ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-сс/819/620/21 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: постанова про обрання Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2021 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

за участі прокурора ОСОБА_6

підозрюваної ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження за № 0000851 від 22.10.2021, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні, прокурора Херсонської окружної прокуратури на ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 25.10.2021 щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Миколаїв, українка, громадянка України, з середньою спеціальною освітою, незаміжня, на утриманні неповнолітніх дітей не має, офіційно не працевлаштована, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України,

в с т а н о в и л а:

Зазначеною ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 25.10.2021 відмовлено в задоволені клопотання слідчого СВ Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області ОСОБА_9 , погодженого з прокурором Херсонської окружної прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваній у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.307 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Застосовано до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши їй залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора або суду у період часу з 18:00 години до 09:00 годин, строком до 22.12.2021 (включно).
Покладено на ОСОБА_7 обов`язк. передбачені ст. 194 ч.5 КПК України.
В апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу слідчого судді, якою відносно ОСОБА_7 відмовлено в обранні запобіжного заходу, незаконною у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Зокрема зазначає, що при обранні міри запобіжного заходу ОСОБА_7 , слідчим суддею не враховані обставини, викладені в ст. 178 КПК України, а саме міцність соціальних зв`язків підозрюваної в місці її постійного проживання, у тому числі проживання в найманій квартирі в м. Херсоні, а зареєстроване місце проживання в м. Миколаєві, тобто в іншому від органу досудового розслідування місці, а також тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання підозрюваної винуватою у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вона підозрюється, а саме позбавленням волі на строк до 8 років.

Зокрема слідчим суддею не враховано наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрювана може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, так як зареєстрована в іншій області та може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки підозрювана офіційно не працевлаштована, що свідчить про відсутність законних джерел доходу.

У зв`язку з чим, на думку сторони обвинувачення, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, не може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної та сприяти запобіганню існуючих ризиків, а запобіжний захід у вигляді тримання під вартою буде співрозмірним та достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваної та запобігання існуючим ризикам.

Просить ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 25.10.2021 скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області ОСОБА_9 задовольнити повністю та застосувати до підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який підтримав апеляційні вимоги, підозрювану ОСОБА_7 та захисника адвоката ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, заслухавши сторони у дебатах, які залишилися на попередніх позиціях, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з положеннями ст. 177 КПК України, метою та підставою обрання запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам переховуватися від органів досудового слідства і суду, перешкоджати іншим чином кримінальному провадженню.

Відповідно матеріалів провадження, слідчим СВ Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області ОСОБА_9 здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.10.2021 за № 0000851 за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.307 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

22.10.2021 року (21 година 30 хвилин) ОСОБА_7 затримано в порядку ст.208 КПК України, за підозрою у вчиненні вказаного злочину, передбаченого ч.1 ст.307 КК України.

23.10.2021 року ОСОБА_7 в порядку передбаченому КПК України повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.307 КК України.

На даному етапі наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих злочинів повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

- протоколом допиту свідка ОСОБА_10 ;

- протоколом обшуку від 22.10.2021;

- протоколами проведення негласних слідчих розшукових дій зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж;

- протоколом затримання особи підозрюваної у вчинені злочину;

- висновком експерта Херсонського НДЕКЦ № СЕ-19/122-21/6964-НЗПРАП від 23.10.2021.

При вирішенні питання про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчим у клопотанні та доданих матеріалів повинна бути надана доведеність обставин, передбачених ст.194 ч.1 КПК України, а саме:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, послався на те, що слідчий у клопотанні не наводить жодної обставини на доведення наявності хоч би одного ризику, а тим більше не зазначає будь-яких доказів, тільки цитує норми Кримінального процесуального кодексу України та висловлює певні припущення, що не може бути покладено в основу застосування такого суворого запобіжного заходу як тримання під вартою.

Слідчий голослівно заявив про ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду, не зазначивши жодного доказу на реальність його існування. Адже переховування потребує матеріальних ресурсів та фізичних можливостей для цього. Суду не було надано доказів наявності матеріальних ресурсів у підозрюваної, а наявність інвалідності вказує на обмеженість її фізичних можливостей для цього, та ще й у період карантинних обмежень, відсутності паспорту для виїзду за кордон.

Підозрювана має родину сім`ю, дитину - школяра, а тому за вказаних обставин ризик її переховування відсутній. Більш стримуючого фактору для матері як дитина не може бути. А тяжкість покарання не є єдиним доводом для визначення ризику переховування.

Щодо впливу на свідків, то у клопотанні не названо жодного свідка, на якого підозрювана може впливати, в чому цей вплив може полягати, та які наслідки можуть бути для слідства в результаті такого впливу. Але слідчий суддя вважає, що такий ризик може бути забезпечено й покладанням на підозрювану відповідного обов`язку.

Яким іншим чином підозрювана може перешкоджати кримінальному провадженню у клопотанні не обґрунтовано, тоді як вказаний ризик має бути конкретизовано.

Щодо можливості вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити вказаний то вказаний ризик також може бути забезпечений й при застосуванні підозрюваній іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою. Наявність підозри та будь-якого запобіжного заходу в сукупності вже є стримуючим фактором щодо вчинення іншого правопорушення.

Всі інші обставини, зазначені у клопотанні, не є ризиками та підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу.

Єдиним доводом для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного є тяжкість злочину та суворість покарання, передбаченого ч.1 ст.307 КПК України, за якою підозрюється.

Проте тяжкість злочину не може бути єдиною підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу.

Ані в клопотанні, ані в судовому засіданні прокурор жодним чином не обґрунтував неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, як того вимагається частиною 1 ст.183 КПК України, а тільки зазначив, що застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні.

У даному кримінальному провадженні, зв`язок підозрюваної ОСОБА_7 з вчиненим кримінальним правопорушенням підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами, сукупність яких дають підстави вважати, що причетність ОСОБА_7 до вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України і є обґрунтованими.

Разом з тим, прокурором не доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу недостатнє для запобігання іншим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Дослідивши дані, що характеризують особу підозрюваної, слідчий суддя дійшов висновку про можливість обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

З такими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При цьому слідчий суддя, суд повинен врахувати підстави, які вказані в ч. 2 ст. 177 КПК України.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» № 4 від 25 квітня 2003 року, запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Однак, ні в клопотанні слідчого, ні в апеляційній скарзі прокурора не вмотивовано на підставі яких наявних у справі фактичних даних можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки підозрюваного. Відповідно до положень ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини вказані в зазначеній статті.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення. Словосполучення «обґрунтована підозра» передбачає наявність існування фактів або інформації, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин («Cebotari v. Moldova», п. 48).

При оцінці позбавлення свободи будь-кого суд не обмежується проголошеними видимими цілями взяття та тримання під вартою, про які йдеться, але також розглядає істинні наміри та цілі, що стоять за ними («Боцано проти Франції»).

Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Більш того, якщо виходити з поняття "обґрунтована підозра", приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_7 до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення, в клопотанні та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої їй підозри. Отже, колегія суддів, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_7 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив.

Відповідно до клопотання слідчого СВ Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області ОСОБА_9 , основною підставою обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 є тяжкість злочину та суворість покарання, передбаченого ч.1 ст.307 КПК України, за яким вона підозрюється, а також існування ризику того, що перебуваючи на свободі підозрювана може вчинити інше кримінальне правопорушення, або продовжити кримінальне правопорушення.

Чинним КПК не передбачено, що при підозрі або обвинуваченні особи у вчиненні злочину за який може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 8 років, єдино-можливим запобіжним заходом може бути лише тримання під вартою.

При цьому суд першої інстанції при обрані запобіжного заходу в виді домашнього арешту вказав, що підозрювана не є небезпечною для суспільства в розумінні агресивності поведінки, злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , як і будь-який інший, є суспільно-небезпечним, але запобіжний захід не є покаранням, і покарання не є завданням запобіжного заходу, а перебування підозрюваної під вартою за своєю фактичною суттю у даному кримінальному провадженні, виглядатиме як «авансове» відбування покарання в рахунок можливого призначення покарання судом у вигляді позбавлення волі, що відповідно до КПК України не є метою запобіжних заходів.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у його рішенні від 26.06.1991року у справі Летельє проти Франції, попереднє ув`язнення не повинно бути передвісником покарання у виді позбавлення волі та не може бути «формою очікування обвинувального вироку».

Слідчий суддя з урахуванням всіх встановлених обставин, зокрема наявності неповнолітньої дитини, інвалідності, прийшов до висновку, що підозрюваній достатнім є застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, і вважає, що такий запобіжний захід забезпечить виконання процесуальних обов`язків підозрюваною, а отже хоча і наявні ризики передбачені ст. 177 КПК України, однак вони мають порівняно невисокий ступінь та з метою забезпечення виконання підозрюваною процесуальних обов`язків у кримінальному провадженні необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, поклавши на підозрювану обов`язки, визначені ч.5 ст.194 КПК України, і з цим висновком суду першої інстанції погоджується суд апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно п. 3 Рішення Конституційного Суду України № 14-рп/2003 від 8 липня 2003 року, у справі про врахування тяжкості злочину при застосуванні запобіжного заходу вбачається, що тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу.

Колегія суддів вважає, що зазначені в клопотанні слідчого мотиви й підстави поєднуються з такими ж вимогами Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 р. та рішенням Європейського Суду з прав людини у справі "Летельє проти Франції" (Letellie v France judgment of 26 June 1991, Series 207 (1991) про те, що «попереднє ув`язнення не повинно визначати покарання у виді позбавлення волі і не може бути "формою очікування" обвинувального вироку (п.51)».

Крім того, рішенням Європейського суду визначено, зокрема, у справі «Попков проти Росії» від 06.12.2007 року, про те, що «підозрюваний повинен бути звільнений на час розгляду справи, якщо державні органи не можуть надати достатньо підстав, які виправдовують його утримання під вартою. Влада зобов`язана надати переконливі підстави для будь-якого мінімального строку тримання під вартою».

Відповідно до ч. ч. 1, ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано для особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Таким чином, на переконання колегії суддів, з урахуванням даних щодо особи підозрюваної, суд апеляційної інстанції вважає, що вірогідність ухилення підозрюваної від процесуальних обов`язків не є високою у зв`язку із чим відносно неї правильно застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Відповідно до вимог ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Колегія суддів вважає, що саме застосування до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з покладенням певних обов`язків, на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів суспільства.

Відповідно до ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін чи скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Зазначені в апеляційній скарзі доводи, в яких прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому з огляду на викладене, аналізуючи сукупність наведених вище обставин, колегія суддів вважає за необхідне ухвалу слідчого судді суду першої інстанції залишити без змін.

За таких обставин апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 р., ст. 376 ч.2, 404, 405, 407, 422 КПК України, суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 25.10.2021 щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про відмову в застосування запобіжного заходу у вигляді вигляді тримання під вартою без змін.

Ухвала набуває законної сили негайно та оскарженню не підлягає.

Судді:

(підпис) (підпис) (підпис)

ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .