Справа № 159/2268/20 Провадження №11-кп/802/86/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст. 191 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10 червня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

Даним вироком суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Уховецьк, Ковельського району, Волинської області, українки, громадянки України, з вищою освітою, розлучену, непрацюючу, зареєстровану та фактично проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму,
визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 191 КК України та призначено їй покарання у виді позбавленні волі на строк 1 (один) рік, з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій та обслуговуванням грошових коштів і матеріальних цінностей в установах, підприємствах, організаціях, строком на 2 (два) роки.
Початок відбування покарання ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Речові докази відповідно до Постанови слідчого від 26.03.2020 року (копії документів), які приєднані до матеріалів справи залишено при ній.
За даним вироком суду ОСОБА_7 визнанано винуватою та засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 191 КК України за наступних обставин.
ОСОБА_7 відповідно до наказу (розпорядження) № 1221/к від 27 серпня 2019 року по 05 березня 2020 року (наказ № 342/к від 05 березня 2020 року) перебувала на посаді начальника відділення поштового зв`язку «Ковель-1» Волинської дирекції АТ «Укрпошта» (далі по тексту ВПЗ «Ковель-1»).
Згідно Положення про Відділення поштового зв`язку «Ковель -1 Центру поштового зв`язку № 4 Волинської дирекції АТ «Укрпошта» від 22 січня 2020 року ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді начальника відділення відповідала за виконання основних завдань та функцій ВПЗ, організацію роботи працівників з надання послуг поштового зв`язку, своєчасність та якість наданих послуг, достовірність складеної звітності, виконання доведених планових показників, організацію зберігання готівкових коштів, основних засобів та інвентарю, за дотримання трудової дисципліни працівниками, представництво інтересів відділення у відносинах з іншими установами, організаціями, т.д., тобто виконувала організаційно-розпорядчі функції та відповідно до п. З ст. 18 КК України, була службовою особою.
Разом з тим, відповідно до умов договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 27 серпня 2019 року, ОСОБА_7 прийняла на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення цілісності всіх переданих (та тих що будуть передані протягом строку дії договору) їй під звіт роботодавцем в установленому порядку грошових, товарно-матеріальних, умовних цінностей та коштів. Зобов`язалася, згідно затверджених форм та в установлені строки, подавати звітність про рух грошових коштів, товарно-матеріальних, умовних цінностей, відшкодовувати недостачу коштів та заподіяну шкоду, виконувати всі встановлені правила щодо прийому, збереження та видачі товарно-матеріальних, умовних цінностей та коштів.
Однак, ОСОБА_7 , будучи службовою особою, всупереч визначеним умовам праці, умисно, зловживаючи своїми службовими обов`язками, близько 15 години 15 лютого 2020 року, перебуваючи за адресою: вул. Сагайдачного, 6а у м. Ковелі, привласнила грошові кошти з каси товариства на суму 42713 гривень 07 копійок, чим вчинила кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 2 ст. 191 КК України.
Таким чином, ОСОБА_7 своїми умисними діями, що виразились в умисному привласненні чужого майна, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, скоїла кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 2 ст. 191 КК України.
У поданій апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації її дій, оскаржує судове рішення з мотивів невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок суворості. Вважає покарання суду першої інстанції занадто суворим, оскільки вона повністю визнала свою вину, розкаялась у вчиненому та повернула на наступний день всі кошти, які взяла. Крім цього, місцевим судом не враховано думку Волинської дирекції АТ «Укрпошта», та того, що на її утриманні перебувають двоє малолітніх дітей. Зазначає, що призначаючи її покарання суд першої інстанції не в повній мірі врахував обставини справи, тяжкість вчиненого та її особу. Звертає увагу суду, на те, що тяжких наслідків від вчиненого нею кримінального правопорушення не настало, дирекція не наполягала на позбавленні волі, обтяжуючі обставини по справі відсутні. Крім цього, вказує, що перебування її у місцях позбавлення волі здійснить тільки негативний вплив на її стан здоров`я та психологічний стан сім`ї, її дітей, які залишаться без материнського піклування та виховання. Посилається, на те, що саме виховує дітей, колишній чоловік ніякої матеріальної допомоги не надає та не цікавиться дітьми, оскільки в нього інша сім`я. Зазначає, що повністю усвідомила протиправність своїх дій та бажає стати на шлях виправлення, оскільки в повній мірі зрозуміла, що вчинила не правильно. З огляду на вищевикладене, просить оскаржуваний вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання, а саме пом`якшити його шляхом застосування ст. 75 КК України.
Разом з тим, на адресу Волинського апеляційного суду 20.08.2021 року надійшло заперечення АТ «Укрпошта» в особі Волинської дирекції на апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 в якому, вказано що підставою для притягнення обвинуваченої до кримінальної відповідальності стало зловживання нею службовими обов`язками на посаді начальника відділення поштового зв`язку «Ковель-1» Волинської дирекції АТ «Укрпошта». Так, 17 лютого 2020 року проведеною перевіркою у ВПЗ Ковель -1 виявлено недостачу готівки та товарно-матеріальних цінностей на суму 43 314.20, із них 601,13 грн. недостача товарно-матеріальних цінностей, а 42 713,07 грн. недостача готівкових коштів. Цього ж дня 17.02.2020 року начальник ВПЗ Ковель-1 ОСОБА_7 відшкодувала недостачу товарно-матеріальних цінностей, а 18.02.2020 року нею внесено в головну касу дирекції готівку в сумі 42 713.07 грн. Зазначає, що збитки нанесені ОСОБА_7 відшкодовані АТ « Укрпошта» повністю. Таким чином, АТ «Укрпошта» в особі Волинської дирекції просить розглядати справу без участі представника товариства.
Апеляційна скарга розглядається за відсутності представника АТ «Укрпошта» в особі Волинської дирекції, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційної скарги, доводи обвинуваченої та її захисника, які апеляційну скаргу підтримали з підстав викладених у ній, думку прокурора, який вважає скаргу безпідставною, апеляційний суд доходить до наступного висновку.
За положеннями, які містяться у ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Суд апеляційної інстанції відповідно до норм ч.1 ст.404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), та кваліфікація її дій за ч.2 ст.191КК України, є правильними і ґрунтуються на зібраних у встановленому законом порядку та перевірених судом доказах, які ніким з учасників судового провадження не оспорюються.
Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_7 , про невідповідність призначеного їй покарання тяжкості кримінального правопорушення та її особі внаслідок суворості, то вони до уваги судом не приймаються з врахуванням наступного.
Так, згідно із ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Згідно з вимогами ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання з тим, щоб особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Згідно примітки до ст. 45 КК України корупційними кримінальними правопорушеннями відповідно до цього Кодексу вважаються кримінальні правопорушення, передбачені статтями 191, 262, 308, 312, 313, 320, 357, 410, у випадку їх вчинення шляхом зловживання службовим становищем, а також кримінальні правопорушення, передбачені статтями 210, 354, 364, 364-1, 365-2, 368-369-2 цього Кодексу.
Виходячи з аналізу змісту диспозицій ст. 69, 75 КК України, положення зазначених статей Кримінального Кодексу не можуть застосовуватись до осіб, які вчинили корупційні кримінальні правопорушення.
Як вбачається з вироку суду ОСОБА_7 засуджена за корупційний злочин, передбачений ст.191 КК України, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував, тяжкість вчиненого злочину, особу винної, яка має позитивну характеристику, її ставлення до скоєного, суму коштів якою незаконно заволоділа обвинувачена та те, що вона до кримінальної відповідальності притягується вперше, а також її майновий та сімейний стан.
Враховані судом і ті обставини, що на утриманні та вихованні обвинуваченої перебуває двоє неповнолітніх дітей ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 , та обставини, що пом`якшують покарання, (визнання вини та щире каяття в скоєному, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку та те, що ОСОБА_7 на своєму утриманні має двох неповнолітніх дітей), відсутність обставин, що обтяжують покарання, і з урахуванням зазначеного суд призначив ОСОБА_7 в межах санкції ч.2 ст.191 КК України мінімальне покарання у виді позбавлення волі без застосування ст.ст. 69, 75 КК України, так як їх застосування неможливе, умотивувавши таке своє рішення.
Крім цього, судом також вірно взято до уваги положення ч.3 ст. 61 КК України, згідно до якого обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.
Призначене покарання на думку апеляційного суду, повністю відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_7 , попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, і не є надто суворим, як про це зазначено в апеляційній скарзі обвинуваченої.
Таким чином, підстав для зміни вироку та пом`якшення обвинуваченій призначеного покарання шляхом призначення покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, а саме звільнення від відбування покарання з випробуванням, апеляційний суд не знаходить.
Усі доводи обвинуваченої, викладені в апеляційній скарзі і наведені під час апеляційного розгляду провадження щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, колегія суддів вважає голослівними та до уваги не приймає, оскільки вони повністю були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та відповідно не спростовують висновків місцевого суду і не дають жодних підстав для зміни оскаржуваного вироку, як про це просить апелянт.
Будь-яких порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.
Таким чином, апеляційну скаргу обвинуваченої на підставі п.1 ч.1 ст.407 КПК України слід залишити без задоволення, а вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10 червня 2021 року щодо неї, - без змін.
Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10 червня 2021 року щодо неї, без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення апеляційним судом.

Головуючий

Судді