Номер провадження: 11-кп/813/1857/22
Справа № 522/9476/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

05.09.2022 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду ОСОБА_2 , перевіривши матеріали апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_3 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 22 липня 2022 року, -
встановив:
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22 липня 2022 року відмовлено в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , (уродженця м. Новоукраїнка, Новоукраїнського району Кіровоградської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,) про закриття на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України кримінального провадження №0000250 від 27.02.2020 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27 ч.1 ст.371 КК України.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_3 вважає ухвалу суду незаконною з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Наголошує про те, що вказівка в резолютивній частині судового рішення «ухвала оскарженню не підлягає», порушує його конституційне право, гарантоване п.8. ст.129 Конституції України.
Просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 22.07.2022 та на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України закрити кримінальне провадження № 0000250 від 27.02.2020 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27 ч.1 ст.371 КК України.
Перевіривши вказані матеріали апеляційної скарги, суддя-доповідач дійшов висновку про те, що необхідно відмовити у відкритті апеляційного провадження за вказаною апеляційною скаргою з таких підстав.
Згідно з пунктом 8 частини 2 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи.
Однак, "право на суд", одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням, накладення яких дозволено за змістом, особливо щодо умов прийнятності скарги. При цьому, обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не має законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю мети, яку прагнуть досягти (рішення ЄСПЛ "Воловік проти України", "Креуз проти Польщі", "Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі").
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підтверджував право держави встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі "Ашингдейн проти Сполученого Королівства" від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі "Кромбах проти Франції" від 13 лютого 2001 року).
Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 12.06.2012 N 13-рп/2012 законодавець, встановлюючи обмеження права на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень, повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним.
Законом, який конкретизує положення Конституції України щодо обмеження можливості оскарження рішень суду, є КПК України.
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що стаття 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного окремого судового рішення в межах кримінального провадження, відповідно до чого КПК України визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку (постанова Верховного Суду від 04.04.2019 у справі № 494/6/18).
Оскарження ухвал суду під час судового розгляду регламентовано главою 31 КПК України.
Так, ч. 1 ст. 392 КПК України передбачено, що в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 392 КПК України ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.
Ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.
Разом з тим, положення КПК України не передбачають оскарження ухвал суду про відмову в задоволенні клопотань про закриття кримінальних проваджень.
Отже питання законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_3 про закриття на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України кримінального провадження №0000250 від 27.02.2020 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27 ч.1 ст.371 КК України, не є предметом оскарження під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, яке підлягає оскарженню в порядку передбаченому КПК України.
Враховуючи викладені обставини та керуючись вимогами ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач (суддя) дійшов висновку про те, що вказана ухвала суду першої інстанції не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, в зв`язку з чим слід відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_3 .
Керуючись ст. 399 КПК України, суддя-доповідач,
постановив:
Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_3 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 22 липня 2022 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про закриття на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України кримінального провадження №0000250 від 27.02.2020 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27 ч.1 ст.371 КК України.
Копію ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження та долучені до неї матеріали невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Одеського апеляційного суду ОСОБА_2