив телефон, який лежав біля ручника, і він очима на нього відволікся та не впорався з керуванням. Автомобіль відкинуло в ліво, він намагався виправити ситуацію, контролювати рух, однак не впорався з керування і автомобіль пішов юзом та здійснив зіткнення з деревом. Повідомив, що загиблими є його цивільна дружина та його друзі. Після ДПТ він ногою вибив водійські двері, вийшов та намагався надати допомогу дружині, робив штучне дихання, однак всі були без свідомості. Швидку та поліцію викликали люди, які проїжджали поряд. Повідомив, що потерпілі до нього претензій не мають, про що надали відповідні заяви. Він відшкодував шкоду, а саме дав кошти ОСОБА_5 , також брав участь у витратах на поховання своєї дружини. В подальшому має намір, в рахунок відшкодування шкоди, переписати на дочку дружини частину свого будинку. До вказаного часу цього не зробив, оскільки у нотаріуса великі черги. Повідомив, що шкодує, що так сталося, йому приходиться із цим жити. Готовий нести покарання. На даний час виїхав з України до ФРН та оформив статус біженця, оскільки у державі військовий стан, ведуться бойові дії і є загроза його життю та здоровю. Зазначив, що якщо суд вирішить за можливе не позбавляти його волі, то він і далі хотів би приносити користь суспільству своєю працею. Повідомив, що на даний час знаходится у відпустці за власний раахунок. Наголосив, що не покине потерпілих та в подальшому, по мірі можливості, буде їм всіляко допомагати.

Показання обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

З`ясувавши думки учасників судового провадження про обсяг та порядок дослідження доказів по справі, враховуючи, що ОСОБА_1 повністю визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, ніхто з учасників не піддає сумніву й не оспорює фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, вірно розуміють зміст цих обставин, у суду немає сумнівів у добровільності та істинності позиції учасників процесу, а тому, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд вважає за недоцільне проводити дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись лише допитом обвинуваченого та матеріалами кримінального провадження, які характеризують його особу й стосуються речових доказів у провадженні. При цьому судом роз`яснено, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Такий висновок суду ґрунтується також і на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006 року, відповідно до п. 113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у межах кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого кримінального обвинувачення. Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»).

Судовий розгляд проведено стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і в межах висунутого обвинувачення за ч. 3 ст. 286 КК України, відповідно до вимог ст. 337 КПК України.

Суд встановив, що своїми діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель кількох осіб, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 286 КК України.

При призначенні ОСОБА_1 покарання, суд враховує вимоги ст. 65 КК України, згідно із якими особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. Європейський Суд вказує, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.

Норми КК України наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Згідно досудової доповіді на обвинуваченого, складеної представником персоналу органу пробації Фастівського районного відділу №1 філії Державної установи "Центр пробації" у м. Києві та Київській області, вивчалась особистість обвинуваченого ОСОБА_1 , так ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як низький. Ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як низький. Також, уповноважений орган з питпань пробації вважає, за можливе, виправлення особи без ізоляції від суспільства.

При призначенні виду та розміру покарання ОСОБА_1 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого необережного злочину, дані про особу обвинуваченого, його вік, який раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, працює, позитивно характеризується за місцем роботи.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого не встановлено.

Також судом враховано позицію потерпілих, викладену в поданих до суду заявах, які не мають до обвинуваченого матеріальних та моральних претензій, а саме ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про призначення покарання не повязаного з позбавленням волі та ОСОБА_7 , який щодо призначення покарання покладається на розсуд суду.

Врахувавши всі обставини справи в їх сукупності, дані про особу обвинуваченого, позицію потерпілих, ставлення винного до вчиненого, наявність обставин, що помякшують покарання, та відсутність тих, що його обтяжують, суд дійшов висновку необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч. 3 ст. 286 КК України.

Що стосується додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 286 КК України, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, то суд враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини злочину, встановлення прямого причинного зв`язку порушень ОСОБА_1 вимог пунктів Правил дорожнього руху України з вказаною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками, суд дійшов висновку, що воно має бути призначено у межах санкції ч. 3 ст. 286 КК України.

Таке покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

В даному конкретному випадку, суд не вбачає підстав для застосування ст. 75 КК України, оскільки звільнення від відбування покарання, не сприятиме меті покарання та не буде достатнім для виправлення обвинуваченого попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України, в даному конкретному випадку, на думку суду, не буде відповідати характеру вчиненого злочину, його суспільній небезпеці, не буде належним чином сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним інших правопорушень.

При цьому суд враховує положення ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Суд констатує, що злочинні дії ОСОБА_1 мають істотні незворотні наслідки - спричинення смерті трьох осіб.

Таким чином, незважаючи на наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, визнання винуватості, відсутність матеріальних претензій з боку потерпілих, тяжкості вчиненого необережного злочину, обставини вчиненого злочину, наслідки у виді смерті трьох осіб, суд не знаходить підстав для застосування до ОСОБА_1 положень ст. ст. 69, 69-1, 75 КК України.

На думку суду, призначене покарання у виді позбавлення волі, в мінімальних межах санкції статі обвинувачення, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_1 та попередження вчинення нових злочинів, воно буде перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого правопорушення, його наслідками і особою винного та не буде становити особистий надмірний тягар для особи.

Установлено, що підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників кримінального провадження та враховуючи, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 вересня 2021 року на автомобіль марки "CHERY AMULET", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , скасувати, оскільки відпала потреба у подальшому застосуванні цього заходу.

Цивільні позови не заявлено.

Процесуальні витрати слід стягнути з обвинуваченого на користь держави в розмірі 3089 грн. 16 коп.

Долю речових доказів суд вирішує згідно ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 7, 349, 368, 370, 373, 374, 394 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та призначити йому покарання за ч. 3 ст. 286 КК України 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Запобіжний захід ОСОБА_1 до вступу вироку в законну силу не застосовувати.

Строк відбування покарання ОСОБА_1 обчислювати з часу фактичного затримання, після вступу вироку в законну силу.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 вересня 2021 року на автомобіль марки "CHERY AMULET", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Речові докази:

- автомобіль марки "CHERY AMULET", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зберігається на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Матросова, 48 - А - повернути власнику ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави витрати на проведення судових експертиз в розмірі 3089 (три тисячі вісімдесят дев`ять) грн. 16 коп.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, не може бути оскарженим в апеляційному порядку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Суддя: С. І. Дорошенко