ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 1-368/11Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/305/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - приведення вироку до виконання
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2021 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

за участю засудженого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

при секретарі ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали провадження №11-кп/817/305/21 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Чортківського районного суду Тернопільської області від 28 липня 2021 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого про приведення вироку у відповідність вимогами закону,-

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_6 , засудженого 29.01.2013 року Печерським районним судом м. Києва до довічного позбавлення волі, про приведення вироку у відповідність до вимог ст. 48 КК України 1960 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою вирок Печерського районного суду м. Києва від 29 січня 2013 року у частині призначеного йому покарання у виді довічного позбавлення волі привести у відповідність до чинного законодавства та звільнити його від подальшого відбування покарання у зв`язку з повним відбуттям ним максимального строку покарання, передбаченого КК України 15 років позбавлення волі.

Мотивуючи апеляційну скаргу вказує на те, що ухвалюючи вирок Печерський районний суд м. Києва не врахував того, що усі інкриміновані йому злочини були скоєні до набуття чинності КК України 2001 року, а на час ухвалення вироку минуло понад 10 років, при цьому, від органів слідства та суду він не ухилявся та не переховувався, не перешкоджав здійсненню правосуддя.

Вважає, що суд у відповідності до пункт 4 частини 1 та частину 4 статті 48 КК України 1960 року зобов`язаний призначити йому покарання у виді позбавлення волі на певний строк, який не може перевищувати 15 років , посилаючись на те, що згідно частини 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотньої дії у часі, крім випадків коли пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів, прокурора, який просив ухвалу суду скасувати та направити матеріали провадження до суду першої інстанції для прийняття рішення у відповідності до вимог законодавства, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів провадження, в лютому 2021 року засуджений ОСОБА_6 звернувся до Чортківського районного суду Тернопільської області із клопотанням про приведення вироку Печерського районного суду м.Кива від 29 січня 2013 року щодо нього у відповідність з вимогами статті 48 КК України 1960 року шляхом його скасування в частині покарання призначеного ст. 93 КК України 1960 року у виді довічного позбавлення волі з мотивів необхідності застосування строку давності притягнення його до кримінальної відповідальності, а в разі неможливості застосування такого призначення йому покарання у виді 15 років позбавлення волі.

05 квітня 2021 року до Чортківського районного суду Тернопільської області надійшло клопотання ОСОБА_6 з додатковими доводами, в якому він у звязку з відбуттям частини покарання за вироком Печерського районного суду м.Києва - 18 років позбавлення волі просив звільнити його від подальшого відбування покарання у звязку з відбуття максимально можливого покарання за злочин, за який йому помилково призначено покарння у виді довічного позбавлення волі, - 15 років позбавлення волі.

В травні 2021 року засуджений доповнив клопотання неможливістю призначення йому суворішого покарання, ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення.

Відмовляючи в задоволенні клопотання місцевий суд прийшов до висновку, що до компетенції Чортківського районного суду Тернопільської області не належить розгляд питання про скасування вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 та призначення йому покарання у виді 15 років позбавлення волі, оскільки він не є судом права, тобто тим, який ухвалював вирок.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у нього повноважень на скасування вироку Печерського районного суду м.Кива від 29 січня 2013 року та застосування строків давності притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за ст.93 КК України в редакції 1960 року або заміни йому покарання у виді довічного позбавленя волі на покарання у виді 15 років позбавлення волі у звязку зі спливом строків давності, проте, висновок суду щодо відмови у задоволенні поданого ним клопотання вважає необгрунтованим оскільки не маючи повноважень на розгляд клопотання, суд фактично вирішив його шляхом відмови у його задоволенні, що обежує право засудженого звернутись до повноважного суду з одного й того ж предмета спору.

Колегія суддів вважає що у даній частині клопотання суд повинен був повернути його ОСОБА_6 для подання до належного суду. Виправити самостійно дану помилку суд апеляційної інстанції не може оскільки клопотання подано до місцевого суду.

Крім того, в доповненнях до клопотання ОСОБА_6 посилається на п. 14 ч.1 ст. 537 КПК України та просить звільнити його від подальшого відбування покарання у виді довічного позбавлення волі у звязку з відбут

тям максимального строку покарання у виді 15 років позбавлення волі. Чортківський районний суд з приводу цього також прийшов до висновку про те, що він не є судом, який наділений повноваженнями щодо його розгляду посилаючись на вимоги п.4 ч.2 ст. 539 КПК України, згідно з яким клопотання, подане в порядку виконання вироку(щодо вирішення всякого роду сумнівів та протиріч п. 14 ч.1 ст. 537 КПК України) також має право розглядати лише суд, який постановив вирок, тобто, Печерський районний суд м. Києва .

Проте, з огляду на системний аналіз положень статей 537, 539 КПК України в частині віднесення вирішення під час виконання вироків окремих питань до певного суду випливає, що питання про всякого роду сумніву і протиріччя, що виникають при виконанні вироку(п. 14 ч.1 ст. 537 КПК України ) законодавець надав засудженим особам альтернативу звернення не лише до суду, який постановив вирок (п. 4 ч. 2 ст. 539 КПК України), а й до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання (п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України).

Тому мотиви суду щодо відмови ОСОБА_6 у задоволенні поданого ним клопотання в частині вирішення питань повязаних з виконанням вироку щодо відсутності у місцевого суду повноважень на розгляд вказаного клопотання в цій частині не грунтуються на вимогах КПК України , оскільки законодавець надав засудженому дискреційні повноваження щодо вибору суду, до якого можна звернутись із клопотанням, поданим у відповідності до п. 14 ч.1 ст. 537 КПК України.

Крім того, факт відсутності засудженого ОСОБА_6 в Чортківському УВП та його перебування в Державній установі Київський слідчий ізолятор, не свідчить про відбування ним покарання у даному місці, оскільки у відповідності до листа ВССУ від 19.08.2016 року його переведено в слідчий ізолятор на час розгляду касаційної скарги, а юридичним місцем відбування його покарання є Чортківська установа виконання покарань управління ДптС України в Тернопільській області (№26), що підтверджується повідомленням №2/3/1-2602/25-16 від 18 травня 2016 року.

Також, з аналізу мотивувальної частини оскаржуваної ухвали, вбачається, що клопотання засудженого ОСОБА_6 про приведення вироку Печерського районного суду м. Києва від 29 січня 2013 року у відповідність до чинного законодавства по суті не розглянуте, оскільки суд прийшов до висновку про можливість його розгляду виключно судом який ухвалив вирок.

Вищенаведене дає підстави колегії суддів констатувати факт істотного порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

У зв`язку із вищенаведеним, враховуючи зміст положень ч. 6 ст. 9 КПК України, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з направленням клопотання засудженого до суду першої інстанції під час якого слід зясувати правову природу правовідносин, з приводу яких ОСОБА_6 звертається до суду(вирішення питання права, в порядку виконання вироку) та прийняття рішення у відповідності до вимог законодавства.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Чортківського районного суду Тернопільської області від 28 липня 2021 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого про приведення вироку у відповідність з вимогами закону скасувати, направити справу до суду першої інстанції для прийняття рішення у відповідності до вимог законодавства.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді