Провадження №1-кс/463/6828/21
У Х В А Л А

19 листопада 2021 року Личаківський районний суд м. Львова

Cлідчий суддя ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у місті Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Львові ОСОБА_4 від 22 жовтня 2021 року про закриття кримінального провадження №0003416 від 09.08.2016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова зі скаргою від 04 листопада 2021 року на постанову старшого слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у місті Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Львові ОСОБА_4 від 22 жовтня 2021 року про закриття кримінального провадження №0003416 від 09.08.2016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України. Просить скасувати вказану постанову та скерувати матеріали кримінального провадження до першого слідчого відділу (з дислокацією у місті Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Львові для відновлення слідства.
Скаргу мотивує тим, що в провадженні слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у місті Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 перебувало кримінальне провадження № 0003416 від 9 серпня 2016 року за ч. 1 ст. 365 КК України. Постановою від 22 жовтня 2021 року провадження було закрито. Копію оскаржуваної постанови отримав 27 жовтня 2021 року. З постановою не погоджується, оскільки вважає проведене досудове розслідування неповним, висновок слідчого є передчасним, оскільки на його думку слідчий не провівши усіх необхідних слідчих дії, виніс повторно постанову про закриття кримінального провадження. Вважає таку винесену з порушенням норм матеріального та процесуального права, так як досудове розслідування на його думку є однобічним, неповним і упередженим, під час якого не було здійснено належної перевірки отриманих доказів. Зокрема звертає увагу, що слідчим не проведено жодної процесуальної дії спрямованої на всебічне, повне і неупереджене дослідження обставин кримінального провадження.
В судовому засіданні скаржник подану скаргу підтримав з мотивів викладених в ній, просив скаргу задовольнити.
Слідчий в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечив і пояснив, що вважає проведене ним досудове розслідування повним об`єктивним, оскільки здійснено всі необхідні слідчі дії, в тому числі встановлено відсутність заподіяння істотної шкоди, а тому просив відмовити в задоволенні скарги.Окрім цього зазначив, що відповідно до ч.1 ст.365 КК України кримінально каранним є умисне вчинення праціником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, якщо вони завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам., ітересам окремих громадян, лержавним чи громадським інтересам, ітересам юридичних осіб. Відповідно до до п.3 ст. 364 КК України істотною шкодою, яка в сто і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.
Заслухавши пояснення учасників процесу, оглянувши матеріали кримінального провадження № 0003416 від 9 серпня 2016 року, дослідивши матеріали скарги, приходжу до наступного.
Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Судовим розглядом встановлено, що Першим слідчим відділом (з дислокацією у місті Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003416 від 9 серпня 2016 року за фактом перевищення службових повноважень працівниками Львівського державного університету внутрішніх справ при розподілі 19 листопада 2012 року квартири АДРЕСА_1 , за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України.
Відомості за вказаним фактом внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 29 липня 2016 року.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що постанови слідчих про закриття провадження неодноразово були скасовані ухвалами слідчих суддів чи постановами прокурорів. Останній раз ухвалою колегією Львівського апеляційного суду від 05.12.2019.
22 жовтня 2021 року слідчим Першого слідчого відділу (з дислокацією у місті Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 винесено оскаржувану постанову, якою кримінальне провадження № 0003416 від 9 серпня 2016 року закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що в ході проведення досудового розслідування, допитано потерпілого ОСОБА_3 , а також ряд інших свідків, а саме: ректора Львівського національного університету внутрішніх справ генерала поліції третього рангу ОСОБА_5 ; проректора Львівського національного університету внутрішніх справ ОСОБА_6 ; старшого викладача Львівського національного університету внутрішніх справ ОСОБА_7 ; ОСОБА_8 ; провідного юрисконсульта Львівського національного університету внутрішніх справ ОСОБА_9 ; начальника відділу ЛМР ОСОБА_10 .
Зокрема, під час допиту свідка ОСОБА_5 , останній вказав, що ОСОБА_11 подаючи документи на включення його до контрольного списку мав всі підстави для перебування у такому, оскільки його батько інвалід війни, а в квартирі з батьком інвалідом проживає велика кількість людей, що суперечить нормам встановленим законодавством. ОСОБА_11 поставлено на квартирний облік в тому числі позачерговиків за рішенням Львівської міської ради 1 серпня 2006 року № 16/688. Відповідно до цього рішення, ОСОБА_11 поставили на квартирний облік у ЛДУВС згідно рапорту та довідки з ЛMP. Рішення про включення у контрольні списки оформлялось проколом спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету ЛДУВС № 8 від 7 листопада 2006 року за підписом ОСОБА_12 . Також свідок ОСОБА_5 звернув увагу на те, що сам ордер на квартиру видається безпосередньо Львівською міською радою.
Допитаний, як свідок ОСОБА_6 вказав, що ним, як головою житлової комісії 2 серпня 2012 року проводилось засідання житлової комісії ЛДУВС, де він був присутній, як головуючий та ще 10 членів житлової комісії, а також представник департаменту внутрішньої безпеки у Львівській області підполковник міліції ОСОБА_13 , також бажання бути присутньою виявила ОСОБА_14 . На цьому засіданні виносилось 5 питань, одне із яких - це питання про розподіл житла між громадянами, що потребують поліпшення житлових умов, згідно контрольного списку працівників університету в порядку черговості, по кожному окремо з урахуванням потреб у забезпеченні житловою площею.
Після вивчення житлового-побутових умов кожного із претендентів на отримання житла дане питання винесено на спільне засідання адміністрації та профспілкового комітету ЛДУВС, що відбулось 12 листопада 2012 року. На цьому засідання був присутній тоді ще т.в.о. ректора полковник міліції ОСОБА_5 проректор ОСОБА_6 , начальник відділу фінансового забезпечення та матеріального забезпечення ОСОБА_15 , начальник відділення юридичного забезпечення підполковник міліції ОСОБА_9 , а також представник профспілкової організації ОСОБА_7 . Саме на цьому засіданні виносилось питання про забезпечення житлом ОСОБА_11 . Рішенням цього спільного засідання підтримано рішення житлової комісії, що відбулось 2 серпня 2012 року за протоколом № 5. Окрім цього після скасування постанови слідчим повторно проведено допит потерпілого ОСОБА_3 , проведено допит ОСОБА_11 , в якості свідка. Повторно досліджено протокол №5 засідання житлової комісії Львівського державного університету внутрішніх справ, протокол №1 засідання адміністрації та профспілкового комітету Львівського державного університету внутрішніх справ та досліджено рішення засідання адміністрації та профспілкового комітету Львівського державного університету внутрішніх справ.
В ході проведення досудового розслідування, слідчим також проаналізовано ряд судових рішень у цивільних справах, що мають безпосереднє відношення до обставин справи, а саме: рішення Галицького районного суду м. Львова від 16 червня 2015 року в справі № 461/4606/14-ц; рішення Галицького районного суду м. Львова від 9 серпня 2013 року в справі № 461/591/13а; рішення Галицького районного суду м. Львова від 7 травня 2014 року в справі №461/15214/13-а; рішення Галицького районного суду м. Львова від 15 квітня 2015 року в справі № 461/7704/13-ц; ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 22 жовтня 2013 року в справі №461/591/13; ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 18 вересня 2014 року в справі №461/15214/13; рішення Апеляційного суду Львівської області від 16 грудня 2015 року в справі №461/4606/14; ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 13 червня 2016 року в справі №461/591/13; ухвалу Вищого спеціалізованого суду України від 27 квітня 2016 року в справі № 487/1357/15-ц; ухвалу Вищого спеціалізованого суду України від 15 листопада 2013 року в справі № 6-48414ск13; ухвалу Верховного Суду України від 13 жовтня 2016 року в справі №461/4606/14-ц.
Щодо доводів скарги, то слід звернути увагу на наступне.
Львівський державний університет внутрішніх справ, не надавав ОСОБА_11 виключно за своїм рішенням квартиру на АДРЕСА_2 , а лише прийняв спільне рішення на спільному засіданні адміністрації і профкому ЛДУВС (витяг з протоколу №1 від 19 листопада 2012 року), за результатами якого, рішенням ЛМР від 4 січня 2013 року за № 7 затверджено вище вказане рішення ЛДУВС про надання квартири та оформлено ордер.
Відповідно до Житлового кодексу України та Правил обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, Львівська міська рада зобов`язана перевірити законність надання вказаної квартири ОСОБА_11 , що зроблено та підтверджується відповідними документами, які витребувано у встановленому законом порядку з JIMP.
Доводи потерпілого ОСОБА_3 , з приводу того, що ОСОБА_11 не мав права користуватись пільгою батька, а також, що спільне засідання адміністрації та профспілкового комітету відбулось з порушення норм чинного законодавства - не знайшло свого підтвердження в межах кримінального провадження. Згідно з рішенням Конституційного суду України №1-9/99 від 3 червня 1999 року (справа про офіційне тлумачення член сім`ї) - під членом сім`ї слід розуміти особу, що перебуває з суб`єктом у правовідносинах, природа яких визначається: кровними (родинними) зв`язками або шлюбними відносинами; постійним проживанням; веденням спільного господарства. До кола членів сім`ї належать його/її/дружина/чоловік їхні діти та батьки. Також згідно коментаря до Правил обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР «Право на першочергове отримання житлового приміщення представляється всій сім`ї, в складі якої, присутня особа, яка користується пільгою. Саме тому, немає значення, хто з членів сім`ї, перебуваючих разом на квартирному обліку, безпосередньо подавав заяву про взяття на облік, - вказана вище особа або хтось із членів сім`ї». Вказане спростовує посилання потерпілого ОСОБА_3 на те, що перебування ОСОБА_11 у складі сім`ї свого батька-інваліда 1 групи, не є підставою для перебування останнього у пільговому списку позачерговиків.
Проаналізувавши всі доводи потерпілого ОСОБА_3 , протоколи допитів свідків, судову практику та нормативно правові акти, які врегульовують дане питання, слідчий прийшов до висновку, щодо відсутності в діях т.в.о ректора ЛДУВС ОСОБА_5 , проректора з економічних питань та матеріального забезпечення, голови житлово-побутової комісії ОСОБА_6 , начальника відділу фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ОСОБА_8 , начальника відділення юридичного забезпечення, члена житлово-побутової комісії ОСОБА_9 , голови профспілкового комітету ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України.
Варто зазначити, що слідчим проведено ряд процесуальних дій спрямованих на повне і неупереджене дослідження обставин кримінального провадження, а саме слідчим досліджено та прийнято рішення з приводу доводів ОСОБА_3 про незаконність включення ОСОБА_11 до контрольного списку працівників ЛДУВС, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень.
Відповідно до ч.1 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.284 КК України кримінальне провадження закривається у разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Згідно ст. 284 КПК України, закриття кримінального провадження - це закінчення досудового розслідування , яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.
Законом України № 1261 від 13 травня 2014 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у сфері державної антикорупційної політики у зв`язку з виконанням Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України», внесено зміни до Кримінального кодексу України, відповідно до яких обов`язковою умовою наявності складу кримінальних правопорушень, в тому числі передбачених ч. 1 ст. 365 КК України, є завдання істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, інтересам юридичних осіб.
Згідно із приміткою до ст. 364 КК України, істотною шкодою у статтях 364, 364-1, 365, 365-2, 367 КК України вважається така шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.
Відсутність істотної шкоди означає, що вчинене діяння не тягне за собою кримінальної відповідальності, а може оцінюватись як дисциплінарний або адміністративний проступок.
У ході досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні факт спричинення істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам ОСОБА_3 не встановлений.
Таким чином, слідчим в повній мірі досліджено та проаналізовано зібрані у встановленому кримінально процесуальному порядку докази, виходячи із обставин кримінального провадження і внутрішнього переконання слідчого у відповідності до вимог ст. 94 КПК України, яка визначає, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
На підставі вказаного, приходжу до висновку про необґрунтованість поданої ОСОБА_3 скарги на постанову слідчого про закриття кримінального провадження.
Відповідно до ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.
З огляду наведеного, слідчий суддя в задоволені скарги відмовляє.
Керуючись вимогами ст.ст. 303, 304, 306, 307, 309 КПК України, -

п о с т а н о в и в:

відмовити в задоволенні скарги на постанову слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією в м.Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Львові, ОСОБА_4 від 22 жовтня 2021 року про закриття кримінального провадження №0003416 від 09.08.2016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України
Повний текст складено 22.11.2021.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1