Провадження №1-в/127/690/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2021 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 13 у м. Вінниці клопотання ОСОБА_4 , 1977 р.н., про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким,
ВСТАНОВИВ:
До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Клопотання засуджений мотивує тим, що він відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі та вважає, що має право на пом`якшення призначеного покарання шляхом позбавлення волі на строк 15 років з подальшим звільненням від відбування покарання у зв`язку з відбуттям строку покарання, оскільки його було засуджено в період, коли кримінальним кодексом ще не було передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі.

За вказаних вище обставин засуджений ОСОБА_4 просить суд задовольнити заявлене ним клопотання.

Захисник адвокат ОСОБА_5 підтримав клопотання свого підзахисного.

Прокурор ОСОБА_3 заперечив проти задоволення клопотання засудженого, оскільки чинним законодавством України не передбачено можливості заміни довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням та звільнення засудженого до довічного позбавлення волі. Разом з тим, механізм захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, можливий лише шляхом помилування.

Заслухавши думки учасників справи, вивчивши матеріали клопотання та особову справу засудженого, суд приходить до наступного висновку.

Так, вироком Судової колегії в кримінальних справах Дніпропетровського обласного суду від 18.06.1999 ОСОБА_4 визнано винним та засуджено за вчинення злочинів, передбачених п.п. «г», «ж», «з», «і» ст. 93, ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 123 КК України, до смертної кари розстрілу.

Ухвалою Судової колегії в кримінальних справах Верховного Суду України від 16.11.1999 вирок Судової колегії в кримінальних справах Дніпропетровського обласного суду від 18.06.1999 в частині засудження ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 123, ч. 1 ст. 186 КК України скасовано, а справу в цій частині закрито. Також з даного вироку щодо ОСОБА_4 виключено обтяжуючу обставину умисного вбивства, передбачену п. «з» ст. 93 КК України. Залишено в силі покарання за п.п. «г», «ж», «і» КК України, у виді смертної кари шляхом розстрілу.

Ухвалою Судової колегії в кримінальних справах Дніпропетровського обласного суду від 27.07.2000 вирок Судової колегії в кримінальних справах Дніпропетровського обласного суду від 18.06.1999 відносно засудженого ОСОБА_4 змінено зі смертної кари на довічне позбавлення волі.

Відповідно до ст. 6 КК України (в редакції 1960 року) злочинність і караність діяння визначаються законом, який діяв під час вчинення цього діяння. Закон, що усуває караність діяння або пом`якшує покарання, має зворотну силу, тобто поширюється з моменту набрання ним чинності також на діяння, вчинені до його видання. Закон, що встановлює караність діяння або посилює покарання, зворотної сили не має.

Санкцією статті 93 КК України (в редакції 1960 року) за умисне вбивство: а) з корисливих мотивів; б) з хуліганських мотивів; в) вчинене у зв`язку з виконанням потерпілим службового або громадського обов`язку; г) двох або більше осіб; д) жінки, яка завідомо для винного була в стані вагітності; е) вчинене з особливою жорстокістю або способом, небезпечним для життя багатьох осіб; ж) вчинене з метою приховати інший злочин або полегшити його вчинення, а так само поєднане з згвалтуванням; з) вчинене особливо небезпечним рецидивістом або особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, за винятком вбивства, передбаченого статтями 95 - 97 цього Кодексу; и) вчинене на замовлення; і) вчинене за попереднім зговором групою осіб або організованою групою, було передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років або смертної кари.

Положення статті 93 КК України (в редакції 1960 року), яке передбачало смертну кару як вид покарання, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 29.12.1999 № 11-рп/99. З дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення положення КК України, що визнані неконституційними, втрачають чинність.

На виконання рішення Конституційного Суду України від 29.12.1999 Верховна Рада України прийняла Закон України від 22.02.2000 «Про внесення змін до Кримінального, Кримінально-процесуального, Виправно-трудового кодексів України, яким покарання у виді смертної кари було змінено на довічне позбавлення волі. Цей закон набрав чинність з дня його опублікування в офіційному виданні в газеті «Урядовий кур`єр» 04.04.2000.

За змістом ст. 6 КК України (в редакції 1960 року) злочинність і караність діяння визначаються законом, який діяв під час вчинення цього діяння. Закон, що усуває караність діяння або пом`якшує покарання, має зворотну силу, тобто поширюється з моменту набрання ним чинності також на діяння, вчинені до його видання. Закон, що встановлює караність діяння або посилює покарання, зворотної сили не має.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Згідно з ч. 3 ст. 74 КК України призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 5 КК України якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Тобто, якби справа щодо особи, яка вчинила умисне вбивство при обтяжуючих обставинах до 29.12.1999, розглядалась судом в період між 29.12.1999 та 04.04.2000, то особі могло бути призначене максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років.

Справа по обвинуваченню ОСОБА_4 за п.п. «г», «ж», «і» КК України була розглянута Судовою колегією в кримінальних справах Дніпропетровського обласного суду 18.06.1999 та переглянута колегією в кримінальних справах Верховного Суду України 16.11.1999, тобто до 29.12.1999. Цими судовими рішеннями ОСОБА_4 обрано максимально сувору міру покарання у виді смертної кари шляхом розстрілу. Тому після скасування смертної кари та внесення змін до КК України обрану ОСОБА_4 міру покарання у виді смертної кари шляхом розстрілу було замінено саме альтернативним покаранням у виді довічного позбавлення волі, що відповідає меті призначеного покарання.

Разом з тим, законодавством України про кримінальну відповідальність передбачено механізм захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, шляхом помилування.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 87 КК України помилування здійснюється Президентом України стосовно індивідуально визначеної особи. Актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.

Враховуючи те, що відповідні зміни до законодавства України щодо можливості зміни довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням та звільнення засудженого до довічного позбавлення волі не внесено, реформи механізму перегляду покарання у виді довічного ув`язнення не проведено, суд приходить до висновку, що в задоволенні клопотання ОСОБА_4 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 5, 74 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд
УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_4 , 1977 р.н., про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той же строк з дня вручення копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_1