Справа № 740/5302/21
Провадження № 1-кп/740/88/22
УХВАЛА
31 жовтня 2022 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники справи:

- прокурор ОСОБА_3 ,

- обвинувачений ОСОБА_4 ,

- захисники ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ніжині кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 296 КК України,

установив:
У Ніжинському міськрайонному суді Чернігівської області перебуває на розгляді вищевказане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 296 КК України (справа № 740/5302/21, провадження № 1-кп/740/88/22). Судовий розгляд кримінального провадження неодноразово відкладався з різних причин, востаннє на 31.10.2022, 14-00 год.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 30 вересня 2022 року кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 296 КК України (справа № 740/3408/22, провадження № 1-кп/740/309/22), передано судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області ОСОБА_1 для вирішення питання щодо об`єднання з кримінальним провадженням за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 296 КК (справа № 740/5302/21, провадження № 1-кп/740/88/22).

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про об`єднання зазначених кримінальних проваджень, стосовно чого не заперечували інші учасники справи.

Заслухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи в частині клопотання прокурора, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 334 КПК України матеріали кримінального провадження можуть об`єднуватись в одне провадження або виділятися в окреме провадження ухвалою суду, на розгляді якого вони перебувають, згідно з правилами, передбаченими статтею 217 цього Кодексу.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 217 КПК України, у разі необхідності в одному провадженні можуть бути об`єднані матеріали досудових розслідувань у тому числі, щодо декількох осіб, підозрюваних у вчиненні одного кримінального правопорушення.

Оскільки об`єднання матеріалів кримінального провадження є правом, а не обов`язком суду, то вирішуючи відповідне питання суд (1) має виходити з наявності визначених для цього підстав, (2) керуватися загальними принципами КПК України, та Конвенції, (3) надати оцінку можливого негативного впливу об`єднання матеріалів кримінального провадження, з урахуванням обставин конкретного провадження / проваджень.

Відповідно до загальноприйнятого підходу, в тому числі з урахуванням принципу «процесуальної економії» суд уважає, що розслідування та судовий розгляд справи, за якою проходять не всі обвинувачені співучасники, є скоріше вимушеним заходом та має застосовуватися як виняток. Окремий судовий розгляд проваджень щодо злочину, учиненого у співучасті, створює ризик неповноти розслідування та судового розгляду і може призвести до порушення принципу об`єктивності та всебічності розгляду справи судом.

Відповідно до практики ЄСПЛ (п. 104, 105 рішення «Навальний і Офіцеров проти Росії» від 23 лютого 2016 року) окремий розгляд справ покладає на суд необхідність дотримання певних вимог під час розгляду відповідних справ, що, у свою чергу, створює додаткові ризики для охоронюваних законом прав обвинувачених.

Перша вимога - обов`язок суду утримуватися від буд-яких висновків або тверджень, що можуть стосуватися судового розгляду за іншим пов`язаним кримінальним провадженням, у тому числі відносно того, що інші можливі співучасники були причетні до цього злочину, і що це були саме вони особисто.

Друга вимога - це обов`язок суду утримуватися від прийняття фактичних обставин, викладених в іншій справі, як встановлених res judicata, тобто без додаткової перевірки, якщо обвинувачений не брав участі в попередньому процесі.

Чинне законодавство не містить прямих вказівок на необхідність дотримання судами двох вищезазначених вимог ЄСПЛ, оскільки основоположним є принцип прийняття кожним судом рішення виключно на свій розсуд, без можливості урахування обставин іншого пов`язаного провадження.

Певна можливість урахування обставин іншого провадження допускається виключно у випадках, передбачених ст. 90 КПК України, у якій зазначається, що судове рішення, яке має преюдиційне значення, не є доказом, а може бути використано лише при вирішенні питання допустимості доказів. Таке рішення має набути законної сили та встановлювати порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцією України і міжнародними договорами.

У той же час, вищенаведене жодним чином не виключає, що на думку стороннього спостерігача може убачатися певна схильність судів діяти узгоджено у подібних ситуаціях, особливо коли обидва провадження мають одночасно розглядатися тим самим судом. У п. 108 рішення ЄСПЛ «Навальний і Офіцеров проти Росії» від 23 лютого 2016 року наголошується, що «… Суд уважає, що за даних обставин суди, які розглядали пов`язані між собою справи в рамках окремого провадження, були явно схильні до того, щоб діяти узгоджено, тому що будь-які висновки, що не узгоджуються між собою, у таких справах могли поставити під сумнів юридичну чинність двох вироків, винесених тим самим судом. Суд уважає, що в цьому випадку ризик винесення вироків, що суперечать один одному, знижував мотивацію суддів до встановлення істини в справі та обмежував їхню здатність до відправлення правосуддя, що завдало непоправної шкоди незалежності та неупередженості суду, а також, у більш широкому сенсі, його здатності забезпечити справедливий судовий розгляд…»

Тобто, об`єднання проваджень у цьому випадку забезпечує дотримання загального принципу презумпції невинуватості особи, закріпленого у ст. 17 КПК України, і одночасно дозволяє у майбутньому уникнути будь-яких сумнів у неупередженості складу суду під час вирішення справи.

Також суд уважає, що об`єднання проваджень у цьому випадку є належним захистом свободи обвинувачених від самовикриття, закріпленого ст. 18 КПК України, оскільки за наявності двох проваджень в одній справі особа буде знаходитися у процесуальному статусі обвинуваченого, а у іншій може виступати як свідок. Водночас у цьому конкретному випадку відсутні додаткові процесуальні гарантії, які певним чином захищали б права обвинувачених, зокрема у жодному з проваджень не порушено питання про укладення угоди з будь-яким із обвинувачених (що могло би вплинути на подальшу оцінку судом показань відповідних осіб).

ЄСПЛ приділяє особливу увагу подібним ситуаціям, наприклад, у п. 109 рішення ЄСПЛ «Навальний і Офіцеров проти Росії» від 23 лютого 2016 року з цього приводу зазначається, що «…Суд уважає, що виділення справи Х в окреме провадження, зокрема, його засудження на підставі досудової угоди про співпрацю в межах спрощеної процедури судового провадження, скомпрометувало Х як свідка у справі заявників. Як зазначалося вище, засудження Х ґрунтувалося на версії подій, що була сформульована стороною обвинувачення та самим обвинуваченим у результаті укладення угоди про співпрацю, за відсутності необхідності перевірити таку версію або підкріпити її додатковими показаннями. Згодом, виступаючи як свідок, Х був змушений повторити покази, надані ним як обвинуваченим на підставі угоди про співпрацю. Дійсно, якби в ході судового розгляду в справі заявників було доведено, що покази Х є неправдивими, вирок, винесений на підставі досудової угоди про співпрацю, могло би бути скасовано, а призначене покарання - посилено. Більше того, коли б суд прийняв рішення про оголошення попередніх показів Х у ході судового розгляду, перш ніж захист мав можливість допитати його як свідка, у будь-якого незалежного спостерігача могло б скластися враження, що тим самим суд закликав свідка дотримуватися конкретної версії подій...».

Роздільний судовий розгляд проваджень щодо злочину, учиненого у співучасті, може призвести до відсутності у повній мірі розуміння обвинуваченим меж висунутого обвинувачення у кожному окремому провадженні. За правилами ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту. У той же час, паралельний розгляд у суді різних проваджень щодо окремих співучасників, вочевидь, ускладнює усвідомлення обвинуваченими меж висунутого обвинувачення, з огляду на наявність одних і тих самих обставин вчинення злочину у різних провадженнях.

При цьому ЄСПЛ констатує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення ЄСПЛ від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» п. 52).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 жовтня 2008 року в справі «Абрамян проти Росії» зазначив, що в тексті підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1989 року в справі «Камасінскі проти Австрії»).

Суд вважає, що матеріали провадження не містять доказів про наявність обставин, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 217 КПК України виключають можливість об`єднання кримінальних проваджень.

З урахуванням того, що за змістом двох обвинувальних актів указані особи обвинувачуються у вчиненні одних і тих самих кримінальних правопорушень, а також з метою забезпечення повного та ефективного судового розгляду та процесуальної економії часу, суд вважає клопотання прокурора про об`єднання кримінальних проваджень обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Згідно з п. 6 Розділу ІІІ Інструкції з діловодства у місцевих та апеляційних судах України, затвердженої Наказом Державної судової адміністрації України від 20 серпня 2019 року № 814, у разі об`єднання судових справ (матеріалів кримінального провадження) в одну їй присвоюється єдиний унікальний номер тієї з об`єднаних справ (матеріалів), яка надійшла до суду першою.

Разом з цим в об`єднаному кримінальному провадженні слід призначити судовий розгляд, в який викликати сторони кримінального провадження.

Згідно зі ст. 336 КПК України судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження), у разі: 1) неможливості безпосередньої участі учасника кримінального провадження в судовому провадженні за станом здоров`я або з інших поважних причин; 2) необхідності забезпечення безпеки осіб; 3) проведення допиту малолітнього або неповнолітнього свідка, потерпілого; 4) необхідності вжиття таких заходів для забезпечення оперативності судового провадження; 5) наявності інших підстав, визначених судом достатніми. Суд ухвалює рішення про здійснення дистанційного судового провадження за власною ініціативою або за клопотанням сторони чи інших учасників кримінального провадження. У разі якщо сторона кримінального провадження чи потерпілий заперечує проти здійснення дистанційного судового провадження, суд може ухвалити рішення про його здійснення лише вмотивованою ухвалою, обґрунтувавши в ній прийняте рішення. Суд не має права прийняти рішення про здійснення дистанційного судового провадження, в якому поза межами приміщення суду перебуває обвинувачений, якщо він проти цього заперечує, крім випадків здійснення дистанційного судового провадження в умовах воєнного стану.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 днів введено воєнний стан. У подальшому строк дії воєнного стану в Україні продовжувався, востаннє з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Під час судового розгляду з метою забезпечення безпеки обвинуваченого ОСОБА_8 , який перебуває в слідчому ізоляторі, суд вважає за необхідне провести судове засідання в режимі відеоконференції зі слідчим ізолятором за його участю.

Керуючись ст. 217, 334, 336, 371, 372 КПК України, суд

ухвалив:
Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 296 КК України (справа № 740/5302/21, провадження № 1-кп/740/88/22) об`єднати з кримінальним провадженням за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 296 КК України (справа № 740/3408/22, провадження № 1кп/740/309/22), присвоївши об`єднаному кримінальному провадженню номер 740/5302/21 (провадження № 1кп/740/88/22).

Судовий розгляд в об`єднаному кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 296 КК України, - призначити на 16 листопада 2022 року 14-30 годину.
Судовий розгляд кримінального провадження 16 листопада 2022 року о 14-30 годині здійснювати в дистанційному режимі відеоконференції з ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» за участю обвинуваченого ОСОБА_8 .

Доручити ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» забезпечити проведення в режимі відеоконференції судового засідання 16 листопада 2022 року о 14-30 годині та участь обвинуваченого ОСОБА_8 .

Копії ухвали негайно направити Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор» для виконання та вручення обвинуваченому ОСОБА_8 .

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1