Провадження № 11-кп/4820/565/21
Справа № 675/2089/19 Головуюча в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія : ухвала суду Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

доповідача-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, в режимі відеоконфенцзв`язку, матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 16 червня 2021 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, визначення термін можливого перегляду покарання шляхом застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, встановлення проміжків часу для його повернення з встановленням чітких критеріїв на підставі яких воно має відбуватись.

Таке рішення суд мотивував тим, що ОСОБА_7 характеризується посередньо, страждає на хворобу, однак такі обставини не є визначальними для вирішення питання щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі та заміни невідбутої частини такого виду покарання більш м`яким. ОСОБА_7 має два стягнення, накладених за порушення порядку відбування покарання. Вказані стягнення погашені у встановленому законом порядку. Заохочень ОСОБА_7 не має, інших об`єктивних даних, які б переконували суд у тому, що ОСОБА_7 став на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, суду надано не було. За таких обставин суд прийшов до висновку, що поведінка засудженого ОСОБА_7 свідчить про те, що він не довів, що став на шлях виправлення або довів своє виправлення, а тому відсутні підстави та встановлена національним законодавством процесуальна процедура для його умовно-дострокового звільнення або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.
Засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу місцевого суду скасувати та винести нову, якою задовольнити його клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким. Вважає, що вона прийнята всупереч вимогам Конституції України, практики Європейського суду з прав людини та правовій позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ висловлений у постанові Пленуму № 13 від 19 грудня 2014 року «Про застосування судами міжнародних договорів України при здійсненні правосуддя», оскільки суд не застосував положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також норми міжнародного права, яка визнана частиною національного законодавства, і є обов`язковою до застосування та має вищу юридичну силу над національним законодавством, а тому неправомірно відмовив його у задоволенні клопотання. Вказує, що посилання суду на відсутність змін національного законодавства та механізму на перегляд вироків осіб, які засуджені до довічного позбавлення волі та існування інституту президентського помилування порушує право засудженої особи, після відбуття нею певного строку, на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, тобто існує порушення ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Захисник засудженого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 , в поданій апеляційній скарзі, просить ухвалу суду скасувати та прийняти нову, якою клопотання засудженого ОСОБА_7 задовольнити. Вважає, що суд першої безпідставно не застосував сталу прецедентну практику Європейського суду з прав людини, помилково трактував не цілком чіткі положення закону про кримінальну відповідальність не на його користь, а відтак вважає, що оскаржувана ухвала суду про відмову у задоволенні клопотання є незаконною та такою, що прийнята з порушенням норм закону про кримінальну відповідальність. З огляду на практику Європейського суду відбування покарання у виді довічного позбавлення волі без реальної можливості дострокового звільнення або пом`якшення покарання є несправедливим та таким, що порушує норми міжнародного права і не відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення засудженого ОСОБА_7 та його захисника, на підтримку поданої апеляційної скарги, з посиланням на зазначені у ній доводи, прокурора, який вважає ухвалу суду законною і обґрунтованою, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Колегія суддів уважає, що ухвала суду у повній мірі відповідає вказаним вимогам.
У відповідності до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Підстави для умовно-дострокового звільнення регламентовано ст. 81 КК України, яка передбачає, що до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Відповідно до ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.
Якщо ставиться питання щодо застосування ст. 81 КК України, то обов`язковою умовою для можливого звільнення засудженого від відбування покарання умовно - достроково є фактичне відбуття ним певного строку покарання залежно від тяжкості вчиненого ним злочину.
Разом з тим, у питанні, що розглядається, суд позбавлений можливості визначити, який строк необхідно відбути засудженим до довічного позбавлення волі, тоді як чинне законодавство України не має механізму захисту осіб, які засуджені до довічного позбавлення волі.
При цьому колегія суддів звертає увагу, що обґрунтовуючи своє клопотання та доповідаючи про підстави його подання, засуджений ОСОБА_7 не вказує на будь-які відомості, які б ствердно свідчили про його щире переконання в тому, що вже відбутий ним термін покарання має своїм наслідком його виправлення та перевиховання.
При розгляді справи "Вінтер і інших проти Об`єднаного Королівства" 09.07.2013 в Європейському суді було обговорено питання законності застосування довічного ув`язнення в Договірних країнах, де Україна була згадана в числі 5 країн, в якій хоча законодавством і не передбачено умовно-дострокове звільнення при пожиттєвому ув`язненні, проте довічно засудженим дозволено клопотати перед Президентом про помилування, що не було визнано порушенням міжнародних норм.
В 32 інших Договірних країнах існує інший механізм перегляду покарання, призначеного довічно ув`язненим, інтегрований в рамках закону і на практиці, де здебільшого, мінімальних строк, за яким засуджений при відбутті довічного ув`язнення вправі звернутися за переглядом покарання. Цей строк, як і в Україні становить 20-25 років.
Таке право на помилування в Україні передбачено ст. 87 КК України, яке має засуджений при відбутті 20 років ув`язнення.
Правом помилування наділений лише Президент України стосовно індивідуально визначеної особи. При прийнятті рішення про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на строк не менше 25 років.
Отже, чинним законодавством України передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.
При цьому, слід зазначити, що згідно з Положенням про порядок здійснення помилування, затвердженим Указом Президента України № 223/2015 від 21.04.2015 засуджена особа до особистого клопотання про помилування може долучити інші документи, які, на її погляд, мають значення для застосування помилування.
Таким чином, у своєму зверненні до Президента, засуджений має право викласти свої доводи щодо недієвості державного механізму помилування, з посиланням на наведене ним рішення Європейського суду з прав людини, а також, відомості, що на його думку підтверджують відсутність підстав для продовження визначеного йому покарання.
Доказів того, що засуджений звертався до Президента України для розгляду в установленому порядку питання про помилування матеріали справи не містять.
В силу Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 15.05.2019 у справі № 757/12726/18-ц (п.36) звернула увагу на те, що 12.03.2019 Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі "Петухов проти України".
Так, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини "Пєтухов проти України (2)" від 12.03.2019 Європейський суд з прав людини повторює, що Договірні держави користуються широкою свободою розсуду, вирішуючи питання щодо належної тривалості покарання у виді позбавлення волі за конкретні злочини. Сам факт того, що зрештою покарання у виді довічного позбавлення волі може бути відбутим у повному обсязі не суперечить ст. 3 Конвенції.
Отже, перегляд покарання у виді довічного позбавлення волі необов`язково має призвести до звільнення відповідного засудженого (п. 193).
На даний час система перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі не реформована, зміни до законодавства не внесені, тому на даний час відсутні підстави у суду вирішувати питання дострокового звільнення засудженого від відбування довічного позбавлення волі, або ж встановлення строку та умов звільнення, тому правильним видається наголошення на тому, що суди не є суб`єктами уповноваженими на виконання позитивного обов`язку держави із задоволення вимог ст. 3 Конвенції про захист прав та основоположних свобод та в даному випадку єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада, до повноважень якої в тому числі належить й прийняття законів.
Держава наразі не надає суду свободи розсуду в цьому питанні.
Крім того, судом об`єктивно враховано, з чим погоджується і колегія суддів, що ОСОБА_7 має два стягнення, накладених за порушення порядку відбування покарання. Вказані стягнення погашені у встановленому законом порядку. Заохочень ОСОБА_7 не має, що підтверджується дослідженими в ході судового розгляду матеріалами особової справи, наданою на вимогу суду характеристикою від 02 квітня 2020 року. Інших об`єктивних даних, які б свідчили, що ОСОБА_7 став на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, суду першої та апеляційної інстанції надано не було.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що поведінка засудженого ОСОБА_7 свідчить про те, що він не довів, що став на шлях виправлення або довів своє виправлення, а тому відсутні підстави та встановлена національним законодавством процесуальна процедура для його умовно-дострокового звільнення або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.
Отже, враховуючи відсутність у Конституції України та законах України повноважень суду на застосування умовно-дострокового звільнення до особи, засудженої до довічного позбавлення волі або ж замінювати покарання у виді довічного позбавлення на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, несуперечність застосування покарання у виді довічного позбавлення волі нормам міжнародного права, на даний час, відсутні правові підстави для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 .
З огляду на викладене, підстав для скасування ухвали суду колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
п о с т а н о в и л а:

Ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 16 червня 2021 року щодо засудженого ОСОБА_7 залишити без зміни, а апеляційні скарги засудженого та захисника без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4