ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
8 лютого 2022 року
м. Київ
справа № 205/5324/20
провадження № 51-2286км21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі Суд) у складі:
головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурораОСОБА_5 ,
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя м. Дніпра,
засудженогоза вчинення злочину, передбаченого частиною 2 статті 185Кримінального кодексу України (далі КК).
Обставини справи

1. Ленінський районний суд м. Дніпропетровська вироком від 30 жовтня 2020 року засудив ОСОБА_6 за частиною 2 статті 185 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки. На підставі статті 75 КК суд звільнив засудженого від призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 2 роки.
2. Суд визнав доведеним, що засуджений 2 липня 2020 року близько 12:30 у приміщенні магазину «Сладкоєжка» за адресою: м. Дніпро, вул. Велика Діївська, 32-В шляхом вільного доступу таємно заволодів мобільним телефоном «Redmi 7А» ОСОБА_7 вартістю 2066,67 грн.
3. Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 11 лютого 2021 року залишив вирок суду першої інстанції без змін.
Вимоги і доводи касаційної скарги
4. У касаційній скарзі прокурор на підставах, передбачених частиною 1 статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
5. Не оспорюючи фактичних обставин справи та правової кваліфікації дій засудженого, прокурор вважає безпідставним звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, оскільки це не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та особі засудженого, котрий 9 разів притягувався до кримінальної відповідальності за злочини різного ступеню тяжкості, на час ухвалення вироку жодна зі судимостей не знята й не погашена в установленому законом порядку.
6. Він стверджує, що апеляційний суд усупереч положенням статті 419 КПК не обґрунтував належним чином свого рішення про залишення без задоволення вимог сторони обвинувачення, а також не усунув допущених місцевим судом порушень статей 65, 75 КК, що призвело до призначення засудженому невиправдано м`якого покарання.
Позиції учасників розгляду
7. Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило.
8. У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримала доводи касаційної скарги.
Оцінка Суду
9. Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скарзі доводи, Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу сторони обвинувачення належить задовольнити.
10. Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.
11. Як випливає зі змісту статті 75 КК, застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що виходячи з тяжкості злочину, даних про особу винного та інших обставин кримінального провадження попередження нових злочинів й виправлення засудженого є можливим без його ізоляції від суспільства.
12. У силу статей 370, 419 КПК ухвала апеляційного суду має бути законною, обґрунтованою та вмотивованою.
13. Проте суд апеляційної інстанції, цих законодавчих приписів не дотримався.
16. Відповідно до матеріалів справи прокурор, не погодившись із вироком місцевого суду, подав на нього апеляційну скаргу. В ній він, наводячи конкретні аргументи, просив апеляційний суд скасувати оспорюване рішення в частині заходу примусу й ухвалити новий вирок, яким призначити засудженому покарання, що належить відбувати реально.
14. Переглянувши кримінальне провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правомірно звільнив засудженого від відбування заходу примусу, а призначене засудженому покарання із застосуванням статті 75 КК відповідає вимогам статей 50, 65 цього Кодексу.
16. Мотивуючи свою позицію, апеляційний суд послався на встановлені місцевим судом дані про особу засудженого, який є раніше судимим, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується задовільно, має соціальні зв`язки, неофіційно працює. Учинений злочин за ступенем тяжкості належить до категорії нетяжких, обтяжуючі покарання обставини відсутні. До обставин, що пом`якшують покарання, суд відніс повне визнання вини, щире каяття та відшкодування потерпілій збитків.
15. З огляду на зазначеніобставинсуд апеляційної інстанції визнав заявлені прокурором вимоги необґрунтованими й відмовив у їх задоволенні.
16. Разом із тим, погоджуючись із вироком в частині звільнення засудженого від відбування призначеного покарання з випробуванням, апеляційний суд повною мірою не врахував, що засуджений має ряд непогашених та не знятих судимостей різного ступеня тяжкості. Покарання за раніше вчинені злочини він відбував в місцях позбавлення волі, звільнившись із яких до нормального життя не повернувся, не працевлаштувався і знову продовжив свою злочинну діяльність і вже через 3 місяці після звільнення вчинив новий корисливий злочин. Така поведінка засудженого свідчить про стійкість його умислу щодо подальшого забезпечення свого існування за рахунок протиправного заволодіння чужим майном, а отже і про підвищену суспільну небезпечність засудженого. Також посилання апеляційного суду на відшкодування потерпілій заподіяної шкоди є сумнівним з огляду на те, що відповідно до матеріалів кримінального провадження засуджений видав мобільний телефон на вимогу працівників поліції і вже вони повернули його потерпілій.
17. Таким чином, поза увагою суду залишилися обставини, які мають значення при обранні порядку відбування призначеного покарання.
18. Сукупність цих обставин у взаємозв`язку свідчить про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло порушення принципу співмірності й невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого через м`якість.
19. Отже, висновок апеляційного суду щодо наявності підстав для застосування до засудженого положень статті 75 КК є необґрунтованим.
20. У контексті зазначеного колегія суддів вважає, що ухвалу апеляційного суду слід скасувати через істотне порушення норм матеріального права, а кримінальне провадження направити на новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
21. Під час нового розгляду апеляційному суду необхідно здійснити провадження з додержанням правил глави 31 КПК, належно оцінити всі обставини, що мають правове значення під час вибору заходу примусу, й ухвалити справедливе рішення, яке відповідає статті 370 КПК.
22. При цьому слід мати на увазі, що за тих самих фактичних обставин вчинення злочину, даних про особу засудженого та пом`якшуючих обставин звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК є неправильним і м`яким.
23. Отже, подану прокурором касаційну скаргу належить задовольнити.
На підставі викладеного, керуючись статтями 433, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року щодо ОСОБА_6 скасувати й призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3