БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/1025/21
Провадження № 1-кп/730/108/2021
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2021 р. м. Борзна
Борзнянський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Борзні у порядку, передбаченому статями 314, 315, 316 КПК України, обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000405 від 21.11.2021 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Борзна, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Борзнянського районного суду Чернігівської області надійшло вказане кримінальне провадження разом із обвинувальним актом.

Відповідно до ч. 3 ст. 382 КПК України суд має право призначити розгляд у судовому засіданні обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку та викликати для участі в ньому учасників кримінального провадження, якщо визнає це за необхідне.

При цьому рішення про можливість призначення кримінального провадження до судового розгляду приймається за результатами проведення підготовчого судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 КПК України у підготовчому судовому засіданні на обговорення учасників судового провадження поставлено питання щодо можливості призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту.

Прокурор у судовому засіданні просив суд призначити кримінальне провадження до судового розгляду і викликати в судове засідання учасників процесу згідно реєстру, вважаючи, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, підстав для прийняття рішення, передбаченого п.п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, немає, розгляд справи повинен здійснюватися у відкритому судовому засіданні.

Обвинувачений та представник потерпілого не заперечували проти призначення провадження для розгляду у відкритому судовому засіданні.

Інших клопотань від учасників судового провадження про здійснення судового виклику певних осіб до суду для допиту, витребування певних речей чи документів не надходило.

Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши обвинувальний акт з додатками, суд дійшов такого висновку.

Пунктами 1 9 частини 2 статті 291 КПК України визначено перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт. Зокрема, обвинувальний акт обов`язково повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а також, формулювання кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

При цьому хоча прокурор на власний розсуд викладає передбачені п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обставини, проте обвинувальний акт не може містити положень, що не відповідають положенням кримінального закону, а також містити дані, що суперечать одне одному.

Разом з тим, вказані вимоги закону при складанні обвинувального акту належним чином не дотримані, що унеможливлює ні ухвалення вироку в порядку спрощеного провадження, ні вирішення питання щодо наявності підстав для призначення обвинувального акту до судового розгляду.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 15 КК України замах на вчинення кримінального правопорушення є незакінченим, якщо особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 15 КК України в разі, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі, такі дії кваліфікуються як закінчений замах.

Таким чином вказані види замахів відрізняються один від одного тим, чи змогла особа вчинити всі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, чи - з незалежних від її волі причин, не змогла.

Зі змісту обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що він 21 листопада 2021 року близько 13 години, перебуваючи у приміщенні магазину № 100 ТОВ «Фора» (місце реєстрації юридичної особи: м. Вишневе вул. Промислова, 5 Києво-Святошинського району, Київської області), що знаходиться у м. Борзна вул. Шевченка, 16 Чернігівської області, шляхом вільного доступу намагався таємно викрасти бритву марки «GILLETTE» Fusion Proglade Flexball з двома змінними касетами вартістю 290 грн., ніж для чищення овочів «EAT&Drink» вартістю 29,99 грн., драже «Тік-Тас» вартістю 15,08 грн., 0,187 грам ковбаси сирокопченої «Салямі Угорська» вартістю 66,45 грн. та 160 грам сиру твердого «Російський класичний» вартістю 48,02 грн, а всього на загальну суму 449,54 грн., але не вчинив всі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки був затриманий на місті вчинення кримінального правопорушення працівниками відділу охорони ТОВ «Фора».

Дії ОСОБА_4 кваліфіковано органом дізнання за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України.

Разом з тим, в обвинувальному акті вказано, що ОСОБА_4 вчинив незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна.

Такі ж обставини вказані і при викладенні формулювання обвинувачення, а також у підозрі.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, в рішенні від 25 липня 2000 року у справі «Маттоціа проти Італії»: «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати скрізь призму положення, закріпленого у п.«b» ч.3 ст.6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».

Таким чином, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що деталі обвинувачення у кримінальному процесі мають суттєве значення, а його некоректність розглядається ЄСПЛ, як порушення права на захист.

Суд вважає, що пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення є неконкретним та суперечливим, а тому перешкодило в реалізації останнім, передбаченого ст. 42 КПК України права знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують.

Невідповідність фактичних обставин кримінального правопорушення правовій кваліфікації в обвинувальному акті, неконкретність обвинувачення є порушенням приписів п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Враховуючи те, що в даному випадку не конкретно вказана об`єктивна сторона кримінального правопорушення, суд позбавлений можливості самостійно усунути наведене порушення в ході судового розгляду. При цьому, сторона обвинувачення також буде позбавлена права виправити вказаний недолік при розгляді справи судом, оскільки зміна обвинувачення прокурором можлива виключно за умови встановлення нових фактичних обставин.

Разом з тим вказані недоліки можуть бути усунені шляхом складання обвинувального акту з урахуванням всіх вимог кримінального процесуального закону, і проведення процесуальних дій для такого виправлення не вимагається.

З огляду на викладене суд вважає, що встановлена невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України щодо зазначення фактичних обставин справи, правової кваліфікації, зазначення частини статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, унеможливлює призначення судового розгляду, у зв`язку з чим вказаний обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору.

Також, в обвинувальному акті, всупереч вимогам п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України, відсутні відомості щодо потерпілого.

Керуючись ст. ст. 314, 382 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000405 від 21.11.2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального протупку, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України - повернути прокурору.

Зобов`язати прокурора усунути виявлені недоліки протягом розумного строку.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1