У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого: ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря: ОСОБА_4
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 26.11. 2021 року, якою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Кагарлик,Кагарлицького району, Київської області, громадянки України, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
-підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України

-продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 24 січня 2022 року включно з можливістю звільнення під заставу на умовах, визначених ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 04.10.2021 року.

Учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_7
підозрювана: ОСОБА_6
захисник: ОСОБА_8
встановив:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді, ухвалити нову ухвалу, якою обрати більш м`який запобіжний захід.
_____________________________________________________________________
Провадження: № 11-сс/812/1151/21 Слідчий суддя: ОСОБА_9
Категорія: оскарження ухвали с/с Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1 .
Короткий зміст ухвали.
Ухвалою слідчого судді клопотання слідчого задоволено, ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 24 січня 2022 року включно з можливістю звільнення під заставу на умовах, визначених ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 04.10.2021 року.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

Захисник зазначає, що рішення слідчого судді є необгрунтованим та незаконним.
Вважає, що стороною обвинувачення не доведена обгрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
Також вважає не доведеним існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та зазначених в клопотанні слідчого.
На думку захисника, враховуючі наявність у підозрюваної міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання, відсутності закордонного паспорту, можливо застосувати до підозрюваної запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Органами досудового слідства ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а саме в тому, що у період з лютого 2021 року по теперішній час, ОСОБА_6 , керуючись корисливим мотивом і переслідуючи мету незаконного збагачення, обрала в якості джерела накопичення засобів до існування діяльність, по`язану із заволодінням грошовими коштами шляхом обману. При цьому, ОСОБА_6 визначила предметом злочинних посягань грошові кошти осіб, які хотіли влаштуватись на керівні посади в органах державної влади України, а в якості спробу їх заволодіння - обман осіб шляхом надання неправдивих відомостей про можливість нею впливати на посадових осіб Офісу Президента України, з можливістю подальшого призначення на керівні посади.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідча суддя зазначила, що на теперішній час продовжують існувати ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, їх існування в сукупності дозволяє дійти висновку про те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не є достатнім для їх запобігання.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд визнає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно вимог ст. 194 КПК України, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Згідно ч. 5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені в ч.3 ст.199 КПК України виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Відповідно до ч.3 ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку передбаченому КПК України.
Частиною 3 ст. 199 КПК України передбачено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених в ст. 184 КПК України, повинно містити:
1) виклад обставин які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;
2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Згідно ж ч.5 зазначеної норми, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені в ч.3 ст. 199 КПК України виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Ці вимоги закону дотримані слідчим суддею при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу. Так, належним чином та з достатньою повнотою досліджені обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання та продовження відносно ОСОБА_6 такого запобіжного заходу як тримання під вартою.

Є правильним висновок слідчого судді про те, що надані прокурором докази є достатніми для висновку про причетність підозрюваної ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Як зазначає в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду провадження по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то слідчий суддя, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, дійшов висновку про причетність ОСОБА_6 до вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, з чим погоджується і апеляційний суд.
Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового слідства відносно ОСОБА_6 чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і апеляційним судом.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У рішенні по справі «Летелье проти Франції» від 26.06.1991р. Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. У рішенні по справі « W. Проти Швейцарії» вд 26.01.1993р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Відповідно до пункту 36 Рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 року у справі «Москаленко проти України» Європейський суд зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєнню іншого злочину.Подібна орієнтаціє законодавців та правозастосувачів зістрічається в міжнародному праві. Так, у ст.5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 27.06.1980р. «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст.9 КПК України, суд приймає до уваги висновки викладені в рішеннях Європейського суду з прав людини, з урахуванням практики якого застосовується кримінальне процесуальне законодавство України, зокрема у рішеннях «В. проти Швейцарії» від 26.01.1993р., «Мамедова проти Росії» від 01.06.2006р., виходячи з яких наявність ризиків переховування від правосуддя оцінюється не тільки залежно від суворості можливого покарання та тяжкості злочину. Їх треба зазначати з урахуванням низки інших ревалентних факторів, які можуть або підтвердити наявність такого ризику, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою, якими є характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв`язки з державою.

З матеріалів провадження вбачається, що для закінчення досудового розслідування ще необхідно виконати певні процесуальні дії.
Також, з матеріалів провадження вбачається те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, слідчим суддею була встановлена наявність ризиків, а саме того, що вона може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. На даний час вказані ризики не зникли та не зменшилися, за такого, підстави для зміни запобіжного заходу відсутні.

З огляду на наведене доводи захисника щодо недоведеності вказаних ризиків є необґрунтованими та не підтверджуються матеріалами провадження.

Суд першої інстанції достатньо мотивував та вірно визначив розмір застави з урахуванням вимог ч.5 ст. 182 КПК України. Визначений розмір застави є достатній для забезпечення виконання підозрюваною обов`язків, передбачених кримінально процесуальним законодавством.
Слідчим суддею при розгляді клопотання не було допущено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли вплинути на правильність прийнятого ним рішення.
Керуючись статтями 376, 405, 407, 418, 419, 422, 424, 532 КПК України,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 12.08.2021 року відносно ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Головуючий:

Судді: