ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2967/22 Справа № 227/124/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду об`єднане кримінальне провадження за апеляційними скаргами заступника керівника Донецької обласної прокуратури ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , на вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 03 серпня 2022 року, яким:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Новогродівка, Донецької області, громадянина України, не працюючого, з професійно - технічною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 16.02.2018 року Новогродівським міським судом Донецької області за ч.1 ст.185 Кримінального кодексу України (далі- КК) до покарання у вигляді 80 годин громадських робіт; 24.05.2018 року знятий з обліку з відбуттям покарання,-

визнано винним та засуджено: - за ч.2 ст.185 КК до 3 років позбавлення волі; - за ч.3 ст.185 КК до 4 років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком, призначено ОСОБА_9 покарання в виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст.70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарання за цим вироком та покарання, призначеного вироком Димитрівського міського суду Донецької області від 27.02.2020 року, остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у виді 5(п"яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_9 рахується з 03.08.2022 року. Зарахувати в строк відбутого покарання ОСОБА_9 період часу з 18.01.2019 року до 02.08.2022 року, включно.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_9 - не обирався.
Цивільний позов не заявлено. Долю речових доказів та процесальних витрат вирішено відповідно до положень ст.ст.100, 124 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК).
В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваним вироком ОСОБА_9 визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень за наступних обставин.
Епізод №1
29.10.2018 року, близько о 13.30 год., ОСОБА_9 , будучи особою раніше судимою за вчинення корисливого злочину, судимість за який не знята та не погашена у встановленому законом порядку, перебував у магазині «АТБ Маркет», розташованому за адресою: Донецька область, м. Добропілля, м-н. Сонячний, буд. 29а, де біля камер зберігання речей у останнього виник злочинний умисел на заволодіння чужим майном. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_9 на грунті раптово виниклого умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна і звернення його на свою користь, з метою наживи, діючи умисно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, повторно, таємно, шляхом віджиму відкрив дверцята камери зберігання № 19, яка є сховищем, звідки викрав майно, яке належить ОСОБА_10 , а саме жіночу сумку, в середині якої знаходилися жіночі джинсові штани, перепустка ТОВ "ДТЕК" на ім`я ОСОБА_10 , ключі у кількості чотирьох штук, які для потерпілої матеріальної цінності не мають, мобільний телефон марки «іРhопе 6s (А 1688) 64Gb» в корпусі сірого кольору вартістю 5920 гривень 00 копійок з sim-каргкою оператора "Vodafon", яка для потерпілої матеріальної цінності не має, та чохлом -накладкою до мобільного телефону блідо-рожевого кольору вартістю 98 гривень 67 копійок.Заволодівши майном та отримавши його в своє повне розпорядження, ОСОБА_9 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на свій розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 6018 гривень 67 копійок.
Такі дії обвинуваченого ОСОБА_9 кваліфіковано ч.3 ст.185 КК, як таємне, викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у сховище.

Епізод №2.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, 12.11.2018 року, близько о 08-00 год., ОСОБА_9 приїхав до м.Білицьке Донецької області та близько 8-30 год., проходячи біля ЗОШ № 9, розташованої за адресою: Донецька область, м Білицьке, вул. Праці, зайшов до вищевказаного закладу, де у останнього виник злочинний умисел на викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна і звернення його на свою користь, ОСОБА_9 пройшов до учбового класу, який розташований на першому поверсі, звідки з метою наживи, діючи умисно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, з рюкзака неповнолітнього ОСОБА_11 , таємно, повторно, викрав майно, яке належить матері останнього - ОСОБА_12 , а саме мобільний телефон марки «ZTE» BLADE А520 в корпусі темно-синього кольору вартістю 1262,50 грн. з sim-карткою оператора " Vodafon", яка для потерпілої матеріальної цінності не має. Заволодівши майном та отримавши його в своє повне розпорядження, ОСОБА_9 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на свій розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 1262 гривень 50 копійок.
Такі дії обвинуваченого ОСОБА_9 кваліфіковано ч.2 ст.185 КК, як таємне, викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Епізод №3.
Продовжуючи свою злочинну діяльність того ж дня, ОСОБА_9 12.11.2018 року близько о 09-30 год., проходячи біля Дитячого навчального закладу №15, розташованого за адресою: Донецька область, м.Білицьке, вул. Праці, 15, зайшов до вищевказаного закладу, де у останньою виник злочинний умисел на викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_9 пройшов до робочої роздягальні, яка розташована на першому поверсі, звідки з метою наживи, діючи умисно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, з жіночої сумки, яка належить ОСОБА_13 , таємно, повторно, викрав майно, яке належить останній, саме: жіночій гаманець, який для потерпілої матеріальної цінності не має, в середині якого знаходились грошові кошти в сумі 500 грн., а також жіноче дзеркальце з написом «AVON» та жіночі часи з написом «PERFECT» «Clasic», які також для потерпілої матеріальної цінності не мають. Заволодівши майном та отримавши його в своє повне розпорядження ОСОБА_9 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на свій розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму 500 грн.
Такі дії обвинуваченого ОСОБА_9 кваліфіковано ч.2 ст.185 КК, як таємне, викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

В апеляційній скарзі захисник порушує питання про скасування вироку суду першої інстанції у звязку з неповнотою судового розгляду; невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а також неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
В обґрунтування своїх вимог захисник посилається на невизнання обвинуваченим своєї вини в інкримінованих йому злочинах та хибність висновків суду щодо доведення вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень за ч.ч.2,3 ст.185 КК. Вважає, що судом не в повній мірі досліджені наявні у справі докази, які свідчать про непричетність ОСОБА_9 до вчинення цих злочинів. Отже сторона захисту вважає, що суд поверхово розглянув справу, дав неправильну оцінку добутим доказам, деяким доказам не дав оцінки взагалі, а деякі докази проігнорував, та в основу вироку поклав припущення, що призвело, як стверджує апелянт, до ухвалення незаконного рішення.
Окрім того, на думку захисника, призначене обвинуваченому ОСОБА_9 покарання є занадто суворим, не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Аргументує тим, що ОСОБА_9 є молодою людиною 26 років, має професійно-технічну освіту, а також під час дії військового стану в Україні є військовозобов`язаним.
З урахуванням вищенаведеного захисник просить скасувати вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 03 серпня 2022 року та визнати невинуватим ОСОБА_9 і виправдати його на підставі п.1 ч.1 ст.373 КПК України за відсутністю в діях обвинуваченого події злочинів.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, висновків суду щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_9 у скоєнні кримінальних правопорушень та правову кваліфікацію його дій за ч.2 ст.185 КК, порушує питання про зміну вироку у звязку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, всупереч положенням ч.4 ст.32 КК, безпідставно визнав встановленою кваліфікуючу ознаку повторно по епізоду вчинення ОСОБА_9 крадіжки від 29 жовтня 2018 року за ч.3 ст.185 КК. Посилається на те, що з матеріалів кримінального провадження убачається, що вироком Новогродівського міського суду Донецької області від 16.02.2018 року ОСОБА_9 було засуджено за ч.1 ст.185 КК до покарання у виді 80 годин громадський робіт та 24.05.2018 його було знято з обліку у звязку з відбуттям покарання. Відповідно до приписів п.2-1 ч.1 ст.89 КК, як вказує апелянт, такими, що не мають судимості визнаються особи, засуджені за вчинення кримінального проступку, після відбуття покарання. Отже, на думку прокурора, враховуючи положення ст.5 та п.2 ст.12 КК, кримінальне правопорушення за ч.1 ст.185 КК, є кримінальним проступком, та за яке ОСОБА_9 відбув покарання повністю, а отже в силу ст.89 КК вважається таким, що не має судимості. Таким чином, як наголошує сторона обвинувачення в апеляційній скарзі, відповідно до правової позиції ККС ВС, яка викладена у постанові від 27.09.2018 (справа №647/1831/15-к, провадження №51-336км17), припинення судимості анулює усі кримінально-правові та загально-правові наслідки засудження та призначення покарання.
З урахуванням наведеного прокурор просить змінити вирок суду в частині кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 , виключити з обвинувачення за ч.3 ст.185 КК кваліфікуючу ознаку повторно, а також виключити з вступної і мотивувальної частин вироку посилання на судимість ОСОБА_9 за вироком Новогродівського міського суду Донецької області від 16.02.2018 за ч.1 ст.185 КК.
В іншій частині вирок залишити без змін.

В судове засідання апеляційної інстанції потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомили, натомість їх неявка, відповідно до приписів ч.4 ст.405 КПК не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення захисника на підтримку поданої ним апеляційної скарги та який наполягав на її повному задоволенні, одночасно погодився з доводами апеляційної скарги прокурора, вислухавши прокурора на підтримку доводів поданої заступником керівника Донецької обласної прокуратури апеляційної скарги, але заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПКсуд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.
Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року: «Кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Однією із загальних засад кримінального провадження, передбачених п.10 ч.1 ст.7 та ст.17 КПК, є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка визначає, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2,3 ст.185 ККпри обставинах, встановлених вироком суду, основані на зібраних по справі та перевірених судом доказах, являються обґрунтованими та належним чином мотивованими.

Відповідно до положень статті 84 КПК доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Згідно статей 85 та 86 КПК належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Згідно ч.ч.1,4 ст.95 КПК показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.
Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.
Згідно ч.1 ст.98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.1 та п.3 ч.2 ст.99 КПК документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
До документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати, зокрема, складені в порядку, передбаченому цим Кодексом, протоколи процесуальних дій та додатки до них, а також носії інформації, на яких за допомогою технічних засобів зафіксовано процесуальні дії.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень не визнав та пояснив суду, що під час досудового розслідування відносно нього працівниками поліції здійснювалися недозволені методи ведення слідства, а саме : його били головою об асфальт, примушували казати те, що говорив йому слідчий, під час допитів та слідчих експериментів. Також обвинувачений суду повідомив, що у нього проблеми із психікою та він тривалий час приймав наркотичні засоби, в зв`язку із чим він не пам`ятає, що саме він підписував. Мобільний телефон ОСОБА_10 він знайшов в магазині або на ринку, він точно не пам`ятає, його тримали поліцейські та били. Також обвинувачений зазначив, що про те, щоб він відкривав дверцята шафки, де були речі ОСОБА_10 , він не пам"ятає, а якщо він і відкривав, то чому його тоді не затримала охорона «АТБ». Стосовно викрадення майна ОСОБА_14 , ОСОБА_12 обвинувачений заявив, що його взагалі не було на місці скоєння цих злочинів, а всі заяви та покази під час слідчих експериментів він робив під примусом поліції.
Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_9 , його вина підтверджується дослідженими під час судового розгляду та наведеними у вироку наступними доказами.

Так потерпіла ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснила, що 29.10.2018 року вона прийшла до магазину АТБ м.Добропілля та поставила свою сумку до камери схову, після чого закривши ячейку на ключ, пішла до торгівельної зали. Коли вона скупилася та підійшла до ячейки камери схову, остання була відкрита та пуста. В сумці, яку вона залишала в ячейці, була косметичка, телефон, ключі, пропуск на шахту і більше нічого цінного. Вона звернулася до охорони АТБ, яка викликала поліцію. Поліції вона написала заяву, проводився огляд місця події за її участі. Поліція того ж дня їй повернула сумку та речі, які в ній знаходилися. Претензіій до обвинуваченого не має, цивільний позов не заявляла, покарання просить суд призначити на розсуд суду.
Потерпіла ОСОБА_12 суду показала, що 12.11.2018 року її неповнолітній син ОСОБА_15 пішов до школи № 9 м.Білицьке разом із мобільним телефоном,який вона йому придбала, та через деякий час зі школи їй повідомили, що в сина вкрали мобільний телефон в школі, вона відразу прийшла до школи, де вже була поліція та написала заяву. Приблизно через п"ять місяців їй повернули викрадений мобільний телефон в робочому стані. Претензій до обвинуваченого не має, цивільний позов не заявляла, покрання просить суд призначити на розсуд суду.
В судовому засідання потерпіла ОСОБА_14 повідомила, що працює в дитячому садочку м.Білицьке. 12.11.2018 року вона прийшла на роботу та залишила в роздягальні куртку та сумку, в якій був гаманець з 500 гривнами, а також недорогий годинник та дзеркальце. Вона бачила обвинуваченого, а саме як той входив до дитячого садочка, але подумала, що він є одним із батьків, які привели до садочка дітей. Роздягальня не замикалася і у сторонніх осіб до неї був вільний доступ. Через деякий час вона виявила крадіжку своїх речей та викликала поліцію. Вона написала заяву про крадіжку її речей, за її участі складався фоторобот викрадача. Поліцією під час досудового розслідування їй було повернуто дзеркальцо та годинник, гроші їй не повернули. Потерпіла просила суд призначити обвинуваченому суворе покарання, оскільки судячи з поведінки обвинуваченого в судовому засіданні він не розкаявся та морочить голову.
Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні показала, що працює в ЗОШ №9 м.Білицьке та в 2018 році точної дати вона не пам"ятає, вона бачила, що до їдальні школи заходив обвинувачений, який купив чай, і саме в той час до їдальні зайшла працівник школи та повідомила, що у дитини вкрали мобільний телефон. Під час досудового розслідування із нею проводилося впізнання і вона впізнала на фото обвинуваченого як сторонню особу, яку вона того дня бачила в їдальні школи.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 показала, що їй відомо, що у співробітниці ОСОБА_14 з дитячого садочку, де вона працює, 12.11.2018 року вкрали гаманець. За декілька хвилин до виявлення крадіжки бачили в дитячому садку молодого чоловіка. Після цього викликали поліцію, яка її опитувала і вона повідомляла поліції про прикмети цього молодого чоловіка. Раніше в садочку вона цього молодого чоловіка не бачила. В судовому засідання свідок впізнала в обвинуваченому ОСОБА_9 молодого чоловіка, якого вона того дня бачила в дитячому садочку, після чого було виявлено крадіжку гаманця ОСОБА_14 .
Свідок ОСОБА_18 суду показала, що бачила обвинуваченого того дня в дитячому садочку, в якому вона працює разом із ОСОБА_14 , він виходив із роздягальні та запитав у неї де знаходиться туалет. Вона показала йому де саме знаходиться вбиральня, а потім через який-то час їй стало відомо, що у деяких співробітниць садочку зникли речі. В садочок викликали поліцію, яка допитувала співробітників дитячого садочку.
Свідки ОСОБА_19 та ОСОБА_20 суду повідомили, що були понятими під час слідчого експерименту, який проводився в ЗОШ № 9 м.Білицьке, де вони працюють, за участю обвинуваченого. Свідки повідомили суду, що обвинувачений під час слідчого експерименту добровільно показував та розказував де та як він вкрав мобільний телефон.
В судовому засіданні свідки ОСОБА_21 та ОСОБА_22 суду показали, що вони були понятими під час проведення слідчого експерименту, який проводився в магазині АТБ м. Добропілля за участю обвинуваченого, який добровільно показував та розказував як здійснив крадіжку жіночої сумки з ячейки камери схову, при цьому будь-яких недозволених методів з боку поліції до обвинуваченого не застосовувалося.

Також місцевий суд дослідив і взяв до уваги, у тому числі, такі докази.

Витяг з ЄРДР за № 0001622 від 29.10.2018 року, заяву ОСОБА_10 від 29.10.2018 року згідно яких 29.10.2018 року було відкрито кримінальне провадження за заявою потерпілої ОСОБА_10 про те, що невідомий 29.10.2018 року приблизно о 13-30 год., знаходячись в приміщенні магазину «АТБ», розташованого за адресою: Донецька область, м.Добропілля, м-н Сонячний 29а, із ячейки камери схову таємно викрав належний їй мобільний телефон марки « Iphone 6s 64Gb», чим спричинив матеріальну шкоду на суму 10000 грн. (а.с. 28, 40 том 3);

Фотографію коробки з під мобільного телефону, із зазначенням імей мобільного телефону « Iphone 6s 64Gb», яку було надано ОСОБА_10 до поліції на підтвердження належності їй викраденого з камери схову мобільного телефону (а.с. 41 том 3);
Протокол огляду місця події від 29.10.2018 року, відповідно до якого слідчим СВ Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП ОСОБА_23 в присутності понятих проведено огляд шафки №19 камери схову магазину АТБ, розташованого за адресою: Донецька область,м.Добропілля, м-н Сонячний 29а, де залишала на зберігання свої речі ОСОБА_10 , та де під час огляду було виявлено пошкодження в вигляді подряпин на задній частині замку камери схову.Також в ході огляду було оглянуто кабінет охорони магазину, де встановлено фіксуючий відеозапис пристрій (а.с. 32-35 том 3);
Заяву ОСОБА_24 , який добровільно видав працівникам поліції відеозапис з камери спостереження магазину АТБ, розташованого за адресою: Донецька область,м.Добропілля, м-н Сонячний 29а, (а.с 36 том 3);
Протокол перегляду відеозапису з магазину "АТБ", розташованого за адресою: Донецька область, м.Добропілля, м-н Сонячний 29а, від 30.10.2018 року, відповідно до якого слідчий в присутності понятих провів огляд відеозапису, на якому містяться фіксація викрадення майна, яке належить ОСОБА_10 з камери схову зазначеного магазину 29.10.2018 року (а.с. 37 том 3). В судовому засіданні судом було оглянуто відеозапис з камер спостереження з магазину "АТБ", розташованого за адресою: Донецька область, м.Добропілля, м-н Сонячний 29а, від 29.10.2018 року, з якого вбачається як обвинувачений ОСОБА_9 поклав речі та закрив одну шафку та тим же ключем віджав дверцята іншої шафки, звідки дістав із шафки камери схову сумку та після цього залишає приміщення магазину (а.с. 35 том 3);
Постанову про визнання речових доказів від 30.10.2018 року, відповідно до якої визнано речовим доказом лазерний оптичний диск 4,7 Гб із відеозаписом від 29.10.2018 року і залишено на зберігання в матеріалах кримінального провадження (а.с.39 том 3);

Заяву ОСОБА_9 віл 29.10.2018 року, згідно якої він добровільно видав мобільний телефон Айфон 6с в корпусі сірого кольору в чохлі рожевого кольору в робочому стані, який він вкрав в магазині АТБ 29.10.2018 року та зв`язку із ключами, які також ним були вкрадені (а.с. 47 том 3);
Протокол огляду предмету від 29.10.2018 року та фототаблицею до нього, відповідно до якого слідчий в присутності понятих за участю ОСОБА_9 провів огляд мобільного телефону марки « Iphone 6s 64Gb» та зв`язки ключів, які добровільно видав ОСОБА_9 (а.с. 48-52 том 3);
Протокол огляду місця події від 29.10.2018 року, відповідно до якого слідчим в пристуності понятих за участю ОСОБА_9 було оглянуто місцевість біля під`їзду № 4 будинку № 20 м-н Сонячний м.Добропілля, де в урні перед під`їздом було виявлено шкіряну жіночу сумку, яку, як повідомив ОСОБА_9 , він вкрав 29.10.2018 року приблизно о 14-00 год в приміщенні магазину « АТБ» з камери зберігання. В сумці були виявлено джинсові штани із бісером, перепустка ДТЕК ш-ти Алмазна на ім`я ОСОБА_10 .Виявлені речі були упаковані до сейф пакету та вилучені (а.с. 42-45 том 3);
Постанову про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 29.10.2018 року та заявою ОСОБА_10 , згідно яких визнано речовими доказами вилучені жіночу сумку, джинсові штани, перепустку ДТЕК на ім`я ОСОБА_10 , зв`язку із ключами, які були передані на зберігання потерпілій ОСОБА_10 (а.с. 46, 53 том 3);
Висновок експерта Донецького НДЕКЦ МВС України № 2/20-1165 від 27.11.2018 року, відповідно до якого ринкова вартість мобільного телефону торгової марки « Apple» моделі «Iphone 6s 64Gb» в корпусі сірого кольору, придбаний в 2017 році станом на 29.10.2018 року могла становити 5920 грн.00 коп., ринкова вартість чохла-накладки до мобільного телефону блідо-рожевого кольору придбаного в 2017 році станом на 29.10.2018 року могла становити 98грн.67 коп. (а.с. 57-63 том 3);
Протокол пред"явлення речей для впізнання за фотознімками від 10.12.2018 року, відповідно до якого слідчим в пристуності понятих потерпілій ОСОБА_10 було пред"явлено для впізнання чотири фотографії мобільного телефона марки Айфон S 6, під час чого потерпіла на знімку № 3 впізнала свій телефон, який у неї було викрадено (а.с. 64-66 том 3);
Протокол пред"явлення речей для впізнання за фотознімками від 10.12.2018 року, відповідно до якого слідчим в пристуності понятих потерпілій ОСОБА_10 було пред"явлено для впізнання чотири фотографії чохлу до мобільного телефона марки Айфон S 6, під час чого потерпіла на знімку № 1 впізнала свій чохол до мобільного телефону, який у неї було викрадено (а.с. 67-68 том 3);
Постанову про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 10.12.2018 року, розпискою ОСОБА_10 , відповідно до яких було визнано речовим доказом вилучений у ОСОБА_9 мобільний телефон моделі «Iphone 6s 64Gb» в корпусі сірого кольору, чохол блідо-рожевого кольору до мобільного телефону, які передані на зберігання потерпілій ОСОБА_10 (69-70 том 3);
Протокол проведення слідчого експерименту (із застосування фотозйомки) від 09.01.2019 року, відповідно до якого ОСОБА_9 в присутності понятих розказав та показав слідчому обставини викрадення ним жіночої сумки ОСОБА_10 з камери зберігання магазину АТБ, розташованого за адресою: Донецька область, м.Добропілля, м-н Сонячний ,29а, а саме про те, що з метою викрадення майна він прийшов в цей магазин та шляхом віджиму відкрив шафу № 19 камери схову та викрав жіночу сумку, яку помістив до своєї сумки. ОСОБА_9 також зазначив, що в середині сумки були мобільний телефон в корпусі сірого кольору та чохол блідо-рожевого кольору (а.с. 81-87 том 3);
Витяг з ЄРДР за № 0001671 від 12.11.2018 року, протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 12.11.2018 року, згідно яких було відкрито кримінальне провадження за ч.2 ст.185 КК України за фактом викрадення з жіночої сумки з роздягальні ДНЗ № 15 « Малятко», розташованого за адресою: м.Білицьке, вул. Праці,15, гаманець з грошима 500 грн., а також жіноче дзеркальце з написом «AVON» та жіночі часи з написом «PERFECT» «Clasic», які також для потерпілої матеріальної цінності не мають (а.с. 88,94 том 3)
Протокол огляду місця події від 12.11.2018 року, відповідно до якого слідчим в пристуності понятих було оглянуто будівлю дошкільного навчального закладу № 15 « Малятко», розташованого за адресою: м.Білицьке, вул. Праці,15, а саме роздягальні, де 12.11.2018 року було викрадено майно гр.-ки ОСОБА_14 невідомими особами (а.с. 95-96 том 3);
Заяву ОСОБА_9 від 08.01.2019 року, відповідно до якої останній добровільно видав працівникам поліції годинник та дзеркальце, які він викрав у дитячому садку м. Білицьке із сумки , яка знаходилася в підсобному приміщенні дитячого садка (а.с. 98 том 3);
Протокол огляду предмету від 08.01.2019 року, відповідно до якого слідчий в присутності понятих за участю ОСОБА_9 провів огляд речей : дзеркальця та годинника, які добровільно надав ОСОБА_9 , які, як він повідомив в ході огляду, викрав з жіночої сумки з підсобного приміщення дитячого садочку (а.с. 99-100 том 3);
Протокол пред"явлення речей для впізнання за фотознімками від 06.03.2019року, відповідно до якого слідчим в пристуності понятих потерпілій ОСОБА_14 було пред"явлено для впізнання чотири фотографії металевого дзеркальця, під час чого потерпіла на знімку № 1 впізнала викрадене у неї дзеркальце з належної їй сумки 12.11.2018 року (а.с. 102-104 том 3);
Протокол пред"явлення речей для впізнання за фотознімками від 06.03.2019року, відповідно до якого слідчим в пристуності понятих потерпілій ОСОБА_14 було пред"явлено для впізнання чотири фотографії жіночих годинників PERFEKT, під час чого потерпіла на знімку № 1 впізнала викрадений у неї жіночий годинник з належної їй сумки 12.11.2018 року в приміщенні дитячого садка м.Білицьке (а.с. 105-107 том 3);
Постанову про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 06.03.2019 року, розпискою ОСОБА_14 від 06.03.2019 року, відповідно до яких визнано речовими доказами жіноче дзеркальце із написом «AVON» та жіночі часи з написом «PERFECT» «Clasic», які передані на зберігання потерпілій ОСОБА_14 (а.с. 108-109 том 3);
Протокол пред"явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.03.2019 року, відповідно до яких слідчий в присутності понятих пред"явив для впізнання чотири фотографії чоловіків, під час проведення якого потерпіла ОСОБА_14 впізнала на фото№ 1 чоловіка, який знаходився 12.11.2018 року в приміщенні дитячого садка, де вона працює, та з приміщення якого було викрадено її речі (як зазначено в протоколі на фото № 1 міститься фотографія ОСОБА_9 ) (а.с. 110-112 том 3);
Протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 12.11.2018 ркоу, відповідно до якого ОСОБА_12 просить прийняти заходи до невідомої особи, яка 12.11.2018 року в період часу з 8-00 до 09-00 год. з класу ЗШ №9 м.Білицьке таємно шляхом вільного доступу, викрала у її малолітнього сина ОСОБА_15 належний їй мобільний телефон марки «ZTE», спричинивши їй матеріальну шкоду в розмірі 2800 грн. (а.с. 113 том 3);
Фотокопію коробки з під мобільного телефону марки «ZTE» BLADE А520 із зазначенням імей телефону, яку надала потерпіла ОСОБА_12 (а.с.116 том 3);
Протокол огляду місця події від 12.11.2018 року, відповідно до якого слідчий в пристуності понятих провів огляд приміщення 3-го учбового класу ЗОШ № 9 м.Білицьке Донецької області, який знаходиться на першому поверсі школи (а.с. 114 том 3);
Заяву ОСОБА_9 від 08.01.2019 року, якою він добровільно видав працівникам поліції мобільний телефон марки «ZTE», який він вкрав в листопаді 2018 року з ранця навчального класу школи м.Білицьке (а.с. 119 том 3);
Протокол огляду та вилучення предмету від 08.01.2019 року, відповідно до якого слідчий в присутності понятих, за участі ОСОБА_9 провів огляд мобільного телефону марки «ZTE» BLADE А520, який добровільно видав ОСОБА_9 , пояснивши при цьому, що викрав цей телефон з рюкзака в начавльному класі школи м.Білицьке. Як зазначено в протоколі, в ході огляду було встановлено, що імей телефону, виданий ОСОБА_9 повністю співпадає із імей, зазначеного на коробці викраденого телефону, копію якого надала до поліції ОСОБА_12 (а.с. 120 том 3);
Висновок експерта Донецького НДЕКЦ МВС України № 2/20-85 від 21.01.2019 року, відповідно до якого ринкова вартість мобільного телефону торгової марки«ZTE» BLADE А520 станом на 12.11.2018 року могла становити 1262грн.50 коп (а.с. 122-126 том 3);
Проткол пред"явлення речей для впізнання від 28.01.2019 року, відповідно до якого потерпілій ОСОБА_12 в присутності понятих було пред"явлено для впізнання чотири фотографії мобільних телефонів, під час чого потерпіла впізнала під № 3 викрадений в учбовому класі ЗОШ №9 м.Білицьке у її сина ОСОБА_15 належний їй мобільний телефон (а.с. 127-129 том 3);
Постанову про визнання речових доказів від 28.01.2019 року, розпискою ОСОБА_12 від 28.01.2019 року, відповідно до яких було визнано речовим доказом мобільний телефон торгової марки«ZTE» BLADE А520, який передано на зберігання потерпілій ОСОБА_12 (а.с. 130,131 том 3);
Протокол пред"явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.03.2019 року, відповідно до якого слідчим в пристуності понятих було пред"явлено для впізнання ОСОБА_16 чотири фотографії чоловіків, під час чого ОСОБА_16 впізнала на фото № 3 хлопця, який заходив до їдальні ЗОШ № 9 м.Білицьке, а після цього вона дізналася про крадіжку мобільного телефону з класу(як зазначено в протоколі на фото № 3 міститься фотографія ОСОБА_9 ) (а.с.133-136 том 3);
Протокол проведення слідчого експерименту від 22.03.2019 року, відповідно до якого ОСОБА_9 в присутності понятих розказав та показав слідчому обставини викрадення ним мобільного телефону з приміщення 3-го класу ЗОШ №9 м.Білицьке. В ході слідчого експерименту ОСОБА_9 , пояснив, що проходив повз цю школу та вирішив зайти в середину. Зайшов до школи та став ходити коридорами, в ході чого проник через незамкнені двері до 3-го класу, який розташований на першому поверсі та де з рюкзака викрав мобільний телефон, після чого залишив приміщення школи (а.с. 145-152 том 3).
Окрім того, під час судового розгляду судом першої інстанції ретельно були перевірені та визнані безпідставними твердження обвинуваченого ОСОБА_9 щодо застосування до нього працівниками поліції недозволених методів слідства під час досудового розслідування.
Так, заява обвинуваченого ОСОБА_9 про недозволені методи ведення слідства, яку він оголосив в судовому засіданні 24.02.2021 року, судом була направлена до ТУ ДБР, розташованого в м.Краматорську. Натомість постановою старшого слідчого першого слідчого відділу ( з дислокацією у м.Краматорську) ТУ ДБР, розташованого у м.Краматорську ОСОБА_25 від 19.08.2021 року, було ухвалено рішення про закриття кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за № 0000052 від 12.03.2021 року за ч.2 ст.365 КК України, яке було відкрито на підставі заяви ОСОБА_9 , на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України в звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення в діях співробітників ВП№1( м.Добропілля) Покровського РУП ГУНП в Донецькій області (а.с. 233-236 том 3). Ця постанова слідчого не була оскаржена стороною захисту у встановленому законом порядку, а отже її слід визнати законною.
Також судом були належним чином перевірені та визнані безпідставними доводи обвинуваченого ОСОБА_9 щодо його психічного стану та його твердження про те, що він не памятає, що робив та казав, оскільки хворіє на психічні розлади.
З цього приводу, як зазначено у вироку, під час судового розгляду даного кримінального провадження різними складами судів, що розглядали цю справу, було проведено дві судово-психіатричні амбулаторні експертизи КНП «ОКПЛ м.Слов"янська» №858 від 25.09.2019 року та № 183 від 04.03.2020 року, згідно висновків яких відсутні дані про порушення у підекспертного ОСОБА_9 функцій пам"яті, скарги на її порушення носять симулятивний характер, він в повному обсязі розуміє можливі наслідки своїх дій. Згідно висновків експертів в період часу інкримінованому діянню та на час проведення експертиз ОСОБА_9 в тимчасово-хворобливому стані не знаходився, будь-яким хронічним психічним захворюванням, тимчасовим розладом душевної діяльності, недоумством не страждав, виявляв характерологічні порушення в формі емоційно нестабільного розладу особистості, імпульсивний тип, супутній діагноз: синдром поєднаної залежності від наркотичних засобів та психоактивних речовин(опіоїди, метамфетаміни, алкоголь). За своїм психічним станом ОСОБА_9 міг та може усвідомлювати свої дії і керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує, потребує догляду лікаря- нарколога по місту перебування (а.с. 131-136 т. 1, а.с. 150-155 т.2).
Таким чином, як свідчать матеріали кримінального провадження, суд першої інстанції, дослідивши всі обставини даного провадження, оцінивши кожен доказ з точки зору допустимості, а сукупність зібраних доказів з точки зору їх належності та взаємозв`язку, дійшов правильного висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень. У свою чергу судом апеляційної інстанції порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами кримінального провадження не встановлено та місцевим судом правильно вирішено питання про їх належність та допустимість, з урахуванням положень статей 85, 86, 94 КПК. При цьому у поданій апеляційній скарзі сторона захисту не зазначає, які саме докази залишилися не перевіреними та не оціненими судом, та які обставини судом залишилися не перевіреними. Тому доводи апеляційної скарги сторони захисту про недоведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, суд апеляційної інстанції визнає безпідставними.
Отже, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції, дотримуючись визначеного ст.22 КПК принципу змагальності сторін, створив належні умови для самостійного обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту своєї позиції, у поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.94 КПК оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок і який оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.
Згідно з ч.2 ст.1 КПК та відповідно до ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.
Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. Рішення у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Також ЄСПЛ відзначав, що з метою оцінки доказів суд повинен застосовувати особливо ретельний контроль, прийняття стандарту доведення «поза розумним сумнівом», проте такий доказ може випливати із співіснування достатньо сильних і узгоджуваних висновків або неспростованих фактів (Ghedir and others v. France, п. 110).
У своєму Рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «ЛУЦЕНКО ПРОТИ УКРАЇНИ», зокрема у п.п.42,48, ЄСПЛ зазначив, що хоча стаття 6 Конвенції гарантує право на справедливий судовий розгляд, вона не встановлює будь-яких норм стосовно допустимості доказів як таких, що передусім є питанням, яке регулюється національним законодавством (див., зокрема, рішення у справі «Шенк проти Швейцарії» (Schenk v. Switzerland), від 12 липня 1988 року, серія А, № 140, п. 46, та рішення у справі «Тейшейра де Кастро проти Португалії» (Teixeira de Castro v. Portugal), від 9 червня 1998 року, Reports 1998-IV, п. 34).

Оцінюючи, чи було все відповідне провадження в цілому справедливим, слід взяти до уваги якість існуючих доказів і, зокрема, те, чи породжують обставини, за яких вони були здобуті, які-небудь сумніви щодо їхньої достовірності й точності.

Апеляційний суд вважає, що вищенаведені докази були належним чином досліджені під час судового розгляду в суді першої інстанції та перевірені під час апеляційного розгляду, є належними та допустимими доказами відповідно до вимог статей 84-86 КПК, оцінені судом згідно із ст.94 КПК, спростовують доводи апеляційної скарги захисника про неповноту судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, та в своїй сукупності свідчать про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2,3 ст.185 КК, при обставинах, встановлених вироком суду.
Кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_9 за епізодами № 2,3 за ч.2 ст.185 КК, як таємне, викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, суд апеляційної інстанції вважає правильними.

Разом з цим колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора щодо безпідставної кваліфікації дій ОСОБА_9 за епізодом №1 за ч.3 ст.185 КК за ознакою повторно.
Згідно ч.ч.1,4 ст.32 КК повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.
Повторність відсутня, якщо за раніше вчинене кримінальне правопорушення особу було звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, установлених законом, або якщо судимість за це кримінальне правопорушення було погашено або знято, а також після відбуття покарання за вчинення кримінального проступку.
Як правильно зазначається прокурором в апеляційній скарзі і це підтверджується матеріалами даного кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_9 раніше був засуджений вироком Новогродівського міського суду Донецької області від 16.02.2018 року ОСОБА_9 було засуджено за ч.1 ст.185 КК до покарання у виді 80 годин громадський робіт, але 24.05.2018 його було знято з обліку у звязку з відбуттям покарання.
Відповідно до приписів п.2-1) ч.1 ст.89 КК такими, що не мають судимості визнаються особи, засуджені за вчинення кримінального проступку, після відбуття покарання.
Враховуючи положення ст.5 та діючу редакцію ч.2 ст.12 КК, кримінальне правопорушення за ч.1 ст.185 КК, є кримінальним проступком, за яке ОСОБА_9 відбув покарання повністю, а отже в силу п.2-1) ч.1 ст.89 КК вважається таким, що не має судимості.
Таким чином, як правильно посилається сторона обвинувачення в апеляційній скарзі, відповідно до правової позиції ККС ВС, яка викладена у постанові від 27.09.2018 (справа №647/1831/15-к, провадження №51-336км17), припинення судимості анулює усі кримінально-правові та загально-правові наслідки засудження та призначення покарання. Тому суд першої інстанції безпідставно зазначив у вироку про наявність у обвинуваченого ОСОБА_9 судимості за вироком Новогродівського міського суду Донецької області від 16.02.2018 року ОСОБА_9 було засуджено за ч.1 ст.185 КК, а відповідно, неправомірно кваліфікував його дії за епізодом №3 за фактом крадіжки від 29 жовтня 2018 року майна потерпілої ОСОБА_10 за кваліфікуючою ознакою повторно. Дії обвинуваченого ОСОБА_9 слід правильно кваліфікувати за цим епізодом за ч.3 ст.185 КК, як таємне, викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у сховище.

Вказане свідчить про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, що, відповідно до положень п.4 ч.1 ст.409 та п.2 ч.1 ст.413 КПК, є підставою для зміни судового рішення судом апеляційної інстанції.
Суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , дотримуючись вимог ст.ст.50, 65 КК, належним чином врахував ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК відноситься до категорії нетяжких злочинів ( ч.2 ст.185 КК), та тяжкого злочину ( ч.3 ст.185 КК), дані про особу обвинуваченого, який не одружений, неповнолітніх або непрацездатних осіб на своєму утриманні не має, має професійно- технічну освіту, не працює, військову службу не проходив через відстрочку від призову за морально-діловими якостями до 03.11.2020 року (а.с.139 том 3), на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.с. 140,138 т. 3), за місцем проживання характеризується вкрай негативно через зловживання спиртними напоями, схильний до крадіжок чужого майна (а.с.141 том 3), засуджений вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 29.10.2019 року за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185,ч.1 ст.70, 72 КК до 4 років позбавлення волі (а.с. 170-173 том 3), та вироком Димитрівського міського суду Донецької області від 27.02.2020 року за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК до 4 років 6 місяців позбавлення волі, (а.с. 176 том 3).
Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 відповідно до ст.ст.66,67 КК, судом не встановлено.
Отже, на думку апеляційного суду, призначене обвинуваченому ОСОБА_9 за правилами ч.4 ст.70 КК остаточне покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі- є законним, справедливим, воно буде відповідати тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, сприятиме виправленню винного та попередженню вчинення ним нових злочинів, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Тому доводи апеляційної скарги захисника про суворість покарання апеляційний суд визнає неспроможними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.
Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 є безпідставною та задоволенню не підлягає, апеляційна скарга заступника керівника Донецької обласної прокуратури ОСОБА_8 підлягає задоволенню у повному обсязі, а вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 03 серпня 2022 року підлягає зміні в частині кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 по епізоду №3 за фактом крадіжки від 29 жовтня 2018 року майна потерпілої ОСОБА_10 за ч.3 ст.185 КК, виключивши кваліфікуючу ознаку повторно, а також необхідністю виключення з вступної і мотивувальної частини вироку посилання на судимість ОСОБА_9 за вироком Новогродівського міського суду Донецької області від 16.02.2018 за ч.1 ст.185 КК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413 та 418, 419 КПК, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу заступника керівника Донецької обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити повністю.

Вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 03 серпня 2022 року - змінити в частині кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 , виключити з епізоду №3 за фактом крадіжки від 29 жовтня 2018 року майна потерпілої ОСОБА_10 кваліфікуючу ознаку ч.3 ст.185 КК повторно, а також виключити з вступної і мотивувальної частини вироку посилання на судимість ОСОБА_9 за вироком Новогродівського міського суду Донецької області від 16.02.2018 за ч.1 ст.185 КК.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її оголошення, але на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який утримується під вартою у той саме строк з дня вручення копії рішення апеляційного суду.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4