Справа № 157/1623/21 Провадження №11-сс/802/629/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:арешт майна. Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
власника майна ОСОБА_7 ,
представника власника майна адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 08 грудня 2021 року про відмову в накладенні арешту на майно (ЄРДР № 0000455),

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 08 грудня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_9 , яке погоджено із прокурором Камінь-Каширської окружної прокуратури ОСОБА_6 , про накладення арешту на майно, яке було вилучене в ході проведення огляду місця події 02 грудня 2021 року - ділянки автодороги по вул. Шевченка в м. Камені-Каширському Волинської області, а саме на вантажний бортовий автомобіль марки «DAF CF 75», червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , завантажений піщаною сумішшю, в рамках досудового розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000455, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.240 КК України.
Слідчий суддя своє рішення мотивував тим, що слідчий попередньо кваліфікуючи дії ОСОБА_10 за ч.1 ст.240 КК України, не надав будь-яких доказів, що вказують на ознаки порушення ОСОБА_10 або іншою особою встановлених правил охорони надр, оскільки матеріали кримінального провадження не містять інформації, що вказує на факт незаконного видобування корисних копалин, у тому числі й піску, а слідчий не встановив та не оглянув земельної ділянки, де незаконного видобувається пісок.
В поданій апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу слідчого судді необґрунтованою. Посилається на те, що при перевезенні піщаної суміші у водія були відсутні документи щодо законності видобування корисних копалин місцевого значення, яким являється і пісок. Вказує на те, що договір поставки, укладений між ФОП ОСОБА_11 та ФОП ОСОБА_7 , а також видаткові накладні не можуть свідчити про законність видобування піщаної суміші. Також зазначає, що майно, в накладенні на яке відмовив слідчий суддя, визнано речовим доказом, оскільки воно могло зберегти на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та може містити інші відомості, які можуть бути корисні як доказ фактів чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою клопотання про накладення арешту на майно задовольнити повністю.
Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримував подану апеляційну скаргу та просив скасувати ухвалу слідчого судді і накласти арешт на майно, власника майна та його представника, які заперечили апеляційну скаргу та просили рішення слідчого судді залишити без змін, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст.132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Згідно положень ч.ч.2, 3 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. В цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна, накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 КПК України); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Виходячи з вищевказаних законодавчих принципів, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, в якому слідчий суддя з наведенням достатніх мотивів та посиланням на норми закону обґрунтував своє рішення відмовляючи у накладенні арешту на майно.
З матеріалів провадження вбачається, що СВ Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні ЄРДР № 0000455, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.240 КК України.

01 грудня 2021 року біля 23 год. працівниками ГРПП Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області на вулиці Шевченка м. Каменя-Каширського Волинської області був зупинений вантажний бортовий автомобіль марки «DAF CF 75», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_10 , який перевозив близько 16 тон піщаної суміші без підтверджуючих документів на вантаж.

В ході проведення огляду місця події 02 грудня 2021 року в період часу з 00 год. 05 хв. до 00 год. 30 хв. ділянки автодороги по вул. Шевченка в м. Камені-Каширському Волинської області, було виявлено та тимчасово вилучено вантажний бортовий автомобіль марки «DAF CF 75», червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , завантажений піщаною сумішшю.

У зв`язку з чим, з метою детального огляду та встановлення відповідної інформації, яка стосується вказаного кримінального провадження та має суттєве значення для проведення повного, всебічного досудового розслідування кримінального правопорушення, слідчим вилучене під час огляду місця події майно постановою від 02 грудня 2021 року визнано речовими доказами.

Положення ч.1 ст.167 КПК України регламентують, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Відповідно до норм ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, аналізуючи встановлені досудовим розслідуванням обставини кримінального провадження, відсутні підстави вважати, що вилучене майно, на яке слідчий просить накласти арешт, має доказове значення у кримінальному провадженні, та відповідає критеріям, передбаченим ст.98 КПК України.

Матеріалами клопотання не доведено, що майно, яке зазначене в клопотанні, може у собі містити відомості, які у подальшому будуть використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Так, будучи допитаним місцевим судом власник майна ОСОБА_7 пояснив, що він є фізичною особою-підприємцем та використовує найману працю. Вилучений працівниками поліції автомобіль марки «DAF» фактично належить йому, хоча зареєстрований на його дружину ОСОБА_12 . З усіма найманими працівниками він уклав трудові договори й регулярно сплачує за них єдиний соціальний внесок. Один з його працівників ОСОБА_10 01 грудня 2021 року виконував рейс по перевезенню піску клієнту, оскільки одним із видів його діяльності є торгівля будівельними матеріалами та вантажний автомобільний транспорт. На вулиці Шевченка в м. Камені-Каширському його автомобіль був зупинений працівниками поліції. На їх вимогу водій надав посвідчення водія, документи на автомобіль та страховий поліс. На вантаж була пред`явлена видаткова накладна на придбання піску. Через деякий час приїхала слідчо-оперативна група, слідчий якої допитав водія. На його запитання працівники поліції відповіли, що з документами все в порядку, однак запропонували поставити автомобіль на штрафмайданчик. Коли він не погодився, наголошуючи, що нічого не порушив, працівники поліції наказали їм із водієм чекати, а самі поїхали геть. Прочекавши кілька годин, вони з ОСОБА_10 залишили автомобіль на дорозі та пішли додому, оскільки далі залишатися на морозі було неможливо. ОСОБА_7 також повідомив, що вилучений у нього пісок він придбав у підприємця ОСОБА_11 , в якого, крім піску, також купує щебінь, підтвердженням чому слугує договір поставки, який вони укладають щороку. Пояснив, що він на підставі договору між ним та міською радою здійснює послуги перевезення і 30 серпня 2021 року перевозив піщану суміш на підставі виданих міською радою відповідних талонів, та жодних неправомірних дій не вчиняв. Вказані обставини ОСОБА_13 підтвердив в судовому засіданні апеляційного суду.

Слідчим суддею встановлено, що матеріали кримінального провадження не містять інформації, яка вказує на факт незаконного видобування корисних копалин, у тому числі й піску. Слідчий не встановив та не оглянув земельної ділянки, де незаконного видобувається пісок. Лише припущення слідчого й прокурора про незаконне походження затриманого вантажу, без достатніх доказів, не є приводом вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення й підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження.

Крім того, з наданих ОСОБА_14 видаткових накладних № 5 від 23 жовтня 2020 року, № 1/9 від 09 вересня 2021 року, реалізації товарів № 3203 від 01 грудня 2021 року, товарно-транспортних накладних № Р5 від 23 жовтня 2020 року, № Р/19 від 09 вересня 2021 року, договору поставки від 04 січня 2021 року, трудового договору №1 між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, від 25 серпня 2017 року, свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В00 № 350946, виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АВ №244781 та витягу з Реєстру платників єдиного податку вбачається, що пісок, на який слідчий просить накласти арешт, був поставлений ФОП ОСОБА_11 ФОП ОСОБА_7 на виконання умов укладеного між ними договору поставки та перевозився належним ОСОБА_12 автомобілем марки «DAF», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що вбачається зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , на який також слідчий просить накласти арешт, під керуванням водія ОСОБА_10 , який є найманим працівником ФОП ОСОБА_7 (а.п.26-37).

Відмовляючи у задоволенні клопотання, слідчий суддя виходив з тих обставин, що слідчим не наведено жодних даних та не надано доказів, які вказували б на те, що було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.240 КПК України, і майно, на яке він просить накласти арешт відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК України.

У клопотанні про арешт майна слідчий зазначив, що вилучене в ході огляду місця події майно є речовим доказом та може бути використано як доказ факту вчинення кримінального правопорушення, а тому з метою забезпечення кримінального провадження шляхом його збереження вважає за необхідне накласти арешт на вказане майно.

Відповідно до положень ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Вимогами п.п.2, 3 ч.2 ст.131 КПК України визначено, що арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст.132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до вимог ст.ст.94, 132, 173 КПК України повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та спів розмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані повинні міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно приписів п.1 ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
Апеляційний суд, перевіривши клопотання вважає, що воно не відповідає вказаним вимогам кримінального процесуального закону, оскільки воно складається з викладення скороченого змісту фактичних обставин кримінального правопорушення (фабули), встановлених органом досудового розслідування та посилання на положення 170 КПК без належного обґрунтування співвідношення вказаних положень процесуального закону з фактичними обставинами даного кримінального провадження.

Таким чином, клопотання про арешт майна будь-яких даних на обґрунтування законності підстав накладення арешту на майно, які би відповідали меті та завданням арешту, не містить.
Аналіз клопотання про накладення арешту на майно та долучені до нього матеріали кримінального провадження дають підстави для висновку, що клопотання не відповідає вимогам закону, слідчим не було надано доказів, які б в достатній мірі підтверджували існування підстав для накладення арешту на це майно.
Доводи прокурора не заслуговують на увагу, оскільки в самому клопотанні про арешт майна належним чином не мотивовані підстави для його задоволення.
Підстав для скасування ухвали слідчого судді з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.
На підставі наведеного і керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 08 грудня 2021 року про відмову в накладенні арешту на майно без змін.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: