УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2021 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_3, за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого,

у с т а н о в и в:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_1 на бездіяльність заступника начальника ГСУ Державного бюро розслідувань (далі - ДБР) щодо невнесення відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань ( далі - ЄРДР).

На обґрунтування скарги заявник зазначив, що 20.07.2021 він звернувся до вказаного органу досудового розслідування з заявою про вчинення кримінальних правопорушень за ч. 2 ст. 372 та ч. 2 ст. 384 КК України.

Однак на день звернення зі скаргою до слідчого судді відомості про зазначені кримінальні правопорушення до ЄРДР не внесені.

На думку заявника, вказане свідчить про бездіяльність посадових осіб органу досудового розслідування. У зв`язку з цим ОСОБА_1 просив зобов`язати уповноважених осіб ДБР внести до ЄРДР відомості про кримінальні правопорушення відповідно до заяви та розпочати розслідування.

У судове засідання з розгляду скарги заявник не прибув.

Представник ДБР, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду скарги, до суду також не прибув, що у силу ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

У зв`язку з неприбуттям у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, у відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК фіксація за допомогою технічних засобів кримінального провадження у суді не здійснювалась.

Слідчий суддя, дослідивши скаргу та долучені до неї документи, дійшов висновку про таке.

Статтею 2 КПК визначені завдання кримінального судочинства, одним з яких є захист особи, суспільства від кримінальних правопорушень.

Реалізація вказаних завдань здійснюється з-поміж іншого шляхом забезпечення кожному громадянину права на звернення до уповноважених органів та осіб з метою захисту своїх порушених прав.

Згідно з ч.1 ст. 214 КПК слідчий невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви про вчинене кримінальне правопорушення зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Відповідно до п. 2 Розділу II Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань (затв. наказом Генерального прокурора України від 30.06.2020 № 298), відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР заявник у повідомленні про кримінальне правопорушення має зазначити конкретні, відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення, тобто обставини, що є достатніми для попередньої кваліфікації реєстраторами ЄРДР такого діяння саме як кримінального правопорушення.

Як вбачається зі скарги, ОСОБА_1 20.07.2021 звернувся до ДБР із заявою про вчинення щодо нього кримінальних правопорушень за ч. 2 ст. 372 КК, оскільки вважає, що він завідомо незаконно притягнутий до кримінальної відповідальності, поєднаної з обвинуваченням у вчиненні особливо тяжкого злочину, а також кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 384 КК - введення в оману органу досудового розслідування шляхом надання завідомо неправдивого висновку експерта.

Заявник зазначив, що 27.10.2020 у кримінальному провадженні № 120 191 000 000 007 97 від 09.07.2019 слідчий ТУ ДБР у м. Києві вручив ОСОБА_1 та ОСОБА_2 письмове повідомлення про підозру у вчиненні злочину за ч. 5 ст. 191 КК.

Водночас, на думку заявника, підозра, що висунута йому у рамках зазначеного вище провадження, сфальсифікована органом досудового розслідування та прокурорами Київської міської прокуратури, оскільки товарознавче експертне дослідження, яке є основою висунутої підозри, проведене непрофесійно, з критичними помилками у застосуванні методик дослідження.

Крім того, низка документів, яким обґрунтована підозра ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відсутня у матеріалах досудового розслідування кримінального провадження № 120 191 000 000 007 97.

Викладене, на думку заявника, свідчить, що сторона обвинувачення умисно вилучила з матеріалів досудового розслідування докази, що підтверджують відсутність події та складу інкримінованого заявнику злочину, з метою створення уявлення про обґрунтованість висунутої останньому підозри.

Отже, заявник, звертаючись до ДБР із заявою про вчинення щодо нього кримінальних правопорушень, ініціював порушення нового кримінального провадження відносно слідчого ТУ ДБР у м. Києві та процесуальних керівників з метою з`ясування обставин, які підлягають з`ясуванню у межах кримінального провадження № 120 191 000 000 007 97.

Таким чином, нове кримінальне провадження, на порушенні якого наполягає заявник, за своїм змістом має віддзеркалювати обставини кримінального провадження № 120 191 000 000 007 97.

Згідно з ч. 2 ст. 22 КПК сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів та інших доказів, клопотань, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК.

Таким чином, принцип змагальності сторін кримінального провадження забезпечується шляхом протилежності інтересів сторін цього провадження, що найефективніше забезпечує повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій.

Отже, з урахуванням наявності спільного підґрунтя інтересів сторін кримінального провадження та єдності обставин, на вставнолення яких спрямовані зусилля таких суб`єктів, логічним є висновок, що порушення паралельного кримінального провадження не є обґрунтовано необхідним для реалізації визначених ст. 2 КПК завдань, однак може бути спробою вчинення впливу на сторону обвинувачення під час здійснення досудового розслідування.

Крім того, слідчий суддя бере до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК процесуальними джерелами доказів можуть бути лише показання, речові докази, документи, висновки експертів.

У силу ст. 94 КПК жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно з ч.1 ст. 332 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторін кримінального провадження, за наявності підстав, передбачених ст.242 КПК, має право доручити проведення експертизи експертній установі для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ст. 358 КПК якщо долучений до матеріалів кримінального провадження документ викликає сумнів у його достовірності, учасники судового провадження мають право просити суд виключити його з числа доказів і вирішувати справу на підставі інших доказів або призначити відповідну експертизу цього документа.

З наведеного витікає, що відповідальність за ст. 384 КК настає лише після дослідження та оцінки експертного висновку та інших доказів щодо дійсності фактів та обставин вчинення інкримінованого злочину.

Викладене свідчить, що до прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні № 120 191 000 000 007 97, яке буде об`єктивно свідчити про відсутність або наявність у діях ОСОБА_1 та ОСОБА_2 складу злочину за ч. 5 ст. 191 КК України, оцінка документів, що стали підставою для здійснення досудового розслідування та оголошення підозри, як таких, що є завідома підробленими є необґрунтованою та передчасною.

У силу ст. 1 КК завданням зазначеного нормативно-правового акту є правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням.

Для здійснення цього завдання Кримінальний Кодекс визначає, які суспільно небезпечні діяння є кримінальними правопорушеннями та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили.

Стадія ініціювання кримінального провадження є важливою для виконання наведеного завдання і покликана, з одного боку, забезпечити рішуче оперативне реагування на кожне повідомлення про злочин, що є гарантією швидкого та повного його розкриття, притягнення винних до відповідальності, а з іншого - виключити незаконне і необґрунтоване залучення громадян в орбіту кримінального процесу.

До ЄРДР, серед іншого, вносяться відомості про: короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Якщо ж зі змісту повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені у ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу, то такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР.

Наведений висновок відповідає Рішенню Конституційного Суду України від 17.06.2020, згідно з пунктом 5 мотивувальної частини якого зазначено, що «встановлений законодавцем обсяг судового захисту стосовно оцінки бездіяльності уповноважених державних органів має забезпечити ефективність судового контролю, який має бути забезпечено під час розгляду відповідних питань хоча б у двох судових інстанціях: законодавець має запровадити такий обсяг судового контролю за бездіяльністю слідчого чи прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Реєстру після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, що дозволяв би здійснити ефективний судовий контроль щодо відповідних питань та за наявності підстав надати особі можливість ініціювати початок кримінального провадження, а отже, надати їй реальний доступ до судового захисту».

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 16.05.2019 (справа № 761/20985/18, провадження N 51-8007км18) наголосив: «...якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин...».

Таким чином, оцінка слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення у ньому інформації саме про кримінальне правопорушення є обов`язковим етапом реалізації визначених КК та КПК завдань.

За таких обставин слідчий суддя доходить висновку щодо відсутності у заяві ОСОБА_1 достатніх об`єктивних даних, які б свідчили про те, що описані у ній події свідчать, що існує ймовірність вчинення кримінальних правопорушень.

На підставі викладеного слідчий суддя вважає, що у цьому випадку органом досудового розслідування не допущено бездіяльності, тому підстави для задоволення скарги відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 2, 214, 303, 304, 307, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність уповноважених осіб ГСУ Державного бюро розслідувань щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідно до заяви ОСОБА_1 від. 20.07.2021 відмовити.

На ухвалу слідчого судді до Київського апеляційного суду прокурором, підозрюваним, його захисником упродовж п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Слідчий суддя ОСОБА_3