Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/190/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2022 року. м. Кропивницький
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисників адвокатів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_12 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та захисників адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 на вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 14 січня 2022 року.

Цим вироком:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бобринець, Кіровоградської області, українця, громадянина України, з середньо освітою, не працюючого, розлученого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 , раніше не судимого;
визнано винуватим та призначено покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Строк відбування покарання рахувати з моменту затримання, після набрання вироком законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_13 моральну шкоду заподіяну кримінальним правопорушенням у сумі 800 000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду заподіяну кримінальним правопорушенням у сумі 100 000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду заподіяну кримінальним правопорушенням у сумі 10 000 грн. і витрати на правничу допомогу в сумі 8000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_12 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз у сумі 13 517 грн. 14 коп.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_12 визнано винним в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, за наступних обставин.

Так, 24.01.2021 року близько 18.22 год. ОСОБА_12 керуючи автомобілем ВАЗ-21101, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить йому на праві власності, рухаючись у темну пору доби по автомобільній дорозі "Кропивницький-Рівне", зі сторони м. Кропивницький у напрямку с. Рівне, на території Кропивницького району Кіровоградської області, у порушення вимог п.п.1.5, 2.3 (б, д) Правил дорожнього руху України, наближаючись до перехрестя з автодорогою "Південний обхід м. Кропивницький", на вимогу дорожнього знаку 2.1 "Дати дорогу" і в порушення вимог п.п.10.1, 16.11 Правил дорожнього руху України, виїжджаючи на перехрестя з автодорогою "Південний обхід м. Кропивницький", яка є головною дорогою, не впевнився у відсутності транспортного засобу, який наближався до перехрестя по головній дорозі з правої сторони щодо напрямку його руху, не надав перевагу у русі водію автомобіля Mercedes-Benz C180, реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_14 , який рухався зі сторони автодороги М-13 "Кропивницький-Платонове" у напрямку с. Вільне, Кропивницького району Кіровоградської області. У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ВАЗ-21101, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_15 , згідно висновку експерта №126 від 04.02.2021 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої тупої травми грудної клітки крововиливи у м`які тканини передньої та задньої поверхні грудної клітки; двосторонніх переломів ребер: зліва-1 ребро-по біля грудинній лінії, 2-е ребро по передній підпахвинній та біляхребцевій лінії; 3-е ребро- по середньоключичній, лопаточній і біляхребцевій лініям; 4,5-ті ребра по середньо-ключічній і лопаточній лініям; 6-е ребро по лопаточній лінії; справа-1,2-е ребра по біляхребцевій лінії; 3,4,5-ті ребра по білягрудинній, передній підпахвинній і біляхребцевій лініям; 6-е ребро по білягрудинній та задній підпахвинній лінії; 7,8-ме ребра по середній підпахвинній лінії; крововиливи в пристінкову плевру в ділянках переломів; ушкодження парієтальної плеври справа; перелому правої ключиці; перелому грудини на рівні кріплення 3-х ребер із крововиливом у його м`які тканини; перелому 1-го грудного хребця, розриву спинного мозку з забоєм його тканини; крововиливів у клітковину трахеї з переходом на серцеву сорочку, стінку грудного відділу аорти, під вісцеральну плевру легень, стінку стравоходу; забій серця, розрив тканини правої легені, 3200 мл. крові в плевральних порожнинах; закритої тупої травми живота - крововиливи у стінку діафрагми, розрив тканини правої частки печінки, 100 мл. крові у черевній порожнині; закритої черепно-мозкової травми крововилив під м`яку мозкову оболонку обох півкуль головного мозку та мозочка по конвекситальній (випуклій) поверхні, шоку, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, а в даному випадку призвели до смерті. Смерть ОСОБА_15 знаходиться у прямому причинному зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями. Також, у результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля Mercedes-Benz C180, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_16 , згідно висновку експерта №54 від 25.01.2021 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді саден у розгинальній поверхні лівого ліктьового суглобу, правому колінному суглобі, правій гомілці, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, не оспорюючи фактичних обставин кримінального правопорушення та юридичної кваліфікації дії обвинуваченого, просив вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_12 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, через м`якість. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_12 визнати винуватим та засудити за ч. 2 ст. 286 КК України призначивши покарання у виді позбавлення волі строком 5 років. В решті вирок залишити без змін.

Свої вимоги обґрунтував тим, що оскаржуваний вирок не містить переконливого обгрунтування того, що пом`якшуючі покарання обставини у своїй сукупності дають підстави для призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, тобто найм`якіше, передбачене санкцією статті. Суд, призначаючи покарання, не у повному обсязі врахував особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого та невідворотність наслідків, що настали. Так в результаті односторонніх та протиправних дій ОСОБА_12 загинув пасажир автомобіля ОСОБА_15 та ще одна особа отримала тілесні ушкодження. Тобто, своїми злочинними діями обвинувачений, створив передумови та наслідки в результаті яких життя потерпілих ніколи вже не стане таким, як було раніше, тоді як відповідно до ст. 27 Конституції України держава гарантує, що людина, її життя та здоров`я, честь і гідність, особиста недоторканість і безпека визначаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожна людина має невід`ємне право на життя, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя; обов`язок держави - захищати життя людини, в тому числі і засобами кримінально-правової репресії. Поряд з цим, судом першої інстанції зазначено, як пом`якшуючу покарання обставину, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Із вказаним твердженням суду погодитись не можливо оскільки виходячи із сукупності доказів, що були дослідженні місцевим судом та підтверджують обставини вчинення злочину, обвинувачений не сприяв розкриттю кримінального правопорушення, оскільки факт злочину було виявлено в ході проведення досудового розслідування, під час якого було отримано всі докази на підтвердження його вини, тобто жодних активних дій для розкриття злочину він не вчиняв. При цьому, окрім тієї інформації, яку було отримано в ході проведених слідчих (розшукових) дій, обвинувачений не повідомив жодних інших відомостей. За таких обставин, встановлена судом така пом`якшуюча покарання ОСОБА_12 обставина, як активне сприяння розкриттю злочину не знаходить свого підтвердження та є помилковою. Вказане твердження повністю узгоджується із висновком Верховного Суд у справі № 520/16394/16-к від 27.04.2021. Також, потерпілі підтримали позицію державного обвинувача щодо запропонованої ним міри покарання у виді 5 років позбавлення волі та наполягали на реальній мірі покарання.

В своїх аналогічних апеляційних скаргах потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_8 не оспорюючи фактичних обставин кримінального правопорушення та юридичної кваліфікації дії обвинуваченого, просять вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_12 скасувати в частині призначеного покарання та в частині цивільного позову. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_12 визнати винуватим та за ч. 2 ст. 286 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком 5 років. Стягнути з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду заподіяну кримінальним правопорушенням у сумі 500000 грн. та стягнути з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду заподіяну кримінальним правопорушенням у сумі 500000 грн. В решті вирок залишити без змін.

Свої вимоги обґрунтовують тим, що минув майже рік з моменту вказаної пригоди, однак вони не бачуть дійсного щирого каяття у вчиненому злочині. За весь цей період з боку ОСОБА_12 не було жодної спроби принести вибачення за скоєне та залагодження ситуації. Навпаки, вказана особа не ініціює та уникає спілкування з ними, як з потерпілими. Пропозиції щодо відшкодування шкоди від обвинуваченого та сторони захисту не надходили. За таких обставин вважають, що вказана в обвинувальному акті обставина, яка пом`якшує покарання - щире каяття, не знайшла свого підтвердження. Однак, не згодні з призначеною мірою покарання. В судових дебатах просили суд призначити ОСОБА_12 покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. Вважають, що таке покарання буде відповідати тяжкості скоєного кримінального правопорушення.

Також не згодні з стягнутим розміром моральної шкоди на їх користь. Вважають, що розмір моральної шкоди у поданих ними позовними заявами обґрунтований належним чином і має бути стягнутий з винної особи в розмірі 500000 грн. кожному.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_10 не оспорюючи фактичних обставин кримінального правопорушення та юридичної кваліфікації дії обвинуваченого, просить вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_12 змінити в частині призначеного покарання та Визнати винним ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні злочину передбаченого ч,2 ст.286 КК України та призначити йому за даною нормою статті у вигляді 3 років позбавлення волі, з позбавлення права керування транспортними засобами, строком на 1 рік. Відповідно до ст. 75 КК України - ОСОБА_12 від відбування основного покарання звільнити з іспитовим строком на 2 роки з покладенням на нього згідно пунктів 1-2 ч. 1 ст. 76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, а також обов`язку визначеного п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що даний вирок занадто суворим, а тому таким, що підлягає зміні на підставі наступних обставин: Обставиною, що пом`якшує покарання у відповідності до ст.66 КК України обвинуваченого засудженого є визнання вини, його щиросердне розкаяння, активне сприяння слідству у розкритті злочину. На обліку у психіатричній лікарні та наркологічному обліку не перебуває. Також суду 14.01.2022 р. були наданні підтверджуючі докази про повне відшкодування матеріальної шкоди потерпілій а саме: ОСОБА_13 в розмірі 75,980 тис. грн. та часткове відшкодування моральної шкоди в розмірі 15,351 тис. грн. Те що особа раніше не судима, та має на своєму утриманні неповнолітнього сина, позитивно характеризується за місцем проживання Згідно досудової доповіді обвинувачений може виправитись без ізоляції від суспільства, оскільки не становить небезпеки для суспільства, отже доцільним є застосування покарання альтернативного позбавленню волі (т.1, а.п.129). Обтяжувальних обставин судом не було встановлено а органом досудового слідства не надано. Всі ці вище зазначені дані дають підстави для призначення вироку із застосуванням положень стені 69,75 КК України Вважає що судом дані пом`якшувальні обставини проігноровано та взагалі не взято при постановлені вироку. Суд лише формально у Вироку зазначив про них. ОСОБА_12 , за час проведений досудового та судового слідства, багаторазово пожалкував про скоєне ним кримінальне правопорушення, навчений та покараний наріканням оточуючих людей. Також під час досудового слідства та судового розгляду справи, у потерпілих неодноразово попрохав пробачення та зазначив що жалкує про вчинене ним. Що перебуваючи на волі буде і в подальшому працювати та відшкодовувати заподіяну ним шкоду в повному обсязі, котру було визначено судовим рішенням. Він усвідомлює що у потерпілої ОСОБА_13 лишилась неповнолітня дитина котра також потребує понесенню матеріальних витрат на її духовний розвиток та матеріальної благ, адже з кожним роком дитина підростає та потреби в її розвитку також ростуть.

В своїй апеляційні й скарзі захисник адвокат ОСОБА_11 не оспорюючи фактичних обставин кримінального правопорушення та юридичної кваліфікації дії обвинуваченого, просить вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_12 змінити в частині призначеного покарання. ОСОБА_12 вважати засудженим у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. Відповідно до ст. 75 КК України - ОСОБА_12 від відбування основного покарання звільнити з іспитовим строком на 2 роки з покладенням на нього згідно пунктів 1-2 ч. 1 ст. 76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, а також обов`язку визначеного п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вирок містить наступні висновки: « ОСОБА_12 характеризується позитивно, на обліку лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий, має неповнолітнього сина. Згідно досудової доповіді обвинувачений може виправитись без ізоляції від суспільства, оскільки не становить небезпеки для суспільства, отже доцільним є застосування покарання альтернативного позбавленню волі. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне часткове відшкодування шкоди. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено». Після зазначеного, суд чомусь приходить до висновку про призначення покарання у виді позбавлення волі. Тобто суперечить своїм же висновкам. Виходячи із зазначених обставин постає доцільність застосування судом вимог статті 69 КК України щодо призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

Заслухавши доповідача, прокурора, який просив задовольнити подану апеляційну скаргу та апеляційні скарги потерпілих та заперечував щодо задоволення апеляційних скарг захисників, обвинуваченого ОСОБА_12 та в його інтересах захисників адвокатів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які просили задовольнити свої апеляційні скарги та заперечували проти задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілих, потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які просили задовольнити подані апеляційні скарги та просили задовольнити апеляційну скаргу прокурора та заперечували щодо задоволення апеляційних скарг захисників, потерпілу Непомнящу( ОСОБА_13 , яка виловилася щодо апеляційних скарг на розсуд суду, дослідивши доводи апеляційних скарг та перевіривши матеріали кримінального провадження, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з таких підстав.

Досудове розслідування та судове слідство у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про наявність в діях ОСОБА_12 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає.

Вина обвинуваченого ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованого йому злочину, повністю доведена матеріалами кримінального провадження.

Оскільки, учасниками процесу обставини вчинення кримінального правопорушення та юридична кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_12 не оспорюються, колегія суддів не входить в обговорення вини та кваліфікації дій обвинуваченого і вважає, що його дії правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_12 суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, який відноситься до категорії тяжких, особу обвинуваченого, який характеризується позитивно (т.3, а.п.10-11), на обліку лікарів психіатра та нарколога не перебуває (т.3, а.п.6, 8), раніше не судимий (т.3, а.п.3-4), має неповнолітнього сина (т.1, а.п.104, т.3, а.п.9). Згідно досудової доповіді обвинувачений може виправитись без ізоляції від суспільства, оскільки не становить небезпеки для суспільства, отже доцільним є застосування покарання альтернативного позбавленню волі (т.1, а.п.129).

Врахував обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне часткове відшкодування шкоди та відсутність обставин, які обтяжують покарання та обґрунтовано призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі ближче до найнижчої межі санкції статті кримінального закону строком на 3 роки позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки дійшов правильного висновку, що його виправлення можливе виключно в умовах ізоляції від суспільства, без застосування ст. 69, 75 КК України, яке на переконання колегії суддів буде відповідати тяжкості вчиненого, обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченого, є обґрунтованим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як ним самим, так і іншими особами, а ще буде відповідати меті покарання, визначеного у ст. 50 КК України.

Враховуючи викладене доводи захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_11 стосовно неврахування судом першої інстанції особи обвинуваченого всіх пом`якшуючих обставин покарання та призначення надто суворого покарання є безпідставними та спростовуються матеріалами провадження та викладеним у вироку суду першої інстанції.

На переконання колегії суддів підстави для застосування положень ст.69, 75 К України пом`якшення покарання та призначення покарання з випробуванням з іспитовим строком відсутні.

При цьому колегія суддів також враховує, позицію потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які наполягали на призначенні обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, оскільки останній взагалі не відшкодував їм завданої моральної шкоди та не вибачився за скоєне.

Крім того, на переконання колегії суддів, доводи викладені в апеляційних скаргах прокурора та потерпілих щодо надто м`якої міри покарання призначеної обвинуваченому, є необґрунтованими та безпідставними.

Оскільки, відповідно до вимог ст. 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

При призначені обвинуваченому покарання судом враховується те, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, є заходом примусу, що застосовується від імені держави і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод особи та має на меті не тільки кару, а й виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції при призначенні покарання в повній мірі враховано особу обвинуваченого, всі характеризуючи дані на нього, враховано тяжкість вчиненого злочину, пом`якшуючі обставини покарання та відсутність обтяжуючих обставин покарання, обставини вчинення даного кримінального правопорушення, його наслідки та обґрунтовано призначив обвинуваченому ОСОБА_12 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки, яке буде відповідати тяжкості вчиненого, обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченого, є обґрунтованим, справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як ним самим, так і іншими особами, а ще буде відповідати меті покарання, визначеного у ст. 50 КК України.

Підстав для призначення обвинуваченому покарання у більшому розмірі колегія суддів не вбачає.

Крім того, доводи апеляційних скарг потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 щодо збільшення суми відшкодування моральної шкоди, є необґрунтованими та безпідставними.

Оскільки суд першої інстанції з дотриманням положень ст.ст.23, 1167 ЦК України, правильно встановив, що потерпілим була завдана моральна шкода, яка виразилась в моральних, душевних стражданнях з приводу втрати ними члена сім`ї та близького родича, зокрема, ОСОБА_7 є дружиною загиблого, втратила чоловіка, має на утриманні малолітню дитину, ОСОБА_9 втратила рідного сина, а ОСОБА_8 , втратив брата. Та враховуючи принципи розумності та справедливості щодо стягнення шкоди, дійшов до правильного висновку про необхідність стягнути із обвинуваченого ОСОБА_12 на користь потерпілої ОСОБА_7 завдану в результаті вчинення кримінального правопорушення моральну шкоду в розмірі 800 000 грн., на користь потерпілої ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 100000 грн. та на користь потерпілого ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 10000 грн., що на переконання колегії суддів в даному випадку є достатнім, розумним та справедливим. Враховуючи викладене підстав для збільшення розміру сум у відшкодування завданої моральної шкоди на корить потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 колегія суддів не вбачає.

Порушень вимог кримінального процесуального та кримінального закону які б стали підставою для скасування або зміни по суті правильного винесеного судом рішення колегією суддів не встановлено.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів доходить висновку, що вирок суду першої інстанції є законним, мотивованим та обґрунтованим, підстави для його зміни чи скасування відсутні, а тому подані апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та захисників адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 залишити без задоволення.

Вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 14 січня 2022 року стосовно ОСОБА_12 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

(підписи)