25.11.2021
Справа № 642/7675/21
н/п 1-кс/642/4371/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 листопада 2021 слідчий суддя Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР у м. Полтаві ОСОБА_4 від 18.10.2021 року про закриття кримінального провадження № 0000176 від 28.02.2017 року, -

встановив:
до провадження слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР у м. Полтаві ОСОБА_4 від 18.10.2021 року про закриття кримінального провадження № 0000176 від 28.02.2017 року, в якій скаржник просить суд скасувати вказану постанову слідчого.

В обґрунтування скарги вказав, що 09.11.2021 року він отримав відомості від заступника начальника Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харків) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві щодо стану досудового розслідування у кількох кримінальних провадженнях, розпочатих в тому числі за його заявами. До повідомлення було долучено постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР у м. Полтаві ОСОБА_4 від 18.10.2021 року про закриття кримінального провадження № 0000176 від 28.02.2017 року. Заявник зазначає, що слідчими неодноразово вказане к/п закривалось, але ухвалами слідчих суддів скасовувались. Заявник вважає кримінальне провадження закрито передчасно, досудове розслідування проведено неповно, а висновки слідчого у постанові є недостатньо мотивовані, основані на припущеннях щодо відсутності в діях ОСОБА_5 та ОСОБА_6 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 396, ч. 3 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України. Так, суть його заяви про кримінальне правопорушення стосувалась того, що слідчий ОСОБА_5 та прокурор ОСОБА_6 в постановах від 31.10.2016 року та 29.12.2016 року та інших про закриття кримінального провадження № 000538 від 21.07.2015 та про відмову у визнанні потерпілим стверджують, що в діях прокурорів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 немає складу кримінальної відповідальності стосовно незаконного притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 175, ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 364 КК України тому, що ці посадові особи не притягували ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності. Заявник посилається на те, що досудове розслідування слідчим не проведено, висновки в ухвалах слідчих суддів не враховані.

В судове засідання заявник не з`явився, подав заяву про розгляд скраги за його відсутністю, та просив скаргу задовольнити.

Слідчий у судове засідання не з`явився, на запит суду надано матеріали кримінального провадження № 0000176 від 28.02.2017 року.

Згідно з вимогами ч. 3ст.306 КПК України неявка слідчого та прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду скарги по суті.

Слідчим суддею з метою забезпечення дотримання розумних строків розгляду скарги, визнано можливим його розгляд у відсутність особи, за скаргою якої здійснюється судове провадження. При цьому слідчим суддею враховано положення ст.ст. 22, 26, 306 КПК України.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність не з`явившихся осіб, на підставі наданих доказів.

Вивчивши доводи поданої скарги, матеріали кримінального провадження та надані докази у їх сукупності, слідчий суддя приходить до таких висновків.

У провадженні Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харків) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві знаходяться матеріали кримінального провадження № 0000176 від 28.02.2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 396, ч. 3 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України.

18.10.2021 року старшим слідчим Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харків) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві ОСОБА_4 винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000176 від 28.02.2017 року на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК на досудовому провадженні може бути оскаржене рішення слідчого про закриття кримінального провадження. У цьому випадку скарга може бути подана, зокрема, заявником.

Відповідно до витягу з ЄРДР, відомості внесені 28.02.2017 до ЄРДР № 0000176 за ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21.02.2017, якою зобов`язано внести до ЄРДР відомості за зверненням ОСОБА_3 від 08.02.2017 щодо приховування тяжкого чи особливо тяжкого злочину слідчим в ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області ОСОБА_5 та прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Харківської області ОСОБА_6 ;

за ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21.02.2017, якою зобов`язано внести до ЄРДР відомості за зверненням ОСОБА_3 від 08.02.2017 щодо зловживання службовим становищем слідчим в ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області ОСОБА_5 та прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Харківської області ОСОБА_6 ;

за ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21.02.2017, якою зобов`язано внести до ЄРДР відомості за зверненням ОСОБА_3 від 08.02.2017 щодо внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей слідчим в ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області ОСОБА_5 та прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Харківської області ОСОБА_6 .

У заяві ОСОБА_3 від 08.02.2017 вказано, що 15.07.2015 Червонозаводський районний суд м. Харкова зобов`язав прокуратуру Харківської області внести до ЄРДР відомості стосовно перевищення службових повноважень, зловживання службовим становищем, внесення завідомо неправдивих відомостей до офіційних документів, невиконання судових рішень працівниками СВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області та прокуратури м. Харкова під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000592.

При винесенні постанови про закриття провадження слідчим вказано, що під час проведення досудового розслідування не встановлено в діях слідчого в ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області ОСОБА_5 та прокурора відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури ОСОБА_6 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 396, ч.3 ст. 364, ч.2 ст. 366 КК України, та на даний час виконані всі необхідні та можливі слідчі (розшукові) дії.

Будь - яких інших даних, які б вказували на наявність в діях слідчого в ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області ОСОБА_5 та прокурора відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури ОСОБА_6 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 396, ч.3 ст. 364, ч.2 ст. 366 КК України, здобуто не було.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.284 КПК кримінальне провадження закривається у разі встановлення відсутності складу кримінального правопорушення.

При проведенні досудового розслідування слідчий чи прокурор, з урахуванням конкретних обставин справи, на власний розсуд визначають обсяг відомостей та фактів, які належить перевірити, які за їх переконанням будуть достатніми для прийняття вмотивованого рішення.

Згідно ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно - небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Обов`язковими елементами складу будь-якого злочину є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона. Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про те, що дії (бездіяльність), які оцінюються, не є злочином.

Згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.

При цьому, за змістом ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, покладається за загальним правилом на слідчого та прокурора.

Правова природа аналізованого виду оскарження процесуального рішення слідчого та прокурора передбачає необхідність перевірки не лише дотримання процесуального порядку закриття кримінального провадження посадовими особами органів досудового розслідування, а й підстав його закриття.

Відповідно до вимог ст.110 КПК постанова слідчого складається з вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище,ім`я,по батькові,посаду особи,яка прийнялапостанову; мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятогопроцесуального рішення; місцета час(строки)його виконання; особу,якій належитьвиконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

Перевіривши зміст постанови слідчого від 18.10.2021 року про закриття кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що ця постанова містить усі відомості (елементи), передбачені для такого процесуального рішення. Наведені слідчим у постанові мотиви і обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя вважає достатніми для винесення постанови про закриття кримінального провадження.

Слідчий суддя з`ясовує питання про вмотивованість і обґрунтованість рішення слідчого про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК.

Закриття кримінального провадження - це закінчення досудового розслідування, яке відбувається за наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, або при наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Змістом досудового розслідування є діяльність слідчого, спрямована на збирання, дослідження, оцінку, перевірку і використання доказів, попередження, запобігання та розкриття злочинів, встановлення об`єктивної істини, забезпечення правильного застосування закону, охорону прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб.

Головним засобом збирання доказів, а отже й основним засобом всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, досягнення його завдань, є проведення слідчих дій.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 223 КПК слідчими (розшуковими) є дії, спрямовані на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для їх проведення є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Згідно з ч. 1 ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, обставини, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ст. 84 КПК).

Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень (ч. 2 ст. 9 КПК).

Орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування (ч. 5 ст. 38 КПК).

За результатами аналізу отриманої інформації, слідчим не встановлено складу кримінального правопорушення.

Висновки слідчого про відсутність даних про будь-які зловживання під час прийняття слідчим, прокурором процесуальних рішень, і як наслідок спричинення ОСОБА_3 через такі дії істотної шкоди, яка б мала матеріальний вираз у визначеному законом розмірі, є вірними.

Взагалі, із матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_3 фактично не згідний з прийнятими рішеннями слідчого та прокурора під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000592, які вчинені у межах їх повноважень. Проте ця незгода не повинна вирішуватися шляхом внесення відомостей до ЄРДР та проведення досудового слідства. Відповідні її механізми вирішення регламентовані кримінальним процесуальним законом, яким заявнику надано право на подання відповідних клопотань слідчому, прокурору та скарг до слідчого судді, чим він і скористався.

Отже, на переконання слідчого судді, матеріалами скарги та кримінального провадження жодним чином не підтверджується вчинення будь-якого кримінального правопорушення, а тому відсутня необхідність продовження проведення будь-яких слідчих дій, оскільки отриманими матеріалами вже підтверджено відсутність обов`язкових елементів складу злочинів, про які зазначається у заявах ОСОБА_3 .

Слідчий суддя вважає невиправданим можливе здійснення допиту інших свідків, або вчинення інших слідчих дій, оскільки оцінені та перевірені слідчим матеріали кримінального провадження, в тому числі і сама заява ОСОБА_3 , достатні для висновку про відсутність в діях слідчого в ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області ОСОБА_5 та прокурора відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури ОСОБА_6 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 396, ч.3 ст. 364, ч.2 ст. 366 КК України, що виключає можливість продовження досудового розслідування та є підставою до негайного закриття кримінального провадження.

За твердженнями заявника, оскаржувана постанова винесена слідчим з недодержанням вимог чинного кримінального процесуального законодавства в частині неупередженості, повноти та всебічності досудового розслідування.

Перевіривши вищенаведені обставини та докази, які містяться у кримінальному провадженні, слідчий суддя погоджується з висновками постанови слідчого від 18.10.2021 року про те, що за результатами досудового розслідування не вбачається встановлених фактів вчинення слідчим в ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області ОСОБА_5 та прокурором відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури ОСОБА_6 дій, які явно виходять за межі наданих їх прав чи повноважень, а так само щодо відсутності в їх діях ознак інших кримінальних правопорушень, про які у своїй заяві вказував ОСОБА_3 , оскільки ці обставини не підтверджуються матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Отже, у даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування ужито вичерпний перелік заходів, органом досудового розслідування дотриманий визначений порядок та вжито передбачених заходів для встановлення істини по справі, результати яких дали змогу надати належну правову оцінку щодо відсутності ознак складу кримінальних правопорушень у діях конкретних осіб.

За змістом ст.9КПК України слідчий, прокурор на власний розсуд визначають об`єм дій, спрямованих на всебічне, повне і неупереджене дослідження обставин кримінального провадження для прийняття законного і неупередженого процесуального рішення.

Разом із тим, відповідно до ч.5 ст.40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.Таким чином слідчий самостійно визначає порядок слідчих дій, необхідних для встановлення події та ознак злочину.

Згідно з вимогами п.1 ч.1 ст.91КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

За загальним правилом, визначеним в ч.1ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбаченихст.91 КПК України,покладається на слідчого, прокурора.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження (ч.2).

Згідно з ст.223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, а підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

З системного аналізу положень норм ст.ст.9, 223КПК України вбачається, що необхідність проведення слідчих дій визначається саме прокурором або слідчим. Натомість, з огляду на принцип змагальності кримінального провадження (ст.22 КПК України), положення кримінального процесуального закону надають право ініціювати певні слідчі дії з метою сприяння повному та всебічному встановленню обставин під час досудового розслідування по кримінальному провадженню. Проте, потреба у проведенні слідчих дій за ініціативою сторони провадження визначається в кожному конкретному випадку з огляду на можливість досягнення мети задля якої проводиться зазначена слідча дія (ч.2 ст.223 КПК України). Зазначене свідчить про право прокурора або слідчого з огляду на результативність слідчої дії визначати необхідність її проведення в той чи інший час досудового розслідування, щоб запобігти марному витрачанню часу на проведення дій, які не мають значення для кримінального провадження взагалі або матимуть значення, але за умови їх проведення після встановлення інших обставин кримінального провадження.

Отже, з огляду на співвідношення вимог КПК України щодо розгляду заяв та клопотань учасників з іншими процесуальними вимогами щодо здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні, зокрема, встановленими ст.40КПК України, процесуальне законодавство не передбачає обов`язку посадових осіб органів досудового розслідування вчиняти всі дії, які ініціюються учасниками кримінального провадження, оскільки такі дії в певних випадках можуть бути недоцільними, а інколи - передчасними або взагалі перешкоджати досягненню завдань кримінального провадження.

Також варто зазначити, що питання, пов`язані з доказуванням у кримінальному провадженні та проведенням слідчих (розшукових) та процесуальних дій на стадії досудового розслідування відносяться виключно до компетенції слідчого, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження.

Натомість, наведені заявником у скарзі твердження щодо необхідності скасування рішення слідчого від 18.10.2021 року про закриття кримінального провадження через те, що ним не були проведені слідчі дії, допити, не встановлено й не перевірено інших обставин тощо, слідчий суддя вважає необґрунтованими і такими, що не узгоджуються із наведеними вище положеннями процесуального закону.

Слідчий суддя звертає увагу, що у кримінальному процесуальному законі не встановлені чіткі критерії оцінювання постанови слідчого про закриття кримінального провадження. Доцільно встановити такі критерії щодо дотримання формальних вимог до постанови та безпосередньо змісту зазначеної постанови. При цьому, важливим є дотримання балансу між дискреційними повноваженнями слідчого і його обов`язком за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ч.1ст.94 КПК України), та обов`язком виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень (ч.2ст.9 КПК України). При цьому, слідчий суддя має оцінювати постанову у світлі досягнення завдань кримінального провадження, якими є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ч.1ст.2 КПК України).

В оскаржуваній постанові про закриття кримінального провадження є посилання на докази, які, на думку слідчого, у достатній мірі вказують на відсутність ознак складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 396, ч.3 ст. 364, ч.2 ст. 366 КК України.

При цьому, рівень доказування має встановлюватися за стандартом «поза розумним сумнівом», тобто коли сукупність обставин, що була встановлена, виключає будь-яке інше пояснення таких обставин, окрім того, що неодмінно встановлює те, що інкримінований злочин дійсно було вчинено і особа є винною (може бути визнана винною) у вчиненні цього злочину.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Доводи скарги про те, що постанова слідчого є незаконною з підстав неповноти і необ`єктивності досудового розслідування, процесуальних порушень тощо, фактично зводяться до загальних формулювань та не містять переконливого обґрунтування, яким чином проведення подальших слідчих та процесуальних дій може вплинути на правильність висновку про закриття кримінального провадження за відсутністю складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 396, ч.3 ст. 364, ч.2 ст. 366 КК України.

Тому слідчий суддя критично ставиться до доводів заявника щодо необхідності додатково здійснити повний перелік названих ним слідчих (розшукових) та процесуальних дій за наявності вже встановлених і перевірених обставин та зібраних у провадженні доказів. А відтак, такі посилання на незаконність рішення за результатами досудового розслідування, юридично неспроможні.

Тоді як посилання особи, яка подала скаргу, на те, що слідчим взагалі не проведено необхідних слідчих та процесуальних дій, направлених на перевірку фактів, викладених у заяві про злочин та показах, спростовуються наявними матеріалами кримінального провадження, аналіз яких дозволяє зробити обґрунтовані висновки щодо зазначених ОСОБА_3 обставин, які є достатніми та переконливими для констатації зазначених у постанові тверджень.

Таким чином, матеріали кримінального провадження та скарги не містять даних, які б ставили під сумнів висновки слідчого і неповнота досудового розслідування не встановлена.

З урахуванням викладеного, слідчим під час ухвалення постанови про закриття кримінального провадження по кримінальному провадженню за № 0000176 було належним чином та в повному обсязі перевірено обставини справи та доводи ОСОБА_3 , а також зроблено аналіз відповідних матеріалів та фактів. Надано належну оцінку наявним доказам і встановленим обставинам та об`єктивно зроблено висновок про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Саме процесуальне рішення слідчого про закриття кримінального провадження відповідає вимогамст.110 КПК України.

Варто також зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93 право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням.

Відповідно до п.29 рішення Європейського суду з прав людини в справіПавлюлінець проти України(Заява N 70767/01) від 6 вересня 2005 року право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява №37437/97).

При цьому, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Іванов проти України» (Ivanov v. Ukraine), № 15007/02, пп. 74-75, рішення від 7 грудня 2006 року) сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально-правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.

Оцінивши наведені обставини у їх сукупності і взаємному зв`язку, слідчий суддя вважає, що постанова слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР у м. Полтаві ОСОБА_4 від 18.10.2021 року про закриття кримінального провадження № 0000176 від 28.02.2017 року, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, є законною, обґрунтованою та вмотивованою, тобто такою, що винесена з дотриманням вказаних вимог закону, а тому підстави для її скасування з наведених у скарзі підстав відсутні.

Щодо посилання ОСОБА_3 на рішення інших слідчих суддів, то слідчою суддею в ході розгляду скарги не встановлено наявності рішень судів, які мають преюдиційне значення чи є обов"язковими для даного розгляду в розумінні ст. 90, 415 ч.3 КПК України.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування слідчий суддя, зокрема, може постановити ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Враховуючи вищевикладене слідчий суддя вважає, що у задоволенні скарги ОСОБА_3 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 242, 303, 306, 307, 309, 376 КПК України, слідчий суддя -

ухвалив:
У задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР у м. Полтаві ОСОБА_4 від 18.10.2021 року про закриття кримінального провадження № 0000176 від 28.02.2017 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 396, ч. 3 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено за відсутності особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1