КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
представника потерпілого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000802 стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Березово Рокитнівського району Рівненської області, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190 КК України, за апеляційною скаргою першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 26 травня 2021 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 26 травня 2021 року ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190 КК України, та їй призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі, без конфіскації майна.
На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки, з покладенням на неї обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Суд визнав доведеним, що у 2018 році у невстановлений судом час до ОСОБА_8 звернулась невстановлена особа, матеріали відносно якої виділені _________________________________________________________________
Справа №11-кп/824/3319/2021 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_10
Категорія: ч. 4 ст. 190 КК України Доповідач ОСОБА_1
в окреме провадження, із пропозицією надати, за грошову винагороду у розмірі 5 000 грн., свої документи, а саме: паспорт громадянина України та довідку про присвоєння ідентифікаційного номера, для використання їх в оформленні земельної ділянки.
ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що такі дії носять кримінально-протиправний характер, оскільки вона не мала ні наміру, ні законного права на земельну ділянку, переслідуючи корисливий мотив отримання матеріальної винагороди, погодилася на вказану пропозицію.
Після цього ОСОБА_8 , маючи намір на пособництво у заволодінні чужим майном шляхом обману, повідомила невстановленій особі, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, дані свого паспорту громадянина України: серія НОМЕР_1 , виданий 20.08.2015 Згурівським РС Управління ДМС України в Київській області, а також дані свого реєстраційного номеру облікової картки платників податків - № НОМЕР_2 .
Після чого, невстановлена особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, отримавши вищезазначені дані ОСОБА_8 , у невстановлену дату, місце та час, використала їх для виготовлення завідомо підробленого рішення Київської міської ради №935/1984 від 09.07.2009 року «Про передачу громадянці ОСОБА_8 у приватну власність земельної ділянки для колективного дачного будівництва по АДРЕСА_3 ».
У подальшому, невстановлена досудовим розслідуванням особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, реалізуючи свій злочинний умисел, маючи на меті корисливий мотив, 27.04.2018 року у невстановлений час, але не пізніше 18 години 12 хвилин, перебуваючи у невстановленому місці, надала державному реєстратору комунального підприємства «Комунальний центр підтримки підприємницької діяльності та надання реєстраційних послуг» ОСОБА_11 завідомо підроблене рішення Київської міської ради №935/1984 від 09.07.2009 року «Про передачу громадянці ОСОБА_8 у приватну власність земельної ділянки для колективного дачного будівництва по АДРЕСА_3 » разом з копією паспорта громадянина України ОСОБА_8 серії НОМЕР_1 , виданого 20.08.2015 року Згурівським РС Управління ДМС України в Київській області, та реєстраційним номером облікової картки платників податків ОСОБА_8 № НОМЕР_2 .
Того ж дня на підставі наданих невстановленою досудовим розслідуванням особою документів, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, державний реєстратор комунального підприємства «Комунальний центр підтримки підприємницької діяльності та надання реєстраційних послуг» ОСОБА_11 о 18 годині 12 хвилин зареєструвала за індексним номером рішення: 40847068 в Державному реєстрі прав на нерухоме майно право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_3 (кадастровий номер :62:520:0210), площею 1,573 га, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00) за ОСОБА_8 .
В подальшому ОСОБА_8 , 25.05.2018 року в невстановлений судом час, але не пізніше 12 години 04 хвилини, перебуваючи в офісі № 42 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12 , що в АДРЕСА_4 , виступаючи пособником невстановленої досудовим розслідуванням особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, діючи на прохання останньої та реалізуючи її злочинний умисел, направлений на розпорядження незаконно набутою у приватну власність земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_3 (кадастровий номер :62:520:0210), площею 1,573 га, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00), усвідомлюючи факт того, що вона не має права розпоряджатися вказаною земельною ділянкою та у приватну власність її не отримувала, підписала Договір дарування земельної ділянки від 25.05.2018, складеного на нотаріальному бланку серії ННВ №731891, відповідно до умов якого, ОСОБА_8 в якості «Дарувальника» передає безоплатно у власність ОСОБА_13 в якості «Обдарованого» земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_3 (кадастровий номер :62:520:0210), площею 1,573 га, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00).
В подальшому, того ж дня приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12 нотаріально завірив вказаний договір дарування, зареєстрований за №449, та о 12 годині 04 хвилині вніс відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за індексним номером: 26326992 щодо реєстрації права власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_3 (кадастровий номер :62:520:0210), площею 1,573 га, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00) за гр. ОСОБА_13 .
Умисними діями ОСОБА_8 , які виразились у пособництві в заволодінні шляхом обману земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_3 (кадастровий номер :62:520:0210), площею 1,573 га, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00), вартість якої на момент вчинення кримінального правопорушення складала 1 784 000 грн., що є особливо великим розміром, та в подальшому розпорядилася вказаною земельною ділянкою, територіальній громаді міста Києва було завдано матеріальної шкоди в особливо великих розмірах.

На вказаний вирок суду перший заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації дій обвинуваченої, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання та вважати ОСОБА_8 засудженою за ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо вона протягом 3 років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на неї обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що призначення покарання обвинуваченій за ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190 КК України у виді 5 років

позбавлення волі без конфіскації майна є невірним, оскільки призначення такого покарання без обов`язкового додаткового покарання вимагає застосування положень ч. 2 ст. 69 КК України.
В даному випадку суд, посилаючись на положення ст. 77 КК України

та позицію, викладену у Постанові Пленуму Верховного Суду України від

24.10.2003 №7, де зазначено, що якщо додаткове покарання у виді конфіскації

майна за санкцією статті (санкцією частини статті) є обов`язковим, то у разі

прийняття рішення про звільнення особи від відбування покарання з

випробуванням воно не застосовується, мав би призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190 КК України у виді 5 років позбавлення волі та застосувати до неї положення ст. 75 КК України.
За таких обставин, вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора та представника потерпілого на підтримку доводів апеляційної скарги, а також захисника та обвинувачену, які заперечували проти її задоволення, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченої, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а тому висновки суду, за встановлених у вироку обставин, про доведеність винуватості ОСОБА_8 у пособництві у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайстві), вчиненому в особливо великих розмірах, що відповідає юридичній кваліфікації діянняза ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190 КК України, перевірці колегією суддів не підлягають, оскільки прокурором вирок суду в цій частині не оскаржується.

При цьому колегія суддів не встановила істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти правильних висновків в цій частині.

Не оспорюється прокурором також вид та міра призначеного обвинуваченій ОСОБА_8 покарання, а також висновок суду першої інстанції про можливість її звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з підстав зазначених у вироку.

Доводи ж апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність при призначенні обвинуваченій покарання із зазначенням про незастосування такого обов`язкового виду додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 4 ст. 190 КК України, як конфіскація майна, без посилання на застосування положень ч. 2 ст. 69 КК України, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Як вбачається з вимог ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспортну особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

За змістом ст. 77 КК України, у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.

Як слідує з роз`яснень щодо правильного застосування законодавства, зазначених в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», якщо додаткове покарання у виді конфіскації майна за санкцією статті (санкцією частини статті) є обов`язковим, то у разі прийняття рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням воно не застосовується, оскільки статтею 77 КК передбачено вичерпний перелік додаткових покарань, що можуть бути призначені у такому випадку, серед яких конфіскація майна відсутня. При прийнятті такого рішення у вироку повинні бути наведені відповідні мотиви, а посилатись на ст. 69 КК України не потрібно.

Відтак, суд першої інстанції правильно, призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_8 за ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190 КК України та звільняючи від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, вказав про незастосування такого обов`язкового виду додаткового покарання як конфіскація майна без посилання на ст. 69 КК України.

При цьому, оскільки непризначення такого обов`язкового виду додаткового покарання як конфіскація майна, в даному випадку, зумовлено виключно звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі положень ст. 75 КК України, при якому може бути застосований виключний перелік додаткових покарань, визначених у ст. 77 КК України, до якого конфіскація майна не належить, то саме зазначення у вироку суду першої інстанції про призначення ОСОБА_8 за ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190 КК України покарання у виді 5 років позбавлення волі, без конфіскації майна, а не у запропонованій прокурором конструкції, як то - вважати ОСОБА_8 засудженою за ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, тобто без зазначення словосполучення - без конфіскації майна, не вказує на його незастосування саме в силу положень ст. 69 КК України, та не має наслідком виникнення перешкод у розумінні суті призначеного покарання чи для його виконання.

За таких обставин, колегія суддів, всупереч доводів прокурора, вважає, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання правильно застосував закон про кримінальну відповідальність, врахував всі, передбачені ним обставини у їх сукупності.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок в оскарженій його частині, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не встановлено.
Таким чином, апеляційна скарга першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а:

апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Києва від 26 травня 2021 року стосовно ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

_____________________ _____________________ ___________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3