Справа № 579/195/22
В И Р О К
і м е н е м У к р а ї н и
06 червня 2022 року Кролевецький районний суд Сумської області

в складі судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кролевець справу по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Кролевець Сумської області, громадянки України , освіта професійно-технічна , працюючої листоношею ВПЗ с. Тулиголове, зареєстрованої за місцем проживання та проживаючої Сумська область, Конотопський район, с. Тулиголове , не судимої ,-

в скоєнні злочину, передбаченого ст. 366-3 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
Відповідно до статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами декларування є особи зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 4 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону. Згідно підпункту «б» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», такими суб`єктами є особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а саме - депутати місцевих рад, сільські, селищні, міські голови.

Положеннями ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», передбачено, що особи, зазначені в пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Також, згідно абзацу 2 частини 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», особи, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а" і "в" пункту 2 частини першої статті 3, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а" і "в" пункту 2 частини першої статті 3, за минулий рік.

ОСОБА_4 , будучи депутатом Тулиголівської сільської ради Кролевецького району Сумської області відповідно до Рішення першої сесії сьомого скликання Тулиголівської сільської ради Кролевецького району Сумської області від 13 листопада 2015 року, будучи суб`єктом декларування згідно підпункту «б» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», повноваження якого закінчилися в день відкриття першої сесії Кролевецької міської ради восьмого скликання Конотопського району Сумської області, тобто 19 листопада 2020 року, діючи умисно, маючи реальну можливість та достовірно знаючи про обов`язок подання до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій місцевого самоврядування за 2020 рік, всупереч вимогам абзацу 2 частини 2 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», не подала, шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства, декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій місцевого самоврядування за 2020 рік, перед звільненням та після звільнення за формою, що визначається Національним агентством з питань запобігання корупції.

Відповідно до інформації Національного агентства з питань запобігання корупції у період з 18.11.2020 по 18.12.2020 та у період з 01.01.2021 по 01.04.2021 ОСОБА_4 ніяких дій в інформаційно-телекомунікаційній системі «Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» для подання декларації не вчиняла.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст. 366-3 КК України, яке виразилось в умисному неподанні суб`єктом декларування декларації особи, уповноваженої на виконання функцій місцевого самоврядування, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції».

Разом з обвинувальним актом до суду подано угоду про визнання винуватості від 4 лютого 2022 року у кримінальному провадженні.

Відповідно до умов вищезазначеної угоди про визнання винуватості від 4 лютого 2022 року обвинувачена у кримінальному провадженні у відповідності до ст.ст. 469, 472 КПК України уклала дану угоду про визнання винуватості, згідно до якої ОСОБА_4 повністю визнала свою винуватість у зазначеному діянні і зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні, щиро покаятися, крім того, сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_4 за ст. 366-3 КК України у виді 150 годин громадських робіт з позбавленням права обіймати посаду депутата Кролевецької міської ради терміном один рік.

Також, у даній угоді зазначені та роз`яснені обвинуваченій наслідки укладення угоди про визнання винуватості, а також наслідки її невиконання.

Перевіривши угоду про визнання винуватості на її відповідність вимогам чинного КПК України, суд прийшов до висновку, що зазначена угода у повному обсязі відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки вона містить всі необхідні реквізити, визначені статтею 472 КПК України, зокрема, найменування сторін, формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію із зазначенням частини статті закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, узгоджене покарання та згода сторін на призначення покарання, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди, передбачені ст.ст. 389- 1КК України, ст. 476 КПК України.

У судовому засіданні обвинувачена підтвердила суду, що угода про визнання винуватості нею укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Прокурор у судовому засіданні не заперечував проти затвердження угоди про визнання винуватості.

Розглядаючи питання про затвердження угоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.2 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути затверджена угода про визнання винуватості.

Згідно ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державі чи суспільним інтересам.

Судом у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-3 КК України, який згідно ст.12 КК України є не тяжким злочином.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачена цілком розуміє права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом.

Укладена між прокурором та обвинуваченою угода відповідає вимогам КПК України.

Дії обвинуваченої ОСОБА_4 за ст. 366-3 КК України кваліфіковано правильно, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, обвинувачена може виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, враховуючи ступінь тяжкості та обставини вчиненого, особу винної, обставини, що пом`якшують покарання, та знижують ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, а саме, повне визнання вини , щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, суд вважає можливим призначити їй покарання у виді громадських робіт з позбавленням права обіймати певні посади, оскільки саме даний вид покарання на думку суду є справедливим , а також необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що укладена угода про визнання винуватості ОСОБА_4 підлягає затвердженню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376, 472, 474, 475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
Угоду про визнання винуватості від 4 лютого 2022 року, що укладена між начальником Кролевецького відділу Конотопської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 - затвердити.

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ст. 366-3 КК України, та призначити їй за цим законом покарання у виді сто п`ятдесят годин громадських робіт з позбавленням права обіймати посаду депутата Кролевецької міської ради терміном один рік.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не застосовувати.

На вирок може бути подана апеляція до Сумського апеляційного суду через Кролевецький районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а копія вироку прокурору, обвинуваченій підлягає врученню негайно після проголошення.

Суддя: ОСОБА_1