Номер провадження: 11-кп/813/1834/21
Номер справи місцевого суду: 504/3710/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою прокурора Доброславської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_7 на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 30.06.2021 року у кримінальному провадженні №0001520 від 15.08.2017 року щодо:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася в м. Первомайськ Миколаївської області, громадянки України, з середньою освітою, неодруженої, не працюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
обвинуваченої у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України, -

встановив:

Оскарженою ухвалою обвинувальний акт у кримінальному проваджені, внесеному до ЄРДР №0001520 від 15.08.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України, повернуто прокурору Доброславської окружної прокуратури Одеської області.
Мотивуючи прийняте рішення суд послався на те, що на момент складання прокурором обвинувального акту 18.06.2021 року та направлення його до суду 23.06.2021 року, з часу вчинення вказаного кримінального проступку минуло більше 3 років, тобто у даному кримінальному провадженні, закінчився строк давності притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченої, про що було достовірно відомо органу досудового розслідування під час направлення вказаного обвинувального акту до суду.
З огляду на викладене, встановивши на стадії досудового розслідування підстави для звільнення від кримінальної відповідальності та отримавши згоду підозрюваної на таке звільнення, прокурор повинен був скласти клопотання про звільнення останньої від кримінальної відповідальності на підставі ст.ст. 49, 106 КК України, та без проведення досудового розслідування у повному обсязі надіслати його до суду, що передбачено ст.286 КПК України.
Не погоджуючись із ухвалою суду, прокурор Доброславської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати у зв`язку із істотним порушенням судом вимог кримінального процесуального закону, та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали, вважає неправомірним розгляд судом першої інстанції кримінального провадження в спрощеному провадженні без виклику сторін кримінального провадження, заперечує вказану судом необхідність звернення прокурора із клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності, а також стверджує про те, що суд не навів в ухвалі доводів щодо невідповідності обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України. Також прокурор посилається на те, що суд першої інстанції не врахував т ого факту, що повернення обвинувального акта можливе лише зі стадії підготовчого судового засідання.
Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, ухвала суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржена.
Відповідно до положень ст.405 КПК України апеляційний розгляд проведено за відсутністю обвинуваченої ОСОБА_8 , її законного представника ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_10 , які будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, надіслали заяви про проведення апеляційного розгляду без їх участі.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі умови для реалізації права учасників процесу на доступ до правосуддя.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського Суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.
В своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Заслухавши суддю-доповідача; пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України (далі КПК), ухвала суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
У відповідності до положень ст. 2 КПК, одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Згідно п.13 ч.1 ст.3 КПК обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
У відповідності до ч.1 ст.283 КПК особа має право на розгляд обвинувачення проти неї в суді в найкоротший строк або на його припинення шляхом закриття провадження.
Відповідно до ч.2 ст.283 КПК, прокурор зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій: 1) закрити кримінальне провадження; 2) звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності; 3) звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
Згідно ч. 2, 3 ст.285 КПК, особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення. Підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.
Відповідно ч.ч.2, 3 ст.286 КПК, встановивши на стадії досудового розслідування підстави для звільнення від кримінальної відповідальності та отримавши згоду підозрюваного на таке звільнення, прокурор складає клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності та без проведення досудового розслідування у повному обсязі надсилає його до суду. Перед направленням клопотання до суду прокурор зобов`язаний ознайомити з ним потерпілого та з`ясувати його думку щодо можливості звільнення підозрюваного від кримінальної відповідальності.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що прокурор, встановивши на стадії досудового розслідування підстави для звільнення від кримінальної відповідальності, в даному випадку закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, повинен був скласти клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, а не складати обвинувальний акт, тим більш, що неповнолітня обвинувачена, її законний представник, захисник та представник потерпілого надали письмову згоду на звільнення від кримінальної відповідальності.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 інкримінується вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України, що мало місце 14.09.2017 року.

Статтею 44 КК України, передбачено, що особа яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.
Положеннями ст.49 КК України визначено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності, обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.
Строк давності це передбачений ст.49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.185 КК України, згідно ст.12 КК України відноситься до категорії проступків, в свою чергу санкція ч.1 ст.185 КК України передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років.
Крім того, на момент вчинення інкримінованого кримінального проступку обвинувачена ОСОБА_8 , була неповнолітньою.
Згідно ч.1 ст.106 КК України звільнення від кримінальної відповідальності та відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності до осіб, які вчинили кримінальне правопорушення у віці до вісімнадцяти років, застосовується відповідно до статей 49 та 80 цього Кодексу з урахуванням положень, передбачених цією статтею.

Відповідно до ч.2 ст.106 КК України у разі вчинення кримінального проступку щодо осіб, зазначених у частині першій цієї статті, строк давності встановлено два роки.

Таким чином, на момент складання прокурором обвинувального акту - 18.06.2021 року та направлення його до суду - 23.06.2021 року, з часу вчинення вказаного кримінального проступку минуло більше 3 років, що свідчить про те, що у даному кримінальному провадженні закінчився строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, про що було достовірно відомо органу досудового розслідування та прокурору.
Більш того, 18.06.2021 року неповнолітньою обвинуваченою ОСОБА_8 , у присутності її законного представника ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_10 , написано заяву, в якій обвинувачена просила звільнити її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, відповідно до ст.49 КК України (т.1 а.п.18).

Цього ж дня, представником потерпілого ОСОБА_11 також складено заяву, згідно якої останній не заперечує проти закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_8 у зв`язку із закінченням строків давності (т.1 а.п.17).

Вказані заяви неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_8 та представника потерпілого ОСОБА_11 долучені прокурором до обвинувального акта.

З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що встановивши на стадії досудового розслідування підстави для звільнення від кримінальної відповідальності та отримавши згоду підозрюваної на таке звільнення, прокурор повинен був скласти клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст.ст. 49, 106 КК України та без проведення досудового розслідування у повному обсязі надіслати його до суду, що передбачено ст.286 КПК, про що вірно зазначено в оскарженій ухвалі.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що прокурором не дотримано визначеної законодавством процедури закінчення досудового розслідування, та замість клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, безпідставно скеровано до суду обвинувальний акт, що порушує права обвинуваченої, принципи юридичної визначеності та законності.

З урахуванням аналізу вказаних вище норм, інших статей діючого кримінального процесуального закону (ст.284-288 КПК), які визначають порядок звільнення від кримінальної відповідальності, ст.291-293 КПК, норм, що регламентують порядок складання та зміст обвинувального акту, колегія суддів звертає увагу, що законодавець розмежував випадки звернення до суду за результатом закінчення досудового розслідування окремо з обвинувальним актом, клопотання про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів наданих до суду, прокурор звернувся до суду з обвинувальним актом та реєстром доданим до нього, без дотримання порядку визначеного ст.285 та ст.286 КПК.

Статтею 9 КПК України визначено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Зокрема, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

У свою чергу, відповідно до вимог п.18 ч.1 ст.3 КПК обов`язком суду є здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням вищевказаними суб`єктами прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Як наголосив Європейський Суд з прав людини в п. 55 рішення у справі «Класс та інші проти Німеччини» від 06.09.1978 року, втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури.

Відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

При цьому статтею 28 КПК визначено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Отже, ч.5 ст.28 КПК передбачено, що кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите.

За таких умов, колегія судів погоджується із висновками суду першої інстанції, що даний обвинувальний акт підлягав поверненню прокурору для подальшого застосування належної правової процедури.

Щодо доводів прокурора про незаконність оскарженої ухвали внаслідок розгляду судом першої інстанції кримінального провадження без виклику учасників кримінального провадження, то вони є необґрунтованими, з огляду на таке.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України.
Розгляд таких справ у суді здійснюється в порядку ст. ст. 381-382 КПК.

Згідно з ч. 2 ст. 381 КПК суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження.
При цьому, суд має право призначити розгляд обвинувального акта у судовому засіданні та викликати для участі в ньому учасників кримінального провадження, якщо визнає це за необхідне або суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.

В останньому випадку розгляд проводиться у порядку спрощеного провадження, яке має на меті прискорення кримінального провадження, усунення необґрунтованої тяганини при розгляді кримінальних проваджень і дозволяє забезпечити вирішення завдань кримінального провадження при процесуальній та ресурсній економії.

Підставою для розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку у спрощеному провадженні є встановлення прокурором під час досудового розслідування, що підозрюваний беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, а потерпілий не заперечує проти такого розгляду. В такому випадку прокурор має право надіслати до суду обвинувальний акт, в якому зазначає клопотання про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.
При цьому, відповідно до положень ч. 2 ст. 302 КПК слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язаний роз`яснити підозрюваному, потерпілому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також те, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку вони будуть позбавлені права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. Крім того, слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язаний впевнитися у добровільності згоди підозрюваного, потерпілого та представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.

Крім того, відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 302 КПК до обвинувального акта з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні повинна бути додана письмова заява підозрюваного, складена в присутності захисника, щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою цієї статті та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні.

Зазначена норма передбачає обов`язкову участь захисника, як додаткову гарантію дотримання прав підозрюваної/обвинуваченої особи, а також підтвердження добровільності такої згоди та усвідомленості її наслідків.

Судом першої інстанції судом були вказані вимоги закону
З оскарженої ухвали вбачається, що 30.06.2021 року матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 розглядались судом першої інстанції у спрощеному провадженні.

Тобто, суд відповідно до вимог ч. 2 ст. 382 КПК, не визнав за необхідне викликати учасників кримінального провадження, оскільки це є правом, а не обов`язком суду.
До обвинувального акта додана письмова заява неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_8 складена в присутності захисника ОСОБА_10 та законного представника ОСОБА_9 , щодо добровільності беззаперечного визнання її винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження, згідно з ч. 2 ст. 302 КПК та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні, а також письмова заява представника потерпілого ОСОБА_11 щодо згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні.

Окрім цього, в обвинувальному акті, який було складено прокурором ОСОБА_7 , останній, у відповідності до ч. 1 ст.302 КПК, просив розглянути обвинувальний акт у спрощеному порядку без проведення судового розгляду у судовому засіданні (т.1 а.п.7).

Таким чином, доводи прокурора про те, що проведення судового засідання у спрощеному провадженні судом першої інстанції без виклику прокурора, обвинуваченої та її захисника, порушує право на справедливий суд, в той час як учасники кримінального провадження, зокрема і сам прокурор, просили здійснювати розгляд у спрощеному провадженні, є не обґрунтованими.

Істотних порушень вимог КПК, які б слугували підставами для скасування судового рішення, апеляційним судом не встановлено.
З огляду на наведене, оскільки апеляційна скарга прокурора не містить у собі доказів про існування підстав для скасування чи зміни оскарженої ухвали, у апеляційного суду, з урахуванням положень ст.ст. 409, 412, 415 КПК, відсутні підстави для скасування ухвали та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Доброславської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 30.06.2021 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001520 від 15.08.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального проступку, передбаченому ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України повернутий прокурору залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4