Провадження № 1-кп/161/241/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 21 липня 2022 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001908 від 02.08.2021, про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, який народився та зареєстрований в АДРЕСА_1 , проживає в АДРЕСА_2 , з середньою спеціальною освітою, не працює, одружений, має на утриманні малолітню дитину, несудимий,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.296, ч.1 ст.122 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_3 01.08.2021 близько 22.00год., перебуваючи на пішохідному переході поблизу будинку № 19 по вулиці Ветеранів у місті Луцьк Волинської області, що є громадським місцем, діючи з прямим умислом, з мотивів явної неповаги до суспільства, грубо і умисно порушуючи існуючі у суспільстві правила поведінки і норми моралі, бажаючи возвеличитись за рахунок приниження інших людей, усвідомлюючи, що його дії відбуваються в умовах очевидності для інших людей, а також протиправний характер своїх дій, які супроводжувались особливою зухвалістю, безпричинно, умисно наніс потерпілому ОСОБА_6 один удар кулаком правої руки у ділянку щелепи справа, чим спричинив останньому тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому нижньої щелепи в ділянці третього зуба зліва та правого суглобового паростку, яке згідно висновку судово-медичного експерта за № 554 від 09.08.2021 відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, оскільки для загоєння переломів необхідний час більше 21 доби.

Таким чином, ОСОБА_3 інкримінуються умисні протиправні дії, які виразились у хуліганстві, тобто у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, тобто вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.296 КК України.

Окрім того, ОСОБА_3 01.08.2021 близько 22.00год., у ході здійснення хуліганських дій, перебуваючи на пішохідному переході поблизу будинку № 19 по вулиці Ветеранів у місті Луцьк Волинської області, що є громадським місцем, діючи з прямим умислом, керуючись метою заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій, умисно наніс потерпілому ОСОБА_6 один удар кулаком правої руки у ділянку щелепи справа, чим спричинив останньому тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому нижньої щелепи в ділянці третього зуба зліва та правого суглобового паростку, яке згідно висновку судово-медичного експерта за № 554 від 09.08.2021 відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, оскільки для загоєння переломів необхідний час більше 21 доби.

Таким чином, ОСОБА_3 інкримінуються умисні дії, які виразились у нанесенні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечними для життя і не потягли за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але такого, що спричинило тривалий розлад здоров`я, тобто вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у інкримінованих йому правопорушеннях, передбачених ч.1 ст.296, ч.1 ст.122 КК України, визнав частково не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу події, про які зазначено в обвинувальному акті, заперечив наявність в його діях хуліганства та показав, що дійсно 01 серпня 2021 року, знаходячись у громадському місці, вдарив правою рукою потерпілого в щелепу, заподіявши останньому тілесне ушкодження, так як в останнього була неадекватна поведінка, потерпілий спричиняв пошкодження автомобілю, схопив за одяг, а тому він (обвинувачений) відчував загрозу своєму життю та здоров`ю. При цьому показав, що за кермом була його дружина, а автомобіль належить сусіду. Цивільний позов лікарні визнав повністю, а цивільний позов потерпілого визнав лише в частині матеріальних збитків.

Незважаючи на часткове визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_3 , його винуватість повністю доводиться дослідженими в ході судового розгляду доказами. Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом допустимих доказах.

Так потерпілий ОСОБА_6 , будучи допитаним безпосередньо в судовому засіданні, підтвердив факт хуліганських дій та спричинення тілесних ушкоджень обвинуваченим щодо нього та показав, що дійсно 01 серпня 2021 року близько 22.00год. він разом з дружиною та дитиною переходили пішохідний перехід, при цьому автомобіль «БМВ» різко зупинився на пішохідному переході. Він зробив зауваження жінці-водієві у зв`язку з тим, що могла відбутися ДТП, після чого з переднього пасажирського сидіння вийшов чоловік і наніс удару в щелепу, після чого він впав та втратив свідомість, а згодом викликав швидшу та поліцію. Також повідомив, що в нього дійсно був в руках мангал та покривало, однак цими предметами він не вдаряв по авто, нецензурно не лаявся, образ не висловлював, алкогольних напоїв не вживав. Цивільний позов підтримав повністю, наполягав на суворому реальному покаранні.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показала, що 01 серпня 2021 року в неї з жінкою-водієм виникла словесна перепалка через те, що вона могла здійснити наїзд на дитину, згодом і її чоловік зробив зауваження, на що обвинувачений вийшов з авто і наніс потерпілому удар, останній впав на землю, а авто зникло, їх вже наздоганяла поліція, хто ще був в автомобілі, окрім водія і обвинуваченого, вона не бачила. При цьому також повідомила, що будь-яких образ вона не висловлювала, її чоловік можливо і був в стані алкогольного сп`яніння, оскільки вживав пиво, автомобіль не вдаряли. Також вказала, що її чоловік не міг бачити звідки вийшов обвинувачений, оскільки вже був спиною до авто, однак сідав в автомобіль саме на переднє сидіння.

Потерпілий ОСОБА_6 та свідок ОСОБА_6 як під час досудового розслідування, зокрема і при проведенні слідчих експериментів 18.08.2021, так і в суді послідовно розповідали про суттєві обставини вчинених кримінальних правопорушень та пояснювали, що дійсно обвинувачений заподіяв тілесні ушкодження, при слідчому експерименті чітко відтворили обставини, механізм та локалізацію удару. Будь-яких суперечностей в ході проведення слідчих експериментів судом не встановлено.

При дослідженні в судовому засіданні протоколів слідчих експериментів, а також відеозаписів до таких протоколів, встановлено, що такі слідчі дії були проведені та оформлені з дотриманням вимог ст.ст. 104, 223, 240 КПК України.

Показання вказаних потерпілого та свідка є чіткими, послідовними та дають змогу відтворити всі обставини кримінальних правопорушень, які були до, на момент та після їхнього вчинення. Немає в суду обґрунтованих підстав вважати, що останні оговорюють обвинуваченого, оскільки в суді не було встановлено таких об`єктивних причин, а їхні показання повністю узгоджуються між собою та відповідають і іншим доказам у справі.

Разом з тим, певні неточності в показаннях потерпілого та свідка щодо несуттєвих обставин, а саме наявності чи відсутності в потерпілого стану алкогольного сп`яніння, місця розташування всіх осіб на момент події, не є істотними та такими, які б свідчили про їхню неправдивість в загальному, такі показання є належними доказами в розумінні ст.85 КПК України. Більше того, такі обставини взагалі фактично не впливають на суть інкримінованих правопорушень в даному конкретному випадку.

Згідно висновку судово-медичного експерта №554 від 09.08.2021 у потерпілого ОСОБА_6 було виявлено тілесні ушкодження: закритий перелом нижньої щелепи в ділянці 3-го зуба зліва та правого суглобового паростку. Тілесне ушкодження виникло в результаті прямої локальної дії тупого предмету, більш детальна характеристика якого не відобразилася в морфології ушкоджень, цілком можливо в час вказаний підекспертним та в постанові. За ступенем тяжкості тілесне ушкодження відноситься до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, оскільки для загоєння переломів необхідний час більше 21 доби.

Висновок судово-медичної експертизи тілесних ушкоджень є науково-обґрунтованим та піддавати його сумніву в суду підстав немає. Не наведені такі підстави і учасниками кримінального провадження. Такий висновок суд бере до уваги та оцінює в сукупності зі всіма доказами у справі.

Разом з тим, суд критично оцінює показання обвинуваченого в частині відсутності хуліганства, вважає їх неспроможними, даними з метою зменшення обсягу відповідальності за вчинене, розцінює їх як спосіб захисту, оскільки вони є суперечливими та спростовуються дослідженими у судовому засіданні письмовими документами, а також показаннями потерпілого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_6 , які є послідовними, узгоджуються з іншими матеріалами кримінального провадження, не суперечать іншим доказам, наявним у матеріалах провадження й дослідженим в судовому засіданні. Така стратегія захисту, на думку суду, є нічим іншим, як способом уникнення обвинуваченим кримінальної відповідальності.
Твердження ОСОБА_3 про те, що ним були вчинені дії фактично через поведінку самого потерпілого, який пошкодив автомобіль обвинуваченого, суд оцінює критично, оскільки конкретні обставини справи не дають підстав прийти до такого висновку, так як будь-яких підтверджуючих даних про це матеріали справи не містять, особу, яка вчинила пошкодження автомобіля згідно матеріалів справи №7239 не встановлено, а автомобіль «БМВ», р.н.з. НОМЕР_1 , не належав ані самому обвинуваченому, ні водієві ОСОБА_8 , про що вказав в судовому засіданні обвинувачений.

Невід`ємним елементом необхідної оборони є наявність у того, хто захищається, потреби в негайному відверненні чи припиненні наявного суспільно небезпечного діяння.
У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

З огляду на досліджені в ході судового розгляду докази, суд приходить до висновку, що потерпілий ОСОБА_6 , чи будь-яка інша особа, в ході розмови з ОСОБА_3 не становили для нього будь-якої загрози, і підстав для самозахисту або необхідності негайного відвернення чи припинення посягання на його життя з боку потерпілого чи інших осіб в нього не виникало.

При цьому, характер та локалізація завданого тілесного ушкодження потерпілому в область голови, переконливо свідчать про те, що дії ОСОБА_3 заподіяли значної шкоди здоров`ю потерпілого ОСОБА_6 та правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.1 ст.122 КК України.

Безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за статтею 296 КК України є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також моральних-етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.

Кримінально каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці правоохоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

За зовнішніми ознаками хуліганство певним чином схоже на ряд інших злочинів, зокрема на ті з них, що посягають на здоров`я, честь і гідність людини, її майно. Критеріями розмежування цих діянь є насамперед об`єкт посягання, що визначає правову природу та суспільну небезпечність кожного з них, і мотив як ознака суб`єктивної сторони злочину. Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.

Хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства.

Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для обвинуваченого грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Для юридичної оцінки діяння за статтею 296 КК України обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.

Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій обвинуваченого, а також поведінки потерпілих і стосунків, що склалися між ними.

Відповідно до фактичних обставин цієї справи, встановлених на підставі безпосередньо сприйнятих судом доказів, зокрема показань потерпілого, свідка, а також і самого обвинуваченого, суд приходить до висновку що обстановка й обставини подій, динаміка їх розвитку, поведінка обвинуваченого свідчать про те, що вона була зумовлена саме бажанням протиставити себе суспільству і продемонструвати зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки, а не особистою неприязню до потерпілого.

Зазначене дає підстави для висновку про наявність у діях ОСОБА_3 мотиву явної неповаги до суспільства, що є обов`язковою юридичною ознакою кримінального правопорушення, передбаченого статтею 296 КК України.

Діяння, яке вчинене на пішохідному переході в присутності інших громадян, фактично в світлу пору доби, вважається таким, що вчинене в громадському місці, якщо особа порушувала інтереси сторонніх осіб та спокій громадян. Вчинення хуліганських дій у присутності інших людей, є однією із ознак, яка вказує на грубість порушення громадського порядку.

Згідно з ст. 94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
За таких обставин, суд, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, що ОСОБА_3 своїми умисними діями, які виразились в грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.296 КК України.
Окрім того, вважає суд доведене і те, що ОСОБА_3 своїми умисними діями, які виразилися у заподіянні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.121 КК України, але такого, що спричинило тривалий розлад здоров`я, вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.122 КК України,

Сукупність досліджених доказів дала суду можливість поза розумним сумнівом спростовувати версію сторони захисту про відсутність в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію дій або перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, судом не встановлено.

Також при дослідженні матеріалів кримінального провадження будь-яких даних про відсутність повноважень у прокурора ОСОБА_4 не встановлено.

Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчинених кримінальних правопорушень, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінальних правопорушень, тяжкості наслідків, що настали.

У відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які, відповідно до вимог ст.12 КК України, відносяться до категорії кримінального проступку та нетяжкого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Розкаяння передбачає, крім визнання особою факту скоєння злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини в скоєному кримінальному правопорушенні, щирий жаль із приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинне виражатись у визнанні негативних наслідків кримінального правопорушення, бажанні виправити наслідки скоєного. Факт щирого каяття особи в скоєнні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Однак в досліджених в судовому засіданні документах відсутні дані на підтвердження того, що обвинувачений поряд із частковим визнанням своєї винуватості намагався будь-яким чином виправити наслідки скоєного, просив вибачення у потерпілого чи хоча б намагався відшкодувати заподіяні збитки.
Таким чином, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відсутні. Разом з тим, відсутні також і обставини, що обтяжують покарання.
Обвинувачений ОСОБА_3 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вперше вчинив кримінальні правопорушення, має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, на його утриманні малолітня дитина, інформація про негативну характеристику відсутня, на обліку в лікарів нарколога чи психіатра не перебуває. Разом з тим, обвинувачений неодноразово без поважних причин не з`являвся в судові засідання, що не може його охарактеризувати з позитивної сторони.

На підставі викладеного, враховуючи обставини вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, а також думку потерпілого щодо необхідності призначення суворого реального покарання, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч.2 ст.50 КК України, обираючи вид і розмір покарання, передбачений санкціями законів, за яким визнав ОСОБА_3 винуватим, вважає за необхідне призначити останньому покарання у виді обмеження волі, а остаточне із застосуванням положень ч.1 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань.

На думку суду, таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення як обвинуваченим, так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень.

Підстав для призначення покарання у виді штрафу чи виправних робіт, суд не вбачає, оскільки обвинувачений офіційно не працює та не має офіційного джерела доходів.
При цьому, суд критично оцінює досудову доповідь в частині можливості застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробовуванням, оскільки ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства, оцінюються як середні.

Судом взято до уваги позиції всіх учасників судового провадження, а тому суд дійшов висновку про можливість досягнення мети виправлення обвинуваченого саме в умовах обмеженої ізоляції від суспільства.
Вирішуючи цивільні позови КП «Волинська обласна клінічна лікарня» та потерпілого ОСОБА_6 суд виходить з наступного.
Частиною 1 ст.128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Статті 1166, 1167 ЦК України регламентують підстави відповідальності за завдану майнову шкоду та моральну шкоду.

Окрім того, ч.1 ст.1206 ЦК України передбачено, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Сума витрат за цивільним позовом закладу охорони здоров`я підтверджена документально, не оспорюється обвинуваченим, а тому цивільний позов КП «Волинська обласна клінічна лікарня» про відшкодування витрат, пов`язаних з лікуванням потерпілого, підлягає до повного задоволення.
Судом встановлено, що потерпілий ОСОБА_6 , перебуваючи на лікуванні купував ліки, препарати оплачував послуги на лікування в загальній сумі 2267,42 гривень.

Такі витрати підтверджені копіями фіскальних чеків, а тому ставити під сумнів вищевказану суму понесених витрат в суду немає, не наведені такі об`єктивні підстави і стороною захисту. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що благодійний внесок на загальну суму 11 гривень, який сплачений потерпілим, не є майновою шкодою.

Таким чином, оскільки в судовому засіданні доведено те, що потерпілому ОСОБА_6 завдано тілесних ушкоджень та завдано майнової шкоди на суму 2267,42 грн. діями обвинуваченого ОСОБА_3 , останній збитки не відшкодував, враховуючи підтверджені в судовому засіданні витрати потерпілого, цивільний позов потерпілого про стягнення майнової шкоди підлягає до часткового задоволення, оскільки суд не стягує суму благодійних внесків.

Окрім того, оскільки в судовому засіданні доведено те, що потерпілому діями обвинуваченого, завдано майнової шкоди, тому, на думку суду, завдано і моральної шкоди, яку обвинувачений не намагався відшкодувати чи принаймні вжити заходів для такого відшкодування, а отже цивільний позов потерпілого і в частині відшкодування завданої моральної шкоди є підставним.

Вирішуючи розмір відшкодування моральної шкоди потерпілому, суд, з урахуванням принципів розумності та справедливості, враховуючи моральні та фізичні страждання останнього від вчинених кримінальних правопорушень, фізичні та душевні страждання у зв`язку з необхідністю стаціонарного лікування, з огляду на конкретні обставини самої події, ступінь вини обвинуваченого, з урахуванням і причини виникнення конфлікту, приходить до висновку, що цивільний позов потерпілого в частині стягнення моральної шкоди підлягає до часткового задоволення та стягнення відшкодування в розмірі 40000 гривень.

На думку суду, вказана сума моральної шкоди буде достатньою та не буде такою, яка б сприяла потерпілому до збагачення.

Звертає суд увагу на той факт, що сторона захисту ніяким чином не обґрунтовувала безпідставність позову в частині відсутності моральної шкоди.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 128, 129, 366-368, 371, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.296, ч.1 ст.122 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання:

-за ч.1 ст.296 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік;

-за ч.1 ст.122 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, ОСОБА_3 визначити остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 2 (два) місяці.

Строк відбування покарання обчислювати з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі.

Цивільний позов КП «Волинська обласна клінічна лікарня» до ОСОБА_3 про відшкодування витрат, пов`язаних з лікуванням потерпілого, задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь КП «Волинська обласна клінічна лікарня» Волинської обласної ради витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого, в сумі 7515 (сім тисяч п`ятсот п`ятнадцять) гривень 56 копійок.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь потерпілого ОСОБА_6 матеріальну шкоду в сумі 2267 (дві тисячі двісті шістдесят сім) гривень 42 копійки та моральну шкоду в сумі 40000 (сорок тисяч) гривень, а всього 42267 (сорок тисяч дві тисячі двісті шістдесят сім) гривень 42 копійки.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений учасниками судового провадження до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий