ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
іменем України
Справа № 210/121/18
Провадження № 1-кп/210/44/22

"14" березня 2022 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі судового засідання ОСОБА_2
за участі:
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст. 28, ч. 3 ст. 369-2 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001122 від 11.09.2017 року, -

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №001122 від 11.09.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.3 ст.369-2 КК України.

В судовому засіданні, призначеному на 14.03.2022 року захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_5 заявлено клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку зі смертю обвинуваченої ОСОБА_6 , а також закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 у зв`язку з на підставі п.4 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з частковою декриміналізацією діяння.

Так, в обґрунтування свого клопотання стороною захисту вказано, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла.
Також, Законом України «Про запобігання корупції» внесено зміни до примітки до ст.369-2 КК України, тим самим змінено перелік осіб, уповноважених на виконання функцій держави, який є частково відмінним від переліку таких осіб, попередньо визначеного Законом України «Про засади запобігання та протидії корупції», що втратив чинність.

Наразі, посади доцента кафедри та вчителя вищого навчального закладу не належать до переліку осіб, уповноважених на виконання функцій держави, визначених у пункті 1,підпункті "а"пункту 2 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції».

Таким чином внесені законодавцем зміни до Закону про кримінальну відповідальність, а саме до примітки ст.369-2 КК України, призвели до часткової декриміналізації діяння,?яке ставиться у провину ОСОБА_4 , а дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі вчинення діяння особою, посада якої не належить до переліку осіб, уповноважених на виконання функцій держави.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку захисника, просив суд закрити кримінальне провадження.

Прокурор не заперечував проти клопотання.

Вислухавши думку учасників процесу, суд доходить до наступних висновків:
ОСОБА_6 та ОСОБА_4 інкриміновано вчинення кримінального правопорушення, яке виразилося в одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднаному з вимаганням такої вигоди, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, та кваліфіковане за ч.2 ст.28 ч.3 ст.369-2 КК України.

Як встановлено органом досудового розслідування, 15 вересня 2017 року, приблизно о 15 годині 20 хвилин біля будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_6 , діючи умисно, за попередньою змовою зі своїм чоловіком ОСОБА_4 та в його присутності, маючи корисливі наміри, вимагала неправомірну вигоду у розмірі 20 000 гривень у громадянина ОСОБА_7 за здійснення впливу на осіб, уповноважених на виконання функцій держави, а саме, викладачів Криворізького економічного інституту Київського національного економічного університету ім. Вадима Гетьмана, з метою прийняття ними рішення про успішну здачу академічної заборгованості останнього із 23 предметів, та можливості продовжувати навчання на 4 курсі учбового закладу.
15 вересня 2017 року приблизно о 17 годині 41 хвилин біля будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_4 , реалізуючи єдиний злочинний умисел, направлений на вимагання та отримання неправомірної вигоди, виконуючи відведену йому роль, діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою із ОСОБА_6 , яка будучи доцентом кафедри ділової української та іноземних мов Криворізького економічного інституту Київського національного економічного університету ім. Вадима Гетьмана має реальнуможливість здійснення впливу на осіб, уповноважених на виконання функцій держави, а саме, викладачів вказаного учбового закладу щодо прийняття ними рішення про успішну здачу академічної заборгованості ОСОБА_7 із 23 предметів, та можливості продовжувати навчання на 4 курсі, отримав від останнього неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів в сумі 400 (чотириста) доларів США, що за курсом НБУ складає 10464 гривень.
В подальшому, 22 вересня 2017 року, приблизно о 10 годині 10 хвилин, реалізуючи єдиний злочинний умисел, направлений на вимагання та отримання неправомірної вигоди, доцент кафедри ділової української та іноземних мов Криворізького економічного інституту Київського національного економічного університету ім. Вадима Гетьмана ОСОБА_6 , знаходячись на своєму робочому місці в кабінеті № 305 адміністративної будівлі Криворізького економічного інституту Київського національного економічного університету АДРЕСА_2 , одержала від громадянина ОСОБА_7 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів в сумі 400 (чотириста) доларів США, що за курсом НБУ складає 10492 гривень, за здійснення впливу на осіб, уповноважених на виконання функцій держави, а саме, викладачів вказаного учбового закладу, з метою прийняття ними рішення про успішну здачу академічної заборгованості із 23 предметів, та можливості продовжувати навчання на4 курсі учбового закладу.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла, що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії НОМЕР_1 від 26.04.2021, виданим Довгинцівським районним у м. Кривому Розі відділом ДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).
Відповідно до п.5 ч.1 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається, якщо (зокрема) помер підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого.
Згідно ч.6 ст. 284 КПК, якщо обставина передбачена пунктом 5 частини першої цієї статті, виявляються під час судового провадження, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.
Таким чином, суд доходить до висновку, що, оскільки факт того, що обвинувачена ОСОБА_6 помела, підтверджено документально належним чином, маються прямо передбачені законом підстави для закриття кримінального провадження.

Щодо наявності в діях ОСОБА_4 складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.3 ст.369-2 КК України, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Диспозиція ч.3 ст.369-2 КК України станом на 15.09.2017 мала наступну редакцію: «прийняття пропозиції, обіцянки або одержання неправомірної вигоди для себе чи третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди». При цьому вказана редакція статті містила примітку такого змісту: "Особами, уповноваженими на виконання функцій держави, є особи, визначені в пунктах 1-3 частини першої статті 4 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції".
Відповідно до п.3 ч.1 ст.4 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції», суб`єктами відповідальності за корупційні правопорушення, є, зокрема, особи, які постійно або тимчасово обіймають посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків або спеціально уповноважені на виконання таких обов`язків у юридичних особах приватного права незалежно від організаційно-правової форми, відповідно до закону.
На момент вчинення інкримінованого ОСОБА_4 правопорушення ОСОБА_6 , з якою він згідно обвинувального акту вступив в попередню злочинну змову, обіймала посаду доцента кафедри ділової української та іноземних мов Криворізького економічного інституту Київського національного економічного університету ім. Вадима Гетьмана. Обвинуваченим інкримінується вплив на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави, а саме викладачами Криворізького економічного інституту Київського національного економічного університету ім. Вадима Гетьмана.
Станом на 15.09.2017 Закон України «Про запобігання та протидії корупції» втратив чинність на підставі Закону України «Про запобігання корупції» №1700-VII від 14.10.2014, з урахуванням змін, внесених Законом України №198-VIII від 12.02.2015 (крім положень щодо фінансового контролю, які втратили чинність із початком роботи системи подання та оприлюднення відповідно до Закону України №1700-VII від14.10.2014 декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування).
Отже, примітка до ст.369-2 КК України на час учинення відповідного діяння відсилала до положень Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції", які на той час втратили чинність.
Наразі примітка до ст.369-2 КК України передбачає, що особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, є особи, визначені у пункті 1, підпункті "а" пункту 2 ч.1 ст.3 Закону України "Про запобігання корупції", а також службові особи, визначені у ч.4 ст.18 КК України.
Вирішуючи питання про те, чи може обвинувачений ОСОБА_4 бути притягнутий до кримінальної відповідальності за ч.3 ст.369-2 КК України, слід виходити із того, що обов`язкові ознаки складу злочину хоча й визначаються в диспозиції статті КК України, однак примітка до статті, яка має підпорядковану (допоміжну) роль при з`ясуванні змісту окремих понять, які вживаються в диспозиції, визначає бланкетність такої статті та обов`язковість врахування при кваліфікації дій особи положень нормативно-правових актів, до яких вона відсилає.
Примітка ст. 369-2 КК України є її невіддільною частиною, яка визначає обсяг і зміст понять у кримінально-правових нормах, передбачених цією статтею, і за умови, що її зміст відсилає до чинного Закону, визначений там перелік осіб не підлягає довільному тлумаченню, відмінному від його приписів. Сама наявність у ст. 369-2 КК України примітки унеможливлює відмінне від застосованого в ній законодавчого визначення з`ясування кола осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 29.03.2021 у справі №554/5090/16-к.
Відтак, втрата чинності відповідним законом, на який посилається примітка до ст.369-2 КК України не означає втрату чинності всією статтею. Формування законодавства є сферою діяльності виключно законодавця, який своє ставлення до змісту кримінально-правової заборони та ознак злочинів, передбачених ст.369-2 КК України, недвозначно виявив, унісши до неї зміни Законом України від 04.03.2020 №524-IX, згідно з яким розширив коло кінцевих адресатів зловживання впливом та посилив покарання за нього.
Разом з тим, оскільки Закон України "Про засади запобігання і протидії корупції" втратив чинність унаслідок прийняття Закону України "Про запобігання корупції", який набрав законної сили 26.10.2014 та введений в дію з 26.04.2015, в ст.3 якого також є визначення поняття «особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», дійсними намірами законодавця при прийнятті Закону"Про запобігання корупції" змінювалось коло суб`єктів, які мають відношення до вчинення діянь, що підпадають під ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.369-2 КК України, тим самим частково охоплювалася декриміналізація діянь, передбачених ст.369-2 КК України.
Дефініція поняття "особа, уповноважена на виконання функцій держави", що містилася у примітці ст.369-2 КК України з вказівкою на Закон України "Про засади запобігання і протидії корупції", який втратив чинність, має тлумачитися з урахуванням того, що особа, яка надає неправомірну вигоду особи повинна безсумнівно усвідомлювати належність її до осіб, уповноважених на виконання функцій держави, з огляду на її правовий статус і повноваження.
Диспозиція ч.3 ст.369-2 КК України передбачає, що відповідна поведінка обвинуваченого, пов`язана з впливом на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, має бути спрямована саме щодо особи, уповноваженої на виконання функцій держави. При цьому, власні дії цієї особи не охоплюються ч.3 ст.369-2 КК України, і цілком можливо, що вона навіть може не здогадуватися про те, що інші особи розраховують на її сприяння чи обіцяють його. Тобто, здійснення впливу на таку особу перебуває поза межами складу зазначеного злочину.
За загальним правилом, закріпленим у ч.2 ст.4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності.

Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності. Зазначений підхід закріплено у ч.1 ст.58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

Зміст цієї конституційно-правової норми деталізовано у ст.5 КК України, відповідно до якої закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відтак, передбачені ч.1 ст.5 КК підстави для закриття кримінальної справи не пов`язані із встановленням фактичних обставин справи, що свідчать про відсутність в діянні особи складу злочину, а пов`язані зі змінами законодавства про кримінальну відповідальність (постанова ВС від 09.09.2019 року в справі № 591/6379/16-ц).

Аналогічні вимоги обов`язковості ретроактивного застосування кримінального закону, який скасовує караність діяння, містяться у ст.7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є частиною національного законодавства України та в практиці Європейського суду з прав людини.
Так, у рішенні по справі Scoppola v. Italy (№ 2) (2009) ЄСПЛ поклав в основу правової позиції щодо тлумачення частини першої ст.7 Конвенції те, що в європейському та міжнародному масштабі склався консенсус стосовно обов`язковості ретроактивного застосування кримінального закону, який скасовує караність діяння. На підтвердження вказаного висновку ЄСПЛ посилався на ч. 1 ст. 49 Хартії основних прав Європейського Союзу 2000 року (далі - Хартія), яка містить імперативну вимогу щодо зворотної дії в часі закону, який передбачає більш м`яке покарання, а також - на тлумачення цього положення Судом Європейського Союзу в рішенні у справі SilvioBerlusconiandOthers (2005), де зазначено, що в цій справі до заявників не був застосований не просто закон, який пом`якшує покарання, а закон, що насправді скасовував злочинність. Таким чином, ЄСПЛ визначив, що, попри свій буквальний зміст, частина перша ст.49 Хартії передбачає й обов`язковість зворотного застосування закону, який скасовує злочинність діяння. Висновок ЄСПЛ у справі Scoppola v. Italy (№ 2) (2009) про те, що ч. 1 ст. 7 Конвенції включає також і позитивну гарантію ретроактивного застосування до особи закону, що скасовує злочинність діяння, зобов`язує застосовувати практику ЄСПЛ, якою забезпечується дотримання принципу верховенства права і законності, згідно зі статтями 8, 9 КПК України.
Правовий висновок із аналогічним обґрунтуванням щодо дії кримінального закону у часі викладено у постанові Верховного Суду України від 27.10.2016 № 5-99кс16.
Так, Законом України «Про запобігання корупції» внесено зміни до примітки до ст.369-2 КК України, тим самим змінено перелік осіб, уповноважених на виконання функцій держави, який є частково відмінним від переліку таких осіб, попередньо визначеного Законом України «Про засади запобігання та протидії корупції», що втратив чинність.

Наразі, посади доцента кафедри та вчителя вищого навчального закладу не належать до переліку осіб, уповноважених на виконання функцій держави, визначених у пункті 1,підпункті "а"пункту 2 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції».

Таким чином внесені законодавцем зміни до Закону про кримінальну відповідальність, а саме до примітки ст.369-2 КК України, призвели до часткової декриміналізації діяння,?яке ставиться у провину ОСОБА_4 , а дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі вчинення діяння особою, посада якої не належить до переліку осіб, уповноважених на виконання функцій держави.

Згідно з п.4 ч.1 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо набрав чинності закон, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою.

На можливості закриття провадження судом на підставі п.4 ч.1 ст.284 КК України у випадку декриміналізації діяння (у тому числі частковій) акцентує увагу і Верховний Суд, правова позиція якого викладена у постанові від 16.02.2021 у справі №345/3522/18.

За вищевикладених обставин, суд доходить до висновку про необхідність закриття провадження по справі відносно ОСОБА_4 на підставі п.4 ч.1 ст.284 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.49 КК України, ст.ст. 284, 286, 288 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №001122 від 11.09.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст. 28, ч. 3 ст. 369-2 КК України закрити на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі смертю обвинуваченої.

Кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №001122 від 11.09.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст. 28, ч. 3 ст. 369-2 КК України закрити на підставі п. 4 ст. 284 КПК України у зв`язку з частковою декриміналізацією діяння.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 7 днів з моменту її проголошення.
Повний текст ухвали суду проголошено 15 березня 2022 року о 10-00 годині.

Суддя: ОСОБА_1