15.12.2021
Справа № 642/8405/21
Провадження №1-кс/642/4917/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 грудня 2021 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Харкові заяву про самовідвід слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_3 ,
встановив:
до Ленінського районного суду м. Харкова надійшла заява ОСОБА_4 про вчинення слідчими суддями Ленінського районного суду м. Харкова злочинів, в якій просить направити прокурору Харківської області особисто, як прокурору вищого рівня, його заяву про вчинення суддею Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_5 низки злочинів, передбачених ст. ст. 364, 365, 366, 367, 374 КК України та зобов`язати його у добовий строк відкрити кримінальне провадження із внесенням в ЄРДР відомостей про скоєні злочини і доручити слідчим органам ТУ ДБР провести досудове розслідування.
Відповідно до протоколу повторного автоматичного визначення слідчого судді від 14.12.2021, дана заява була розподілена слідчому судді ОСОБА_3 .
Слідчим суддею ОСОБА_3 заявлено самовідвід по даній заяві, в обґрунтування якого зазначено, що з метою недопущення під час розгляду справи сумнівів в його неупередженості, є підстави для самовідводу згідно п.4 ч.1 ст. 75 КПК України, оскільки ставиться питання щодо внесення відомостей про кримінальне правопорушення суддею цього ж суду.
Дослідивши заяву про самовідвід та матеріали скарги, суд прийшов до наступного висновку.
Згідно ст.80 КПК України за наявності підстав, передбачених ст.ст.75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, дізнавач, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.
Статтею 75 КПК України закріплено обставини, що виключають участь слідчого судді в кримінальному провадженні. Так, п.4 ч. 1 ст. 75 КПК України визначено, що суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характер або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У своєму рішенні у справі «Білуха проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з усталеною практикою Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Згідно з об`єктивним критерієм визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад, відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності («Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).
У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду («Пуллар проти Сполученого Королівства»).
Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна Wettstein), п. 43).
Право кожного на справедливий розгляд справи незалежним і безстороннім судом закріплено у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У своєму рішенні по справі "Фельдман проти України" Європейський суд з прав людини порушенням ст. 6 Конвенції визнав незабезпечення суддею достатніх гарантій для виключення будь-якого розумного сумніву з приводу його безсторонності (див. рішення у справі "Фельдман проти України", заяви N 76556/01 та 38779/04, рішення від 8 квітня 2010 року, п. 97).
Відповідно до п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки судді, що схвалені резолюцією №2006/23 Економічної та Соціальної ради ООН від 27.07.2006 року, суддя повинен взяти самовідвід від участі в будь-якому процесі, коли для нього неможливе винесення неупередженого рішення у справі або коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупередженого рішення.
Основним завданням суду, як органу державної влади, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечити кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону № 2453-VI).
Вимогами Закону № 2453-УІ передбачено, що судді зобов`язані своєчасно, справедливо та безсторонньо розглядали і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства (пункт 1 частини четвертої статті 54 цього Закону).
При розгляді заяви про самовідвід, суд виходить з суб`єктивної оцінки стороною у справі щодо дій слідчого судді. Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, заява про відвід судді має бути задоволена, якщо сторона має сумнів у безсторонності останнього, хоча об`єктивно це нічим не підкріплено, адже в іншому випадку це буде розцінено як порушення права особи на справедливий суд.
Предметом заяви, серед іншого, є питання щодо внесення до ЄРДР відомостей про кримінальні порушення, які, як вважає заявник ОСОБА_4 , вчинив слідчий суддя Ленінського районного суду м.Харкова ОСОБА_5 .
Отже, у стороннього спостерігача може скластися думка щодо упередженого розгляду скарги слідчим суддею цього ж самого суду ОСОБА_3 .
Враховуючи вищевикладене, з метою недопущення під час розгляду заяви ОСОБА_4 обставин, які можуть викликати сумніви в неупередженості слідчого судді ОСОБА_3 , з метою гарантування об`єктивності правосуддя, з ціллю підвищення довіри до суду, суд прийшов до переконання, що заява про самовідвід слідчого судді підлягає задоволенню.
З урахуванням наведеного, керуючись ст.ст. 76, 81 КПК України, суд, -
постановив:
Заяву слідчого судді ОСОБА_3 про самовідвід - задовольнити.
Відвести слідчого суддю Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_3 від розгляду заяви ОСОБА_4 №642/8405/21 (1-кс/642/4724/21).
Матеріали справи №642/8405/21 (1-кс/642/4724/21) передати до канцелярії суду на повторний автоматичний розподіл у порядку, визначеному ст. 35 КПК України.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий