справа №619/405/20
провадження №1-кп/619/192/21
У Х В А Л А
15 листопада 2021 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області
у складіколегії суддів: головуючого - суддіОСОБА_1
суддівОСОБА_2
за участю:секретаря судового засіданняОСОБА_4
прокурора захисникаОСОБА_5 ОСОБА_6
обвинуваченогоОСОБА_7
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А:
Прокурор ОСОБА_5 в судовому засіданні звернувся до суду з клопотанням про продовження термінів тримання під вартою ОСОБА_7 посилаючись на наявність ризиків передбачених законом.
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 проти задоволення клопотання про продовження термінів тримання під вартою заперечували, вважаючи його необґрунтованим, таким, що не підлягає задоволенню та просили застосувати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою в виді домашнього арешту.
Суд, заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, захисника, оцінивши в сукупності всі обставини, в тому числі передбачені п.п.1-11 ч.1 ст.178 КПК України, доходить до наступного висновку.
Відповідно до вимог ч.3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Ухвалою Дергачівського районного суду від 23.09.2021 ОСОБА_7 продовжено термін тримання під вартою до 19.11.2021.
У ст. 178 КПК України вказані обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу і в тому числі однією із обставин є тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Судом розглядалась можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначеним ризикам, проте, враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, суд вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, буде недостатнім для запобігання існуючим ризикам.
Фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_7 умисного злочину, свідчить про їх підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків.
До того ж, судове провадження по кримінальному провадженню по обвинуваченню ОСОБА_7 не завершено.
З урахуванням ризиків передбачених ст.177 КПК України, а також вимог ч.3 ст.331 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слід вважати продовженим.
За таких обставин суд приходить до висновку, що клопотання обвинуваченого та його захисника про застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, задоволенню не підлягає.
Конституційний Суд України у рішенні №4-р/2019від 13.06.2019 визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Керуючись ст.ст. 27, 36, 331, 392 КПК України, суд
П О С Т А Н О В И Л А:
Вважати продовженими запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , по 05 січня 2022 року включно.
В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу - відмовити.
Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а ОСОБА_7 в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Повний текст ухвали складено 16 листопада 2021 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3