В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2021 р. м. Кобеляки

Кобеляцький районний суд Полтавської області в складі:

судді - ОСОБА_1 ,

з участю прокурора ОСОБА_2 ,

потерпілого ОСОБА_3 ,

представника потерпілого, адвоката ОСОБА_4 ,

потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_8 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Кобеляки кримінальне провадження № 0000095 по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта професійно-технічна, одруженого, працюючого дорожнім робітником в компанії «ПРЕДСТАВНИЦТВО «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ"", учасника бойових дій, не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В :

27 березня 2021 року о 13 годині 50 хвилин у м. Кобеляки по вулиці Шевченка, в напрямку перехрестя з вулицею Небесної Сотні, Полтавської області, ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки ВАЗ 210934 державний номерний знак НОМЕР_1 , помітивши, що у попутному напрямку по цій самій смузі руху, на велосипеді «Дорожник» відкритого типу, рухається ОСОБА_10 , 1939 року народження, який почав змінювати напрямок свого руху з права на ліво відносно водія ОСОБА_7 та маневрувати у межах крайньої правої смуги руху, в порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, не врахував дорожню обстановку і змінив напрям руху праворуч та допустив наїзд на велосипед, яким керував ОСОБА_10 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій велосипеда ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді: травматичного субдурального крововиливу в лобній та потиличній ділянці зліва, субарахноїдального крововиливу, множинних локальних крововиливів, крововиливів в бокові шлуночки мозку, крововиливів у м`які покрови голови зі сторони їх внутрішньої поверхні області скронево-тім`яної ділянки зліва, в потиличній області, крововиливи в судинний пучок серця, круглої зв`язки печінки, коренів легень, ран на волосяній частині голови в потиличній ділянці, ран на задній поверхні лівого ліктьового суглобу, саден в лобній області справа, гематом і синців на тильній поверхні правої кисті, після чого був доставлений до лікарні та в подальшому помер. Смерть ОСОБА_10 настала в результаті вело-травми, з тупою травмою голови, масивними крововиливами під тверду і м`яку мозкові оболонки, крововиливом у бокові шлуночки, набряку головного мозку.

Причиною дорожньо-транспортної пригоди та наслідків, що настали, згідно висновку інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/117-21/4286-ІТ від 15.04.2021 року є порушення водієм п. 10.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. Порушення вказаних вимог Правил дорожнього руху України ОСОБА_7 з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди.

ОСОБА_7 мав технічну можливість запобігти наїзду на велосипедиста шляхом виконання вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст. 286 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 винним себе в пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та показав суду, що дійсно 27 березня 2021 року під час керування транспортним засобом бачив, що попереду в попутному напрямку рухався велосипедист і після того як останній почав змінювати напрямок руху, він замість того, щоб зупинити автомобіль, також змінив напрям руху, в результаті чого відбулась дорожньо-транспортна пригода. Про вчинене шкодує.

Суд, за згодою всіх учасників судового провадження, роз`яснивши їм зміст ст. 349 КПК України, обмежився оголошенням документів, які характеризують особу обвинуваченого. Докази по справі не досліджувалися в зв`язку з тим, що суд, відповідно до ч. 3 ст.349 КПК України, визнав недоцільним дослідження тих доказів, які ніким не оспорюються, при цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють зазначені обставини учасники справи та останнім роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, суд допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали, що характеризують особу обвинуваченого, в їх сукупності, вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненому кримінальному правопорушенні повністю і об`єктивно доведена в судовому засіданні.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України визначена вірно, оскільки він, керуючи автомобілем, порушив правила дорожнього руху, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_10 .

Відповідно до ст.65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за ст. 286 КК України суди мають ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію транспортних засобів, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, яке у цьому випадку вбачається з того, що останній неодноразово в судовому засіданні наголосив, що злочин вчинив не навмисно та прохає вибачення у потерпілих. Суд також вважає, що щире каяття обвинуваченого, ґрунтується на визнанні своєї провини у виникненні дорожньо-транспортної пригоди, а також готовністю нести кримінальну відповідальність.

Також, обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого суд вважає активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, яке полягає в тому, що ОСОБА_7 після вчинення ДТП не залишив місце події, а в подальшому сприяв у проведенні необхідних процесуальних дій під час досудового розслідування.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Згідно ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Так, обираючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує також і те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого кримінального правопорушення, та відповідно до норм ст. 25 КК України відноситься до необереженого злочину, а також той факт, що він визнав свою вину у судовому засіданні.

Разом з тим, суд також враховує, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди настали непоправні наслідки смерть потерпілого. При цьому судом встановлено, що після дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 перебував у лікарні, а обвинувачений ОСОБА_7 , який на той час був працівником цього ж медичного закладу, тому міг та повинен був усвідомлювати можливі наслідки ДТП, за час перебування потерпілого в лікарні та в подальшому під час поховання останнього, з пропозицією надати допомогу на лікування чи поховання не звертався.

Суд також приймає до уваги думку потерпілих та адвоката ОСОБА_4 , які зазначили, що призначення мінімального покарання до обвинуваченого є недостатнім, оскільки настали непоправні втрати, як для їхньої сім`ї так і для суспільства, оскільки ОСОБА_10 був відомою людиною. Крім цього прохали врахувати, що ОСОБА_7 вперше звернувся до потерпілих лише коли справа вже перебувала в суді.

Щодо наданої суду досудової доповіді, в якій органом пробації встановлено, що беручи до уваги інформацію, яка характеризує особистість обвинуваченого та його способу життя, історію правопорушень, а також низьку ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, вважає, що виправлення особи без позбавлення волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, то суд дійшов до таких висновків.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_7 на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, компрометуючі матеріали за місцем його проживання відсутні, раніше не судимий, на момент вчинення кримінального правопорушення працював на посаді монтажника санітарно-технічних систем і устаткувань КНП «Кобеляцька міська лікарня» та за місцем роботи характеризувався позитивно, має статус учасника бойових дій. Разом з тим, у судовому засіданні ОСОБА_7 повідомив, що за час перебування на службі допускав порушення, а саме коли йому була надана відпустка, то до військової частини повернувся не вчасно. Крім цього, судом встановлено, що постановою серії БАА № 223768 від 16.06.2020 року, яка набрала законної сили, ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме за вчинення обгону в зоні дії дорожнього знаку 3.25 «Обгін заборонено» та дорожньої розміти 1.1 додаток 2, тобто відповідно до ст. 39 КУпАП є таким, що протягом року підданий адміністративному стягненню.

Крім цього, при вирішенні питання щодо міри покарання, достатньої для виправлення ОСОБА_7 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень суд враховує також надану прокурором постанову серії БАБ № 206637 від 29.03.2021 року, відповідно до якої вбачається, що ОСОБА_7 28 березня 2021 року, тобто на наступний день після вчиненого ним кримінального правопорушення, керуючи транспортним засобом, порушив правила дорожнього руху України, за що був притягнутий до відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП. Факт порушення правил дорожнього руху підтвердив суду і сам ОСОБА_7 , який пояснив, що не знав про необхідність користування ременем безпеки під час керування транспортним засобом у населеному пункті.

Позиція щодо можливості врахування як характеризуючих даних особу обвинуваченого постанов про притягнення особи до відповідальності за правопорушення, вчинені після кримінального правопорушення узгоджується з позицією постанови ВС у справі № 753/10992/19 від 16.02.2021 року, в якій колегія суддів зазначила, що «під час призначення покарання суди вправі враховувати як обставину, що характеризує винного, й факти притягнення його до адміністративної відповідальності, у тому числі, й після вчинення кримінального правопорушення. Таке врахування не має кримінально-правового значення під час кваліфікації діянь особи, однак дає можливість суду встановити такі характеристики винного, які дають підстави для вибору і призначення необхідного й достатнього покарання як для його виправлення, так і для попередження нових кримінальних правопорушень».

Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів призначити покарання в межах санкції статті особливої частини КК України у вигляді позбавлення волі.

Застосування ст. 75 КК України в даному випадку, на думку суду, не сприятиме меті покарання, а виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень без позбавлення волі в цій справі є не достатнім.

Надані суду довідки з медичного закладу № 139 та № 138 про огляд батьків ОСОБА_11 сімейним лікарем, а також пояснення обвинуваченого щодо того, що він проживає разом з батьками та допомагає їм, суд не приймає до уваги, оскільки надані суду довідки містять інформацію щодо стану здоров`я, однак при цьому не доводять необхідність утримання таких осіб. Також судом встановлено, що ОСОБА_11 не є єдиним сином у сім`ї, та що лише він може, в разі потреби утримувати батьків. Посилання ОСОБА_11 на те, що він матеріально допомагає батькам суд також не враховує, оскільки останній також повідомив, що його батьки досягли пенсійного віку та отримують пенсії. Доказів необхідності додаткового матеріального забезпечення та надання допомоги ОСОБА_11 суду також не надано.

Захід забезпечення кримінального провадження (запобіжний захід) відносно ОСОБА_11 на теперішній час не обрано.

Крім цього, суд вважає, що Правилами дорожнього руху України регламентовано єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, якого повинні неухильно дотримуватись усі його учасники, оскільки автомобіль є джерелом підвищеної небезпеки, а тому уникнення обвинуваченим додаткового покарання за обставин кримінального провадження у справедливому розмірі негативно вплине на сприйняття суспільством, зокрема іншими водіями, необхідності суворо дотримуватись Правил дорожнього руху.

Враховуючи зазначене, зважаючи на встановлені вище обставини кримінального провадження, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та дані про особу обвинуваченого у їх сукупності, невідворотні наслідки, що настали внаслідок вчинення злочину, суд вважає за необхідне та доцільне призначити ОСОБА_7 додаткове покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення права керування транспортними засобами у максимальному розмірі, закріпленому у санкції ч.2 ст.286 КК України, що сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху.

Крім цього, враховуючи процесуальну поведінку ОСОБА_11 як під час досудового розслідування кримінального провадження, так і під час судового розгляду, суд вважає можливим не обирати йому запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Цивільні позови по справі не заявлено.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Судом встановлено, що по справі під час досудового розслідування проведені судову автотехнічну експертизу, судову експертизу технічного стану транспортного засобу та транспортно-трасологічну експертизу, вартість проведення яких становить 3269 грн, а тому такі витрати підлягають відшкодуванню із обвинуваченого на користь держави.

Крім цього, необхідно зняти заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 30 березня 2021 року по справі № 532/751/20.

Керуючись статтями 100, 124, 370, 371, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили не обирати.

Строк відбування покарання рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Стягнути з ОСОБА_7 в дохід держави судові витрати за проведення експертиз в кримінальному провадженні в сумі 3269 ( три тисячі двісті шістдесят дев`ять) гривень.

Заходи забезпечення позову у виді накладення арешту на:

- автомобіль марки ВАЗ моделі 210934 державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_12 ;

- велосипед «Дорожник» червоного кольору з відкритою рамою, що належить ОСОБА_10 ,

вжиті ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 30 березня 2021 року по справі № 532/751/20 - скасувати.

Речові докази по справі:

- автомобіль марки ВАЗ 210934 державний номерний знак НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні на території відділення поліції № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області, повернути власнику - ОСОБА_12 ;

- велосипед «Дорожник» червоного кольору з відкритою рамою, що знаходиться на зберіганні на території відділення поліції № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області повернути ОСОБА_6 .

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду або через Кобеляцький районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати його копію в суді.

Суддя