Провадження № 1-кп/742/133/22
Єдиний унікальний № 742/4521/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2022 року місто Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретарів судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Прилуки кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000608 від 02.09.2021 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Прилуки Чернігівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, розлученого, працюючого водієм КП «Прилукитепловодопостачання», в силу ст.89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
адвоката ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В :

01.09.2021 близько 09 год, ОСОБА_4 , перебуваючи на перехресті вулиць Короткого Садової в м.Прилуки, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, в ході конфлікту з потерпілим ОСОБА_6 , не передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у виді тілесних ушкоджень середньої тяжкості, хоча повинен був і міг передбачити, завдав удар кулаком правої руки, в щелепу ОСОБА_6 , внаслідок чого потерпілий втратив рівновагу та перевівши всю масу тіла на праву ногу впав, в результаті чого стався відкритий перелом зовнішньої кісточки та заднього краю правого гомілково-ступневого суглобу зі зміщенням уламків з раною «по медіальній поверхні правого гомілково-ступневого суглобу», який згідно висновку судово-медичної експертизи № 247 від 09.11.2021 відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

У судовому засіданні ОСОБА_4 своєї вини за зміненим йому обвинуваченням, не визнав, оскільки в тій ситуації він ні умисно, ні з необережності тілесних ушкоджень потерпілому не завдавав. Він лише захищався коли потерпілий намагався його ударити, але він ухилився. При цьому пояснив, що 01.09.2021 близько 08.30 він разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 рухалися на автомобілі Таврія, під час руху якого їх неодноразово «підрізав» один і то же велосипедист. На перехресті вулиць Короткого-Садової велосипедист з порушеннм правил перетнув перехрестя, тому Побот зупинив авто, з якого вийшов і коли підійшов до потерпілого, то останній схопив його за одяг і ліктем ударив у щелепу, тому у відповідь він наніс 2-3 удари в обличчя потерпілого, від чого той упав на асфальтове покриття. Коли обвинувачений сів у автомобіль, то потерпілий ударив ногою по дверцятах автомобіля. Після чого обвинувачений вийшов із автомобіля та почав іти на потерпілого, який кинув йому під ноги велосипед і хотів його ударити, але він знову ухилився та ще раз наніс удар потерпілому кулаком в щелепу, від чого той знову упав та вдарився потилицею об асфальт. Потім потерпілий сів на землю, а вони разом із ОСОБА_9 та ОСОБА_10 сіли в автомобіль та поїхали. Приблизно через пів години проїзджаючи повз це ж перехрестя він бачив, що потерпілий все ще там же сидів на бордюрі. Ввважає, що потерпілий тоді був п`яний, бо від нього відчувався перегар і неадекватно себе вів. У даній ситуації він захищався та підтвердив, що після його удару, коли потерпілий упав і намагався встати але не зміг. Цивільний позов вважає безпідставно заявлений.

Крім показів самого обвинуваченого його вина в нанесенні тілесних ушкоджень потерпілому підтверджується зібраними по справі доказами.
Так, потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердив, що 01.09.2021 в період з 09.00 по 10.00 їхав на велосипеді, проїхавши перехрестя вулиць Короткого-Садова з автомобіля Таврія, який проїжджав це ж перехрестя почув образи в свій бік, та відповів взаємністю. Коли автомобіль зупинився, то водій підбіг і почав йому наносити удари в щелепу. Від ударів потерпілий впав на асфальтове покриття і відбулося коротке запаморочення, після чого він побачив, що в нього неприродньо викручена нога, намагався встати, але не зміг, відповз на обочину, зателефонував дружині, а вже вона викликала швидку медичну допомогу. Після нанесення удару ОСОБА_4 , він і двоє пасажирів чоловіків сіли в авто та поїхали. В області гомілки він побачив кров і кістки, та пізніше йому діагностували відкритий перелом гомілкового суглобу. З 2 вересня і до кінця місяця 2021 року він лікувався у обласній лікарні. При нанесенні йому ударів, він виставляв руки вперед щоб захиститися, але не зміг, бо то були професійні рухи.

Він повністю підтримує цивільний позов, і просить стягнути з обвинуваченого 15000,00 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, пов`язаної з лікуванням та 15000,00 грн моральної шкоди, яка полягає в душевних стражданнях через злочинну діяльність ОСОБА_4 із за чого він не міг завершити свої справи, порушився його звичний ритм життя. Переніс фізичний біль та моральне потрясіння. Через захворювання на цукровий діабет, обмежено рухаючись 4 місяці, в нього підвищився рівень цукру в крові та взагалі погіршилося здоров`я. Просить для обвинуваченого максимального покарання.

Допитаний у суді свідок ОСОБА_11 підтвердив, щодо існування конфлікту між обвинуваченим і потерпілим, коли останній декілька разів на велосипеді їх підрізав, всупереч ПДР, з порушенням перетинав перехрестя коли вони рухалися на автомобілі, за кермом, якого був ОСОБА_4 . Після обопільних образ, обвинувачений зупинив автомобіль і вибіг до потерпілого, який намагався його вдарити, але у відповідь отримав від ОСОБА_4 удар, як механічний захист. Він забрав обвинуваченого, та вони поіхали, а потерпілий був на асфальті у напівлежачому положенні. Коли вони десь через 30 хв поверталися повз потерпілого, то він був на тому ж місці, сидів на бордюрі з якимось чоловіком. Потерпілий був нетверезий з неадекватною поведінкою та провокував Побота.

Свідок ОСОБА_12 у суді дав покази, аналогічні показанням свідка ОСОБА_11 .

Допитана в суді свідок ОСОБА_13 підтвердила, що 01.09.2021 близько 09 год 30 хв їй зателефонував чоловік ОСОБА_6 з проханням викликати ШМД та вони майже одночасно приїхали до чоловіка, який сидів на асфальті з вивернутою ногою та в районі правої щиколотки виднілася кістка. Під ногою була калюжка крові. Чоловіка завантажили в швидку допомогу та відвезли в лікарню, де констатували перелом ноги. Потерпілий не був у стані сп`яніння, бо взагалі не виживає спиртне за станом здоров`я, оскільки хворіє на цукровий діабет.

Вина обвинуваченого підтверджується також наданими прокурором та дослідженими доказами, які містять матеріали провадження, а саме.
Витягом із ЄРДР за правовою кваліфікацією ч.1 ст.122 КК України по заяві ОСОБА_6 про нанесення йому в ході конфлікту 01.09.2021 тілесних ушкоджень невідомою особою (а.п.50) із відповідною заявою ОСОБА_6 до поліції від 01.09.2021 (а.п. 52).

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04.11.2021 згідно якого потерпілий ОСОБА_6 впізнав особу на фото № 1 ( ОСОБА_4 ), як таку, що заподіяла йому тілесні ушкодження (а.п. 53-54).

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06.11.2021 згідно якого свідок ОСОБА_12 впізнав особу на фото № 4 ( ОСОБА_4 ), яка керувала автомобілем «Славута» 01.09.2021, та був учасником конфлікту на перехресті вул. Короткої - Садова в м.Прилуки (а.п. 55-58).

Згідно протоколу огляду предмета від 09.11.2021 диску «SD-R 52х700 МВ/80 min Music» серебристого кольору з № В3131 ХF301955291, який надав потерпілий ОСОБА_6 , що узгоджується з нормами ч.2 ст.93 КПК України, мається відео файл формату МР4, тривалістю 00:58 сек., який переглянуто в судовому засіданні та вбачається, що події відбуваються на Т-подібному перехресті вулиць Короткої Садової в м.Прилуки. По вул.Короткого рухається автомобіль, перед ним їде велосипедист ( ОСОБА_6 ), який повертає з вул.Короткого на вул.Садову та після переїзду перехрестя зупиняється. Майже одночасно за ним повертає автомобіль сірого кольору та зупиняється неподалік велосипедиста. Далі водій ( ОСОБА_4 ) виходить з авто та підходить до Стуканова, який у свою чергу виставляє руки перед собою та відштовхує Побота від себе. В якийсь момент ОСОБА_14 наносить кулаком правої руки удар в обличчя Стуканову, внаслідок чого той падає на землю. Побот ще намагається наносити удари, а ОСОБА_15 піднімається та тікає в лівий бік автомобіля. Побот сідає в автомобіль, але в цей час ОСОБА_15 ногою б`є по дверцятах автомобіля та відходить до свого велосипеда. На такі дії ОСОБА_4 знову виходить з автомобіля та направляється в бік ОСОБА_15 , який кидає під ноги Поботу свій велосипед. Побот підходить до ОСОБА_15 , який замахується на Побота, але той ухиляється від удару та наносить ОСОБА_15 удар в обличчя, від якого останній втрачає рівновагу та падає на праву ногу. Стуканов намагається піднятися, але не може, перевертається через правий бік та сідає на сідниці. Побот від`їжджає на автомобілі, а ОСОБА_15 продовжує сидіти край проїжджої частини (а.п. 34-36).

Висновком судово-медичної експертизи № 247 від 16.11.2021 та висновком додаткової судово-медичної експертизи від 19.11.2021 вбачається, що у ОСОБА_6 мав місце відкритий перелом зовнішньої кісточки та заднього краю правого гомілково-ступневого суглобу зі зміщенням уламків з раною «по медіальній поверхні правого гомілково-ступневого суглобу». По давності може відповідати 01.09.2021 та відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, спричинив тривалий розлад здоров?я. Характер тілесних ушкоджень не суперечить можливості його утворення «в результаті надмірного навантаження на праву ногу, після отримання удару в голову зліва (як видно з наданого відео на 41-49 с, повний час відео 58 с. (а.п. 62-68, 78-84)).

Відповідно до ч.2 ст.94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст.374 КПК України.
Сторона захисту стверджує, що за встановлених судом обставин вина ОСОБА_4 за ст.128 КК України не доведена, та обвинувачений діяв виключно з метою самозахисту.

З такою позицією сторони захисту суд не може погодитися виходячи з наступного.
Особливістю злочину, вчиненого в межах необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у разі необхідної оборони, а й при перевищенні її меж.
У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому, такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.
Оцінюючи покази допитаних у суді осіб, та надані сторонами докази, судом встановлено, що після першого інциденту, коли ОСОБА_4 вже сів у автомобіль, після чого ОСОБА_6 ударив ногою по дверцятах автомобіля та відійшов, тоді обвинувачений виходить із авто та наближається до потерпілого, який намагається захищатися (кидає перед собою під ноги ОСОБА_4 велосипед, виставляє вперед руки, замахується). Проте ОСОБА_4 , з метою заподіяння тілесних ушкоджень, умисно наніс один удар в обличчя ОСОБА_6 від якого останній втрачає рівновагу та падає на праву ногу. Потерпілий намагається піднятися, але не може, та залишається сидіти на узбіччі. Після чого обвинувачений сідає в атомобіль та від`їжджає.

Встановлені судом фактичні обставини свідчать про відсутність такого акту суспільно небезпечного посягання зі сторони потерпілого, який би за своїми об`єктивними ознаками міг створити реальну та безпосередню загрозу заподіяння шкоди обвинуваченому, що у свою чергу могло викликати в останнього невідкладну необхідність у заподіянні шкоди потерпілому в обраний ним спосіб.
Зокрема, саме ОСОБА_4 мав намір помститися за удар потерпілим по дверцятах автомобіля, а тому вийшов із транспортного засобу для з`ясування відносин. Тобто, жодних підстав вважати, що в той момент, існували підстави для загрози здоров`ю зі сторони потерпілого для обвинуваченого, в останнього не було.
А тому, із сукупності досліджених у суді доказів спростовуються доводи як обвинуваченого так і захисту щодо ненавмисного нанесення тілесних ушкоджень.

Надані докази суд вважає належними та допустимими, які відповідають нормам КПК України.

Доводи адвоката про можливе самостійне падіння потерпілим з велосипеда та отримання тілесних ушкоджень, є лише його припущенням, яке повністю спростовується дослідженими у суді доказами.
Суд критично оцінює позицію обвинуваченого щодо невизнання винуватості, і таку позицію сторони захисту, вважає способом, обраним ОСОБА_4 для свого захисту з метою уникнути відповідальності за вчинене правопорушення.

Аналізуючи всі докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення суд приходить до висновку, що змінене обвинувачення ОСОБА_4 доведено повністю, його дії суд кваліфікує за ст.128 КК України, як необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Обставин, які б пом`якшували та обтяжували покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому суд, крім того, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є нетяжким; особу винного, як такий, що не судимий (а.п. 89), на обліках у лікарів нарколога, психіатра та в органі пробації не перебуває (а.п. 91-93), посередньо характеризується за місцем проживання (а.п. 90), займається суспільно-корисною працею.

Враховуючи вищевикладені обставини суд вважає, що для виправлення та попередження нових злочинів обвинуваченому ОСОБА_4 повинно бути призначене покарання в межах санкцій інкримінованої статті у виді виправних робі, оскільки обвинувачений офіційно працевлаштований та отримує заробітну плату.

Цивільний позов потерпілого підлягає частковому задоволенню як в частині відшкодувння матеріальної шкоди, так і на відшкодування моральної шкоди.

Так, потерпілим надані письмові докази на підтвердження витрат, пов`язаних саме із лікуванням через його побиття обвинуваченим на загальну суму 13281,94 грн.

Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню потерпілому суд виходить з характеру вчиненого злочину, який є необережним, глибини фізичних і душевних страждань, спричинених ОСОБА_6 (фізичний біль, перебуванням на стаціонарному лікуванні), істотність і наслідки вимушених змін у його житті та, виходячи з вимог розумності, виваженості та справедливості, враховуючи матеріальний стан обвинуваченого, вважає за необхідне стягнути на користь потерпілого 6000,00 грн. моральної шкоди.
Згідно вимог ст.ст. 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, ст.127 КПК України заподіяна матеріальна та моральна шкода відшкодовується винною особою, тобто обвинуваченим ОСОБА_4 .

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Долю речових доказів вирішити згідно ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370-371, 374 КПК України, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим за ст. 128 КК України та призначити покарання у виді виправних робіт строком на 1 рік з відрахуванням в доход держави 10 відсотків щомісяця із суми заробітку.

Цивільний позов потерпілого задовольнити частково. Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 13281,94 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 6000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього 19281,94 грн.

Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Речовий доказ: SD-R диск із відеозаписом подій 01.09.2021 залишити в матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Прилуцький міськрайонний суд протягом 30 днів з дня проголошення даного вироку, а в разі неоскарження вироку у вказаний строк, такий набирає законної сили.

Копію вироку негайно вручити засудженому та прокурору.

Суддя ОСОБА_16