Справа № 786/2171/17
Провадження №1-о/524/1/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.09.2021 року Колегія суддів Автозаводського районного суду м.Кременчука в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
за участю прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м.Кременчук об`єднані заяви захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_7 про перегляд вироку Апеляційного суду Полтавської області від 09 червня 2005 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ст.. 115 ч.2 п.п. 4,10, ст.. 152 ч.4, ст..ст. 15 ч.2 ст. 115 ч.2 п.п.1,9, ст.. 70 КК України до довічного позбавлення волі,
ВСТАНОВИЛА:
На розгляді Автозаводського районного суду м.Кременчука перебувають об`єднані заяви захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_7 про перегляд вироку Апеляційного суду Полтавської області від 09 червня 2005 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ст.. 115 ч.2 п.п. 4,10, ст.. 152 ч.4, ст..ст. 15 ч.2 ст. 115 ч.2 п.п.1,9, ст.. 70 КК України до довічного позбавлення волі.
До суду надійшла заява ОСОБА_7 про відвід колегії суддів Автозаводського районного суду м.Кременчука у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 при розгляді справи № 786/2171/17 об`єднаних його заяв та заяв захисника ОСОБА_8 , що подана в його інтересах, про перегляд вироку Апеляційного суду Полтавської області від 09.06.2005 року відносно нього за ново виявленими обставинами, мотивована тим, що починаючи з 16.01.2018 року і по даний час колегією суддів Автозаводського районного суду м.Кременчука в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , безпідставно затягується та не вживаються належні заходи щодо розгляду справи № 786/2171/17 в розумні строки, розгляд спраив переноситься із різноманітних підстав, судові засідання призначаються із значним проміжком часу, що знову ж таки свідчить про порушення розумних строків розгляду справи. Також вказав, що ним 02.07.2021 року було подано скаргу до Вищої ради правосуддя про притягнення суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності за безпідставне затягування та невжиття заходів щодо розгляду заяви про перегляд вироку суду відносно нього за ново виявленими обставинами, тому вважав, що тривалість провадження за ново виявленими обставинами є надмірною та не відповідає вимозі «розумного строку», а ставлення колегії суддів у зв`язку з зазначеним вище до нього є упередженим, тому на підставі п. 4 ч.1 ст. 75 КПК України, заявив відвід колегії судів Автозаводського районного суду м.Кременчука у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_7 підтримав свою заяву про відвід колегії суддів Автозаводського районного суду м.Кременчука у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні також підтримала заяву засудженого ОСОБА_7 про відвід колегії суддів Автозаводського районного суду м.Кременчука у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
Прокурор ОСОБА_5 в судовому засіданні при вирішенні вказаної заяви покладався на розсуд суду.
Вирішуючи питання, які порушені в заяві про відвід колегія суддів виходить з такого.
Правове регулювання відводу судді визначається статтями 75, 76 КПК України, в яких наведено вичерпний перелік підстав, за наявності яких суддя безумовно підлягає відводу.
Частини 1, 2 статті 80 КПК України передбачають, що за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.
Відповідно до частини першої статті 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.
Обставинами, на які посилається захисник у своїй заяві про відвід головуючого судді, є передбачені у п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України інші обставини, які викликають сумнів у його неупередженості.
У Бангалорських принципах поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23, зазначено, що об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.
Європейською Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод (ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 р.; (далі - Конвенція) передбачено, що кожна людина має право на справедливий і відкритий розгляд справи незалежним і безстороннім судом упродовж розумного строку, встановленого законом (п. 1 ст. 6).
У справі «Сен-Марі проти Франції» двоє з трьох членів суду раніше приймали рішення про відмову у звільненні заявника з-під варти, що не було визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки попереднє рішення обмежувалося лише короткою оцінкою представлених фактів з метою встановити, чи є обґрунтованими підозри поліції та чи дають вони підстави побоюватися, що обвинувачений втече з-під варти.
На питання неупередженості суду звертає увагу Європейський суд з прав людини і у рішенні Суду від 10 грудня 2009 р. в справі «Мироненко і Мартенко проти України» було констатовано порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод. Цим рішенням Європейським судом визнано порушення принципу безсторонності суду. Так, у п. 66, 69 і 70 цього рішення вказано, що згідно з усталеною практикою Суду наявність безсторонності має визначатися для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім.
Наведе свідчить про те, що підстави для відводу судді можуть бути оціночною категорією, що з одного боку дає змогу реалізувати конституційну засаду незалежного розгляду справи суддею, а з іншого боку, є площиною для зловживань з боку недобросовісних учасників.
Таким чином, ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово вказував на існування двох елементів безсторонності суду: суб`єктивної, яка полягає у тому, щоб жоден із його членів відкрито не проявляв упередженість та особисту зацікавленість, а також об`єктивної, що передбачає існування достатніх гарантій, щоб виключити будь-які сумніви щодо цього.
Зі змісту ст. 6 Конвенції неупередженості суду вбачається, що правосуддя має не тільки здійснюватися, а повинно також демонструватись. Під сумнівом - довіра до суду, яку суд має вселяти громадянам у демократичному суспільстві. Як правило, неупередженість означає відсутність упереджень або упередженості, при цьому її наявність або відсутність можуть бути перевірені різними способами (справа «Кіпріану проти Кіпру», п. 118; справа «Мікаллеф проти Мальти», п. 93). Європейський Суд з прав людини у своїй практиці проводить відмінність між суб`єктивним підходом, тобто прагненням переконатися в суб`єктивному обвинуваченні або інтересі певного судді у конкретній справі та об`єктивним підходом, тобто визначенням, чи були судді надані достатні гарантії, щоб виключити будь-які обґрунтовані сумніви в цьому відношенні (справа «Кіпріану проти Кіпру», п. 118; справа «П`єрсак проти Бельгії», п. 30; справа «Грівз проти Сполученого Королівства», п. 69).
Частина 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» визначає, що здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 48 даного Закону встановлено, що суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.
Згідно пунктів 1,2 ч. 7 ст. 56 зазначеного Закону суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.
Відповідно до ст. 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.
Ратифікувавши зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.
У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» ЄСПЛ зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.
У справі «Преда і Дардарі проти Італії» Суд вказав, що метою норми ст. 17 Конвенції є запобігання використанню принципів, на яких ґрунтується Конвенція. У разі ж незгоди з винесеним по справі рішенням чи ухвалою, сторона по справі не позбавлена можливості оскаржити постановлене по справі рішення чи ухвалу у порядку і строки, визначені чинним процесуальним законом.
Відповідно до Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантується Конституцією і законами України, а суддя при здійсненні правосуддя незалежний і підпорядковується лише закону.
Таким чином, в руслі суб`єктивної складової поняття безсторонності ЄСПЛ притримується позиції, що не потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Така позиція викладена у рішеннях Суду по справам «Хаушильд проти Данії» та «Ветштайн проти Швеції».
Неупередженість є ключовою характеристикою судді, головною ознакою судової влади та основою судового процесу і вважається очевидним фактом. Презумпція неупередженості має значну вагу. Особа, яка заявляє про упередженість, повинна бути здатна довести реальну або очевидну відсутність неупередженості у судді. Але простої заяви недостатньо, необхідно навести достовірні докази. Особиста думка або незгода з рішеннями судді не є доказом упередженості. У будь-якому випадку, припущення щодо упередженості є правовим питанням, яке має бути винесеним на розгляд суду. За виключенням надзвичайних обставин, заява про справжню або можливу упередженість не є питанням поведінки судді.
Отже, існує презумпція неупередженості судді, а протилежне необхідно доводити належними та допустимими доказами.
Таким чином, визначаючись щодо наявності підстав для відводу головуючого судді за даним кримінальним провадженням, суддя враховує, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини наявність безсторонності має визначатись, для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв.
З огляду на зазначене вище, ЄСПЛ у своїй практиці виділяє наступні критерії оцінки неупередженості: 1) суб`єктивний - беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі; 2) об`єктивний - визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.
Не дивлячись на те, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередження чи схильності, її відсутність чи, навпаки, наявність може бути перевірена різними способами відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції. У даному контексті можна провести розмежування між суб`єктивним підходом, що відображає особисті переконання конкретного судді з конкретної справи, і об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-який сумнів з цього приводу.
Як було встановлено у судовому засідання, справа № 786/2171/17 перебуває у провадженні колегії суддів Автозаводського районного суду м.Кременчука у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Неодноразово призначалася до розгляду, але судові засідання були відкладені через ряд об`єктивних причин. Тому будь-яких рішень у конкретній справі прийнято ще не було. Поведінка колегії суддів при розгляді цієї справи також не може бути предметом дослідження, оскільки фактично такого розгляду не відбувалося. З огляду на зазначене, робити висновки щодо упередженого ставлення до засудженого у конкретно визначеній справі, саме через призму суб`єктивного критерію безсторонності, не виявляється за можливе.
Суб`єктивний критерій полягає у з`ясуванні особистих переконань конкретного судді у певній справі. Оскільки доказів протилежного не надано, то по суб`єктивному критерію особиста безсторонність суддів презюмується.
Щодо об`єктивного критерію оцінки неупередженості, то необхідно визначити, поза межами особистої поведінки судді, чи немає підтверджених фактів, які могли б спричинити сумніви щодо неупередженості судді. При вирішенні питання про те, чи існують обґрунтовані причини вважати, що цих вимог не було дотримано, точка зору сторони є важливою, але не є вирішальною. Вирішальним є те, чи таке побоювання може бути об`єктивно виправданим (рішення Європейського суду з прав людини у справі Клейн та інші проти Нідерландів).
Так, з заяви засудженого ОСОБА_7 з`ясовано, що у останньогоє ґрунтовні припущення упередженості колегії суддів.
Проте, на думку колегії суддів, не може бути підставою для відводу суддів заява, яка містить лише припущення про існування обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді, не підтверджених жодними належними і допустимими доказами.
Крім цього, згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 «Про незалежність судової влади» від 13 червня 2007 року, процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом, відповідно, незгода сторони з винесеним суддею судовим рішенням, а так само прийняття суддею процесуальних рішень, не може бути підставою для відводу судді, а має наслідком право сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.
Таким чином, за окремою підставою відводу визначеною саме як наявність «інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді», особа яка подала заяву про відвід судді, повинна довести на підставі доказів факт упередженості судді у розгляді справи.
Водночас відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.
Cумнів у безсторонності судді повинен бути розумним, інакше будь-який судовий процес можна було б перетворити у безкінечну недовіру до суду та відповідно змін його складу.
Здобути будь-які докази упередженості колегії суддів у розгляді справи під час судового засідання не виявилося за можливим. Як в самій заяві засудженого, так і у виступі в судовому засіданні засуджений та його захисник посилались як на підставу відводу безпідставне затягування розгляду справи, а також подання скарги до Вищої ради правосуддя. До самої заяви про відвід будь-яких документів на підтвердження, викладених в ній обстави додано не було.
Вказана справа не розглянута, а тому сторона захисту тільки може припускати, що результат по справі буде не такий, який би їх задовольнив, при цьому припущення не можуть бути підставами для відводу.
Підсумовуючи, суд наголошує на важливості інституту відводу судді для забезпечення безстороннього розгляду справи. Але вмотивованість заяви про відвід судді є процесуальним обов`язком учасника, який повинен добросовісно реалізовувати надане йому право.
Згідно ст. 81 КПК України у разі разі заявлення відводу одному, кільком або всім суддям, які здійснюють судове провадження колегіально, його розглядає цей же склад суду. розгляді відводу має бути вислухана особа, якій заявлено відвід, якщо вона бажає дати пояснення, а також думка осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні. Питання про відвід вирішується в нарадчій кімнаті вмотивованою ухвалою слідчого судді, судді (суду). Заява про відвід, що розглядається судом колегіально, вирішується простою більшістю голосів.
Отже, приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів вважає, що заява про відвід не підлягає задоволенню.
Однак, сам факт недовіри особи може створити враження необ`єктивності та неупередженості суддів розгляді даної справи, а відтак в майбутньому стане причиною недовіри до об`єктивності, справедливості, неупередженості та законності судового рішення у цій справі і сумніву щодо реалізації права на справедливий судовий розгляд.
Сстаттями 2,15 Кодексу суддівської етики, затвердженого 11 черговим з`їздом суддів України 22.02.2013 року передбачено, що суддя має уникати будь-якого незаконного впливу на його діяльність, пов`язану зі здійсненням правосуддя, та бути незалежним від своїх колег у процесі прийняття рішень.
Згідно рішень від 09.11.2006 року у справі "Білуга проти України", та від 28.10.1998 року у справі "Ветштайн проти Швейцарії" Європейський суд з прав людини зазначив, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.
У чинному кримінально-процесуальному законі закріплено інститут відводу (самовідводу) судді, який, по суті, є єдиним способом вирішення конфлікту інтересів в їхній професійній діяльності, прямо передбаченим законом. При цьому, інститут відводу (самовідводу) є однією з найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Відвід дозволяє виключити найменшу підозру в зацікавленості судді в результатах розгляду конкретної справи, навіть, якщо насправді такої зацікавленості немає, оскільки пріоритетною тут є суспільна довіра до суду.
Законним є склад суду, який сформований згідно з вимогами кримінального процесуального закону щодо кількості суддів, з додержанням процедури визначення судді (колегії суддів) для конкретного судового провадження, з урахуванням відповідності суддів їх статусу і спеціальним указівкам закону щодо якостей судді, а також за відсутності обставин, що виключають участь судді в кримінальному провадженні чи порушують правила недопустимості повторної участі судді в кримінальному провадженні й незмінності складу суду.
Другим показником Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006 року, 27.07.2006 року №2006/23 визначено, що об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. При виконанні своїх обов`язків суддя вільний від будь-яких схильностей, упередженості чи забобонів. Поведінка судді в процесі засідання та за стінами суду має сприяти підтримці та зростанню довіри суспільства, представників юридичної професії та сторін у справі до об`єктивності суддів та судових органів. Суддя по можливості обмежує себе у здійсненні дій, що можуть стати приводом для позбавлення його права брати участь у судовому засіданні та виносити рішення у справах. Перед розглядом справи (про який відомо, що він відбудеться, або це тільки передбачається) суддя утримується від будь-яких коментарів, що могли б з огляду на розумну оцінку ситуації якимось чином вплинути на перебіг цієї справи чи поставити під сумнів справедливе ведення процесу. Суддя утримується від публічних та інших коментарів, оскільки це може перешкодити неупередженому розгляду справи стосовно певної особи чи питання. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді, зокрема, у судді склалося реальне упереджене ставлення до якоїсь зі сторін або судді з його власних джерел стали відомі певні докази чи факти стосовно справи, яка розглядається.
Враховуючи вищевикладені обставини, суд не знаходить підтверджень обставин, викладених у заяві засудженого ОСОБА_7 про відвід колегії суддів Автозаводського районного суду м.Кременчука в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , однак, приходить до висновку про необхідність заявлення самовідводу колегією суддів Автозаводського районного суду м.Кременчука в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , задля запобігання тенденції існування сумнівів у засудженого та його захисника щодо необ`єктивності та неупередженості колегії суддів Автозаводського районного суду м.Кременчука в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з урахуванням наявності у нього таких сумнівів.
Таким чином, для усунення в учасників будь-яких сумнівів в об`єктивності та неупередженості колегії суддів, з метою повного та всебічного розгляду справи, колегія суддів вважає, що вказаний самовідвід є вмотивованим та таким, що підлягає прийняттю.
Керуючись ст. ст. 75, 80, 81, 309, 369-372, 376 КПК України,
ПОСТАНОВИВ:
Заяву ОСОБА_7 про відвід колегії суддів Автозаводського районного суду м.Кременчука у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 при розгляді справи № 786/2171/17 - залишити без задоволення.
Прийняти самовідвід колегії суддів Автозаводського районного суду м.Кременчука у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 при розгляді справи № 786/2171/17 за об`єднаними заяви захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_7 про перегляд вироку Апеляційного суду Полтавської області від 09 червня 2005 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ст.. 115 ч.2 п.п. 4,10, ст.. 152 ч.4, ст..ст. 15 ч.2 ст. 115 ч.2 п.п.1,9, ст.. 70 КК України.
Об`єднані заяви захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_7 про перегляд вироку Апеляційного суду Полтавської області від 09 червня 2005 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ст.. 115 ч.2 п.п. 4,10, ст.. 152 ч.4, ст..ст. 15 ч.2 ст. 115 ч.2 п.п.1,9, ст.. 70 КК України до довічного позбавлення волі (786/2171/17, 1-о/524/1/21) - передати до канцелярії Автозаводського районного суду м. Кременчука для визначення судді в порядку ст. 35 КПК України.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Ліна ОБРЕВКО

Суддя

ОСОБА_9