Дата документу 03.11.2021 Справа № 335/4734/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 335/4734/18 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/1729/21 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,

розглянула 3 листопада 2021 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2021 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 289 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, в провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебуває обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 289 КК України.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_9 заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 . В обґрунтування вказаного клопотання зазначив, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились і досі існують. Вважає, що обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків або продовжити вчиняти кримінальні правопорушення. Застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_8 іншого, більш м`якого запобіжного заходу, вважає неможливим.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2021 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_8 строком до 9 грудня 2021 року. Приймаючи таке рішення, суд послався на дані про особу обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 вважає висновок суду неправильним та необґрунтованим у зв`язку з наступним. Так, в порушення вимог ст.ст. 22, 26, ч. 5 ст. 132, ст.ст. 199, 184 КПК України суд першої інстанції визнав встановленими обставини, вказані прокурором в клопотанні про продовження строку тримання під вартою, за відсутності копій матеріалів (додатків до клопотання, доказів), якими прокурор мав би обґрунтовувати доводи свого клопотання. Вказує, що доказів тиску на свідків на потерпілого стороною обвинувачення не надано. При цьому, потерпілий був присутній у судовому засіданні та клопотань щодо тиску на нього з боку обвинуваченого не заявляв. Також не надано доказів того, що обвинувачений ОСОБА_8 буде переховуватись, а сама по собі тяжкість пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення не може бути єдиною підставою для його подальшого ув`язнення. Звертає увагу про наявність позитивних даних стосовно особи обвинуваченого, зокрема, постійного місця проживання, наявність родини, перебування на утриманні трьох дітей, хворої матері, відсутність будь-яких порушень за час досудового слідства, отже підстави стверджувати про наявність ризику переховування обвинуваченим ОСОБА_8 відсутні.

Просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобово домашнього арешту із покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, із застосуванням електронного засобу контролю.

Позиції учасників судового провадження.
Захисник та обвинувачений підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Прокурор висловив заперечення вимогам апеляційної скарги.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , суд першої інстанції достатньо обґрунтував своє рішення.

Таке рішення суду має на меті досягнення дієвості цього провадження, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положенями ст. 331, ст. 199 КПК України регламентований порядок продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням вимог національного та міжнародного законодавств.

З огляду на заявлені стороною захисту доводи щодо недоведеності епізоду за ст. 289 КК України, і стадію кримінального провадження, в якому ОСОБА_8 вже висунуто обвинувачення і триває судовий розгляд у суді першої інстанції, колегія суддів не досліджує питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх належності, допустимості та достатності, а перевіряє лише висновки суду на предмет наявності ризиків та існування вагомих підстав для продовження тримання особи під вартою.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.
Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 289 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів, вчинених із корисливих мотивів із застосуванням насильства, не займався суспільно-корисною працею, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку його особи.

Тяжкість обвинувачення та очікуване покарання, хоча і не є самостійними підставами для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Отже, відсутність постійного джерела доходів та суворість очікуваного покарання у рамках висунутого обвинувачення, зокрема за ч. 1 ст. 121 та ч. 2 ст. 289 КК України у своїй сукупності, підвищує ризик переховування обвинуваченого і вказує на неможливість зміни ОСОБА_8 запобіжного заходу на менш суворий.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України також знайшов своє підтвердження, оскільки потерпілий та свідки судом не допитані, а тому з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності обвинувачений ОСОБА_8 може незаконно впливати на потерпілого, свідків для можливого усунення в подальшому претензій будь-якого характеру з їх сторони, тим самим перешкодити кримінальному провадженню.

До того ж, ОСОБА_8 неодноразово, а саме 3 рази притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.263 КК України ОСОБА_8 вчинив у період знаходження відносно нього інших кримінальних проваджень за ч.1 ст.121, ч.2 ст.289 КК України, будучи звільненим під заставу за попереднім рішенням суду про застосування до нього запобіжного заходу, що вочевидь свідчить про усталеність протиправної поведінки та підтверджує наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.
Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду не здобуто даних, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_8 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили встановлені ризики негативної процесуальної поведінки.

За умов сукупності обставин щодо наявності ризиків, які не зменшилися та продовжують існувати, відомостей стосовно особи обвинуваченого, обрання ОСОБА_8 іншого більш м`якого запобіжного заходу, як того просили обвинувачений та його адвокат, на думку колегії суддів, є невиправданим.

Твердження сторони захисту щодо позитивних відомостей стосовно особи обвинуваченого у вигляді постійного місця проживання та наявності на утриманні неповнолітніх дітей і хворої матері, не здатні спростувати висновок місцевого суду, оскільки не були запобіжним чинником для протиправної поведінки ОСОБА_8 , стосовно обставин висунутого обвинувачення.

Крім того, судова колегія зауважує, що ухвалою слідчого судді від 27.03.2019 р. про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою засвідчує застосування відносно ОСОБА_8 альтернативного запобіжного заходу у виді застави, розмір якої неможна вважати непомірним, оскільки саме такий розмір застави, з огляду на тяжкість висунутого обвинувачення та репутацію обвинуваченого через негативні дані стосовно його особистості, достатньою мірою гарантуватиме виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків.

Такі висновки відповідають практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду, у провадженні не вбачається.

При таких обставинах, відповідно до вимог ст. 407 КПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції об`єктивно врахував обставини справи, дані про особу обвинуваченого та дійшов правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою, тому апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2021 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 до 9 грудня 2021 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4