КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2021 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
суддів ОСОБА_1 ,
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_11 , потерпілого ОСОБА_6 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 26.02.2020, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Камень-Риболов Ханкайського району Приморського краю Російської Федерації, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України, та призначено йому покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України, та призначено йому покарання у виді 1 року обмеження волі.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 задоволено частково.
Стягнуто солідарно з обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_6 на відшкодування матеріальних збитків 243 066 (двісті сорок три тисячі шістдесят шість) гривень 81 копійку та 20 000 (двадцять тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ОСОБА_8 визнано винуватими у тому, що вони 27.10.2017 року приблизно о 20 годині 40 хвилин, рухаючись по тротуару дороги по вулиці Саксаганського в м. Києві по стороні, на якій знаходиться будинок № 32, дійшовши до кафе «Пивна на Саксаганського», яке розташовано у підвальному приміщенні зазначеного будинку, побачили припаркований на тротуарі неподалік від входу до вище вказаного кафе автомобіль марки «TOYOTA» моделі «RAV4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_6 , який, як здалось останнім, був припаркований не за правилами дорожнього руху України.
Після чого ОСОБА_7 , підійшовши до передньої частини вищевказаного автомобіля, заліз на його капот та ногами почав наносити удари по ньому. Після цього ОСОБА_7 заліз на дах даного автомобіля та, стрибаючи по ній, наніс пошкодження металевого корпусу.
Дані злочинні дії помітили перехожі, зробили зауваження останньому, при цьому ОСОБА_7 , перебуваючи в громадському місці, почав грубо порушувати громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, виражаючись нецензурною лайкою, не реагував на зауваження перехожих умисно і надалі продовжував наносити удари ногами та руками по металевому корпусу вказаного вище автомобіля.
В цей час, ОСОБА_8 , помітивши, що сторонні особи роблять зауваження та морально тиснуть на його товариша, ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що поряд із ним знаходяться відвідувачі кафе «Пивна на Саксаганського» та інші перехожі, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, з хуліганських спонукань групою осіб, виражаючись нецензурною лайкою, підійшов до автомобіля та кілька разів наніс удари в область переднього бампера, чим також спричинив пошкодження металевого корпусу автомобіля.
Продовжуючи протиправні дії, ОСОБА_7 зліз із транспортного засобу марки «TOYOTA» моделі «RAV4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та, підійшовши до правої сторони автомобіля, ногою наніс удар по дзеркалу авто, чим спричинив його пошкодження, після чого підійшов до лівої сторони транспортного засобу та ударами ніг розламав ліве дзеркало на частини.
Захисник ОСОБА_9 подав в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду щодо його підзахисного змінити в частині призначеного покарання, та призначити йому покарання із застосуванням положень ст.75 КК України.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги, захисник зазначає, що докази сторони обвинувачення, які суд поклав в основу обвинувального вироку, є недопустимими. Зокрема, протокол огляду місця події було складено до початку досудового розслідування та надходження відповідної заяви про злочин. Крім того, протоколи оглядів місця події від 27.102017 ( т.1 а.с. 107-109, т.1 а.с. 110-112) складені з порушенням процесуальних норм, адже у першому протоколі зазначається про застосування фотоапарату, однак ніяких фотознімків до нього не долучено. Тоді як у другому протоколі не зазначається про застосування фотоапарату, однак фотознімки до нього долучені. Також вказує на відсутність у справі належних та допустимих доказів щодо вартості пошкодженого майна. Не зрозуміло чому один із цих оглядів (огляд автомобіля) проводився на вул. Голосіївській 15 в м. Києві, тоді як подія відбулась на вул. Саксаганського 32 в м. Києві.
Поза увагою суду залишилось те, що показання свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_13 є неправдивими, оскільки суперечать іншим доказам у справі.
Судом не надано належної оцінки тому, що автотоварознавча експертиза проведена на підставі недопустимих доказів, адже всупереч вимогам ч.4.1 та ч.4.4 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації Вимог до оформлення документів ДСТУ 4163-2003 від 01.09.2013 ремонтна калькуляція № 1.003.2017 не містить в собі ані коду організації, ані реєстраційного індексу документу, відсутнє прізвище виконавця, посада та його підпис. Крім того в порушення вимог ч.31 Наказу міністерства юстиції України від 08.10.98 № 53/5 «Про затвердження Інстарукції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень» ремонтна калькуляція № 1.003.2017 надана на експертизу в копії, що є неприпустимим та виключало можливість проведення експертизи.
Також захисник посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Зокрема зазначає, що суд серед іншого належним чином не врахував, що ОСОБА_7 в ході судового розгляду визнав вину у пошкодженні майна, розкаявся, просив у потерпілого вибачення, однак не погодився з розміром заданих збитків та кваліфікацією його дій. Також суд належним чином не врахував дані, що характеризують особу останнього, щиросердне каяття, вибачення перед потерпілим, відсутність судимостей, наявність місця роботи, міцні соціальні зв`язки, наявність на утриманні двох дітей, належне виконання усіх процесуальних обов`язків у цьому кримінальному провадженні, наявність у нього тяжких захворювань, наявність у справі обставин, які пом`якшують покарання, відсутність у справі обставин, які обтяжують покарання.
Обвинувачений ОСОБА_7 подав доповнення до апеляційної скарги, в яких вказує на наявність істотних розбіжностей між показаннями потерпілого ОСОБА_6 та свідків, що суттєво впливає на можливість встановлення фактичних обставин справи та може свідчити про наявність підстав для скасування вироку і повернення справи на новий судовий розгляд.
Захисник ОСОБА_10 подала в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати відносно ОСОБА_8 , визнати останнього невинуватим у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, а кримінальне провадження закрити, в задоволенні цивільного позову відмовити. В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_10 посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зокрема зазначає, що суд в основу обвинувального вироку поклав покази потерпілого, свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 . Однак, покази потерпілого та свідків є непослідовними і суперечать як один одному, так і письмовим доказам, зокрема протоколу огляду місця події та фото таблиці, наявному відеозапису, а також показам обвинувачених. Суд у своєму вироку виклав лише частину показів потерпілого та свідків, які, на думку суду, підтверджували висунуте обвинувачення. Також вказує, що дані протоколу огляду місця події (автомобіля) щодо переліку пошкоджень автомобіля суперечать цим самим даним, які вказувались у показаннях потерпілого та у рахунку фактурі ТОВ «Автосаміт на Столичному». Досліджений в судовому засіданні відеозапис нагрудних камер працівників поліції, які прибули на місце о 21.17 годині, не фіксує будь-яких незаконних дій з боку ОСОБА_8 . Огляд місцевості, де відбувались інкриміновані ОСОБА_8 події, проведено без участі понятих, а тому протокол цієї слідчої дії є недопустимим доказом.
Крім того захисник вказує, що пошкодження ОСОБА_7 автомобіля було вчинено на ґрунті особистого конфлікту з потерпілим, який виник внаслідок порушенням останнім правил дорожнього руху щодо паркування транспортного засобу, а тому в діях ОСОБА_7 і ОСОБА_8 не було мотиву явної неповаги до суспільства, що виключає наявність ознак складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України. Такі дії можуть бути кваліфіковані за ст. 194 КК України, як пошкодження майна на ґрунті особистого конфлікту.
Також посилається на порушення порядку проведення товарознавчої експертизи, яка проведена на підставі рахунку фактури від 03.11.2017, який надійшов на експертизу після її початку у не непередбачений процесуальними нормами спосіб.
Обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду відносно нього скасувати, виправдати його та визнати невинуватим у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, в задоволенні цивільного позову відмовити. В обґрунтування поданої апеляційної скарги, обвинувачений посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зокрема зазначає, що він не був причетним до пошкодження майна потерпілого, а сам потерпілий не був очевидцем подій, вчинених ОСОБА_18 . Дані обставини підтверджуються показами свідка ОСОБА_14 , а також відеозаписом його телефону, який суд не дослідив.
Крім того обвинувачений посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та його особі внаслідок суворості. Зазначає, що раніше ніколи не притягувався до відповідальності, за місцем роботи і проживання характеризується позитивно, постійно з`являвся до суду та виконував свої процесуальні обов`язки, сприяв встановленню фактичних обставин, одружений, має поганий стан здоров`я.
Прокурор Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації дій обвинувачених, просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким засудити обвинувачених за ч. 2 ст. 296 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі. В обґрунтування поданої апеляційної скарги, прокурор посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинувачених внаслідок м`якості, а також на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зокрема, прокурор зазначає, що призначаючи покарання суд першої інстанції не надав належної і достатньої оцінки тому, що обвинувачені вину не визнали, заподіяну шкоду не відшкодували, вибачення у потерпілого не попросили. Також суд не врахував позицію потерпілого та прокурора щодо виду та розміру необхідного покарання. Крім того, поза увагою суду залишилась та обставина, що злочин було вчинено у стані алкогольного сп`яніння.
Потерпілий ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації дій обвинувачених, просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким засудити обвинувачених за ч. 2 ст. 296 КК України до 4 років позбавлення волі, стягнути солідарно з обвинувачених на його користь відшкодування матеріальних збитків в розмірі 243 066, 81 гривень та 272 000 гривень на відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування поданої апеляційної скарги, потерпілий посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, а також на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зокрема зазначає, що суд першої інстанції не надав належної і достатньої оцінки тому, що обвинувачені вину не визнали, заподіяну матеріальну та моральну шкоду не відшкодовували, вибачення не просили, у вчиненому не розкаялись, поводились зухвало в ході досудового і судового слідства. Також суд не врахував його позицію та позицію прокурора щодо виду та розміру необхідного покарання. Крім того, вирішуючи питання відшкодування моральної шкоди, суд не прийняв розумного, достатнього і справедливого рішення. Так, поза увагою суду залишились ті обставини, що, серед іншого, дії обвинувачених носили психотравмуючий характер для нього, що призвело до погіршення стану здоров`я, що він обмежений повноцінно користуватись і розпоряджатись автомобілем. Протягом досудового слідства та судового розгляду, які тривали більше двох років, він витрачав свій час та був свідком нахабної поведінки обвинувачених.
Заслухавши доповідь судді, доводи учасників апеляційного розгляду, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинувачених, вивчивши матеріали справи, обговоривши і перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.
Розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами своїх прав та свобод, в межах висунутого обвинувачення безпосередньо дослідив надані сторонами докази та перевірив обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 і ОСОБА_8 у висунутому їм обвинуваченні ґрунтуються на досліджених в ході судового розгляду доказах показаннях потерпілого ОСОБА_6 , показаннях свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , протоколі заяви потерпілого ОСОБА_6 про вчинення кримінального правопорушення від 27.10.2017, протоколі огляду місця події від 27.10.2017 (т.1 а.с.106), протоколі огляду місця події від 27.10.2017 (т.1 а.с.107-109), рахунку фактурі № 1.003.2017 від 01.11.2017, висновку автотоварознавчої експертизи № 12-2/1192 від 14.11.2017, відеозаписі з нагрудної камери працівників УПП у м. Києві та протоколі огляду відеозапису.
Наведені докази у своїй сукупності є взаємопов`язаними, узгоджуються між собою, відповідають вимогам належності та допустимості, не містять розбіжностей або суперечностей, які б могли вплинути на правильність висновку суду щодо винуватості ОСОБА_7 і ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення.
Зокрема, в судовому засіданні суду першої інстанції потерпілий ОСОБА_6 показав, що 27.10.2017 у вечірній час перебував у «Пивній на Саксаганського», яка розташована на вул. Саксаганського, 32 в м. Києві. В якийсь момент хтось повідомив, що на вулиці невідомі б`ють автомобіль. Він вийшов на вулицю та побачив, що двоє чоловіків б`ють належний йому автомобіль марки «TOYOTA» моделі «RAV4» ногами. Один з них, ОСОБА_8 , наніс удар ногою по капоту, а інший, ОСОБА_7 , відбив ліве дзеркало. Біля автомобіля також знаходився ще один чоловік, як в подальшому йому стало відомо ОСОБА_19 , який щось говорив ОСОБА_7 і ОСОБА_8 . Поруч також знаходилось багато інших людей, які робили ОСОБА_7 і ОСОБА_8 зауваження. На його прохання припинити свої дії ОСОБА_7 і ОСОБА_8 почали висловлюватись на його адресу нецензурною лайкою, звинувачуючи його у тому, що він припаркував автомобіль на тротуарі у недозволеному місці. Потім прибула поліції та почалось оформлення події. В його автомобілі були пошкоджені дах, капот, бампер, решітка радіатора, обидва бокові дзеркала, спойлер і лобове скло.
Показання потерпілого ОСОБА_6 підтверджують викладені в обвинувальному акті обставини пошкодження його транспортного засобу та узгоджуються з іншими доказами:
показаннями свідка ОСОБА_19 , який показав суду, що в кінці жовтня 2017 року у вечірній час, перебуваючи поблизу кафе «Пивна на Саксаганського», став очевидцем того, як раніше не знайомий йому чоловік, обвинувачений ОСОБА_7 , стрибав на капоті автомобіля марки «TOYOTA» моделі «RAV4», який був припаркований на тротуарі. Потім ОСОБА_7 , заліз на дах вказаного автомобіля та продовжив стрибати. Потім ОСОБА_7 взявся за гілку дерева та упав з автомобіля. Він почав робити йому зауваження, у відповідь на яке ОСОБА_7 почав показувати йому посвідчення. Через 1-2 хвилини до них підійшов ще один чоловік, обвинувачений ОСОБА_8 , якого він до цього моменту не бачив, та вдвох вони почали казати, що вказаний автомобіль їм заважає. Після цього, один з них ударив ногою по бамперу, а інший по дзеркалу. В цей момент появився власник автомобіля, який почав робити ОСОБА_7 і ОСОБА_8 зауваження. Потім до власника підійшли його знайомі. Також навколо стояли сторонні люди, які спостерігали за цією подією, яка тривала протягом близько 30 хвилин. Внаслідок подій в автомобілі було пошкоджено капот, дах, обидва дзеркала, бампер і лобове скло;
показаннями свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_12 , які в судовому засіданні підтвердили, що 27.10.2017 у вечірній час перебували разом з потерпілим ОСОБА_6 у «Пивній на Саксаганського», а коли вийшли на вулицю, то побачили раніше не знайомих їм ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , які наносили удари ногами по автомобілю «TOYOTA» моделі «RAV4», що належав ОСОБА_6 , та висловлювались нецензурною лайкою;
показаннями свідка ОСОБА_20 про обставини затримання ОСОБА_7 і ОСОБА_8 за пошкодження автомобіля та застосування під час цього відеозйомки з використанням нагрудної камери;
результатами перегляду вказаного відеозапису в судовому засіданні;
даними, що містяться у заяві потерпілого ОСОБА_6 про вчинення кримінального правопорушення;
даними, що містяться у протоколі огляду місцевості від 27.10.2017 (т.1 а.с. 110-112), в якій зафіксовано наявність двох дерев на місці події,
даними, що містяться у протоколі огляду автомобіля від 27.10.2017 (т.1 а.с. 107-109), в якій зафіксовано пошкодження, спричинені автомобілю марки «TOYOTA» моделі «RAV4», реєстраційний номер НОМЕР_1 ;
При цьому суд першої інстанції дав оцінку всім доказам у справі та зазначив, чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші.
Зокрема, суд визнав недопустимим доказом протокол слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_19 з тих підстав, що під час вказаної слідчої дії свідок фактично допитувався на місці події про відомі йому обставини справи, однак всупереч вимогам закону не був попереджений про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України.
Твердження обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив йому у дослідженні відеозапису подій, який він здійснював на свій телефон, є необґрунтованими, адже суд вправі досліджувати лише ті докази, які були відкриті сторонами в порядку передбаченому ст.290 КПК України, а доказів відкриття вказаного відеозапису стороні обвинувачення та потерпілому ОСОБА_8 надано не було.
Оцінивши докази у їх сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про неспроможність позиції обвинувачених, які заперечували наявність в їхніх діях ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України.
При цьому суд обґрунтовано встановив наявність в діях обвинувачених ознак об`єктивної сторони хуліганства, оскільки вони спільно вчинили дії, які грубо порушили громадський порядок та були поєднані з особливою зухвалістю, яка полягала у тому, що ОСОБА_7 і ОСОБА_8 умисно пошкодили майно потерпілого ОСОБА_6 , чим завдали шкоду громадським та особистим інтересам.
Твердження сторони захисту про те, що такі дії були вчинені обвинуваченими на ґрунті особистої неприязні до потерпілого є надуманими, оскільки на момент початку вчинення цих дій обвинувачені потерпілого не знали і діяли з метою покарати невідомого власника шляхом демонстративного пошкодження автомобіля у громадському місці за неправильне, на їхню думку, паркування.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції, оцінивши докази у їх сукупності, правильно встановив фактичні обставини кримінального правопорушення, обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 і ОСОБА_8 у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчиненому групою осіб.
З огляду на положення ч.3 ст.404 КПК України, колегія суддів не знайшла підстав для повторного дослідження доказів в ході апеляційного розгляду за клопотанням сторони захисту, оскільки усі надані суду докази досліджені в судових засіданнях суду першої інстанції з достатньою повнотою та відповідно до встановленої процесуальної процедури.
Доводи апеляційних скарг захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_8 про наявність істотних розбіжностей між показаннями потерпілого ОСОБА_6 та свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, оскільки колегія суддів не вбачає у свідченнях вказаних осіб таких розбіжностей, які б могли вплинути на правильність прийнятого судом рішення.
Доводи захисника ОСОБА_10 про те, що у вироку неправильно викладено показання потерпілого та свідків є безпідставними та спростовуються аудіозаписом судових засідань.
Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 про те, що протокол огляду місця події є недопустимим доказом, оскільки складений до початку досудового розслідування, суперечать положенням частини 3 ст. 219 КПК України.
Незрозумілим є твердження захисника ОСОБА_10 про те, що досліджений в судовому засіданні відеозапис нагрудної камери працівника поліції не фіксує будь-яких незаконних дій з боку ОСОБА_8 , адже в ході судового розгляду встановлено, що працівники поліції прибули на місце події вже після того, як ОСОБА_7 і ОСОБА_8 припинили свої дії.
Твердження захисника ОСОБА_10 і обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що останній не брав участь у пошкодженні автомобіля, спростовуються показаннями потерпілого і свідків, які підтверджують його активну участь у порушенні громадського порядку та нанесенні одного удару ногою в область капота та переднього бампера автомобіля. Нанесенню вказаного удару відповідає наявність пошкодження в автомобілі у вигляді вм`ятини на центрі капоту поблизу логотипу «TOYOTA», зафіксованого в протоколі огляду автомобіля від 27.10.2017 (т.1 а.с. 107-109).
Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 про те, що фотознімки автомобіля, долучені до протоколу огляду місця події (т.1 а.с. 113-122) є недопустимим доказами через те, що у протоколі не зазначається про застосування під час огляду фотоапарата, а знімки виготовлені слідчим СВ Голосіївського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_21 , який не брав участі в огляді місця події.
Проте помилкове врахування судом першої інстанції вказаних фотознімків як доказів у кримінальному провадженні не вплинуло на правильність його висновків щодо наявності в діях ОСОБА_7 і ОСОБА_8 ознак інкримінованого їм злочину, адже факт пошкодження автомобіля доводиться іншими дослідженими судом доказами показаннями потерпілого, свідків, змістом протоколу огляду автомобіля.
Отже доводи сторони захисту про необхідність закриття провадження щодо ОСОБА_7 і ОСОБА_8 у зв`язку з відсутністю в їхніх діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.
Колегія суддів не вбачає підставдля скасування вироку і повернення справи на новий судовий розгляд на підставі доповнень обвинуваченого ОСОБА_7 до апеляційної скарги, оскільки за результатами апеляційного розгляду не встановлено передбачених ч.1 ст.415 та п. 2, 3, 4, 5, 6, 7 і ч.2 ст.412 КПК України істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягнули за собою скасування судового рішення та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
Щодо доводів апеляційних скарг про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особам обвинувачених, колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, яке є необхідним й достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. Суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Призначаючи ОСОБА_7 і ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особи обвинувачених, які скоїли злочин вперше, працюють, мають міцні соціальні зв`язки, сімейний стан, позитивні характеристики, наявність у ОСОБА_7 на утриманні двох дітей, відсутність обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання, та правильно визначив їм вид та розмір покарання в межах санкції ч.2 ст.296 КК України.
Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги твердження прокурора та потерпілого про те, що обвинувачені на час вчинення злочину перебували у стані алкогольного сп`яніння, оскільки такі твердження суперечать змісту обвинувального акту та виходять за межі висунутого ОСОБА_7 і ОСОБА_8 обвинувачення.
Отже судом першої інстанції при винесенні вироку дотримано вимог ст.ст. 50, 65 КК України, призначено покарання, що відповідає особі обвинувачених та ступеню тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення, є необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень, як обвинуваченими, так і іншими особами.
Підстав для призначення обвинуваченим більш суворого покарання за апеляційними скаргами прокурора і потерпілого колегія суддів не вбачає.
Що стосується вимог апеляційних скарг сторони захисту про звільнення обвинувачених він відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, колегія суддів враховує злочинну роль кожного з них у вчиненні злочину, обсяг та суспільну небезпечність вчинених ними злочинних дій, а також розмір шкоди, завданий окремими діями кожного з них.
Так, в ході судового розгляду встановлено, що провідну роль у вчиненні злочину виконувавОСОБА_7 , саме він завдав численних пошкоджень автомобілю, скакав по даху та капоту автомобіля, завдавав численних ударів ногами по кузову та боковим дзеркалам, тоді як ОСОБА_8 долучився до вчинення злочину після появи свідка ОСОБА_19 .
Злочинні дії ОСОБА_8 полягали у тому, що він підтримав дії ОСОБА_7 , спрямовані на порушення громадського порядку та завдав одного удару ногою по капоту автомобіля, пошкодивши його.
З огляду на другорядну роль ОСОБА_8 у вчиненні злочину та невеликий обсяг шкоди, спричинений його діями, колегія суддів визнає за можливе надати йому можливість виправлення і перевиховання без ізоляції від суспільства шляхом звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.
Підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі положень ст. 75 КК України колегія суддів не вбачає.
Колегія суддів визнає обґрунтованими доводи апеляційних скарг захисника ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 щодо наявності підстав для скасування оскаржуваного вироку в частині вирішення цивільного позову через недопустимість доказів, на яких ґрунтується висновок автотоварознавчої експертизи Київського НДЕКЦ МВС України від 14.11.2017 щодо розміру матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «TOYOTA» моделі «RAV4», реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Так, з матеріалів кримінальної справи вбачається, що вказаний висновок проведено на підставі копій рахунку-фактури № від 03.11.2017 і ремонтної калькуляції № 1.003.17.0, однак не зрозуміло яким чином рахунок-фактура № від 03.11.2017 потрапила у розпорядження експерта після призначення експертизи та надходження постанови до Київського НДЕКЦ МВС України 02.11.2017 (т.1 а.с. 163).
Відсутність вказаних відомостей ставить під сумнів законність та обґрунтованість проведеної автотоварознавчої експертизи та потребує зібрання нових доказів та призначення повторної автотоварознавчої експертизи.
Проте виконання цих дій в суді апеляційної інстанції є неможливим, оскільки додаткові матеріали, які необхідні для проведення повторної автотоварознавчої експертизи до апеляційного суду не подавались.
З огляду на те, що факт пошкодження обвинуваченими належного потерпілому ОСОБА_6 майна безспірно встановлено в ході судового розгляду у цьому кримінальному провадженні, а розмір завданої матеріальної шкоди не має безпосереднього значення для кваліфікації дій обвинувачених, колегія суддів визнає за можливе скасування вироку за апеляційними скаргами сторони захисту в частині цивільного позову з призначенням нового судового розгляду цивільного позову в порядку цивільного судочинства.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_11 і потерпілого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 26.02.2020 змінити в частині призначеного ОСОБА_8 покарання.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання у виді 1 року обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік за умови, що він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.
На підстав ст.76 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки:
1) періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця роботи і проживання.
Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 26.02.2020 скасувати в частині вирішення цивільного позову та призначити новий розгляд цивільного позову в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
В іншій частині вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 26.02.2020 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3