У Х В А Л А
судового засідання

30.11.2021 Городоцький районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши під час розгляду обвинувального акту в кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань №0000011 від 16.02.2015 відносно ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.368 КК України клопотання захисника ОСОБА_4 поданого 30.11.2021 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 про визнання доказів очевидно недопустимими,
в с т а н о в и в :
В провадженні Городоцького районного суду Львівської області знаходиться кримінальне провадження, відносно ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_4 подав клопотання, яке підтримав і сам обвинувачений та захисник ОСОБА_5 про визнання очевидно недопустимими доказів: протокол огляду місця події від 17.04.2015 в порядку ч.2 ст.89 КПК України, та просить суд його розглянути, оскільки він тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. В обґрунтування клопотання про визнання очевидно недопустимим вказаного протоколу зазначив, що складений такий старшим оперуповноваженим ОСОБА_7 , що ним же проводився огляд транспортного засобу проте підстав у протоколі не вказано, відсутні анкетні дані (дата народження) понятих та осіб, які зазначені як власники (користувачі) транспортного засобу, при огляді в салонах автомобілів було знайдено твердопаливні котли (шість) без документального підтвердження оцінені в 150 тисяч грн., їх власники не вказані, правовий статус вказаних котлів ні у протоколі ні в інших матеріалах не вказані. Відомості про визнання їх речовими доказами у відкритих стороні захисту матеріалах відсутні. Оперуповноважений ОСОБА_7 провів не огляд місця події, а огляд автомобілів, що суперечить вимогам КПК України; крім того згідно протоколу огляд почато о 17 год. 05 хв. та закінчено о 17 год. 37хв. під час його проведення були присутні поняті ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , проте зазначені у протоколі відомості часу викликають у сторони захисту сумнів, що у вказаний час були присутні зазначені поняті.
Згідно з цим протоколом обшук проведено службових приміщень митного посту «Мостиська» Львівської митниці за адресою с. Шегині 17 квітня 2015 року. Згідно з цим протоколом обшук проведено начальником сектору ДСБЕЗ ОСОБА_10 в період з 17 год. 05 хв. до 17 год.37 хв. з понятими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , таке вказує на те, що одні і ті ж поняті в один і той же час брали участь у двох різних місцях.
Вважає, що було допущено процесуальні порушення при проведенні огляду, крім того обшук проводився за відсутності ухвали слідчого судді, а відтак, вказаний доказ з цих та інших підстав, зазначених у клопотанні є очевидно недопустимим.
Прокурор ОСОБА_3 клопотання сторони захисту заперечив, вважає, що відсутні підстави для визнання доказів очевидно недопустимими.
Суд, заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши зміст клопотання, вважає, що клопотання захисника про визнання доказів очевидно недопустимими не підлягають до задоволення, зважаючи на наступне.
За змістом ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
У відповідності до ч. 1ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Згідно з ч. 2ст. 89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.
Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.
При цьому системний аналіз ст.89 КПК України дозволяє дійти висновку, що законодавець ознаки недопустимості доказів поділяє на очевидні та неочевидні. Залежно від цього визначається момент прийняття рішення щодо недопустимості доказів, який окреслений межами судового розгляду. Очевидно недопустимими є ті докази, про недопустимість яких прямо вказується в КПК України. Це означає, що очевидно недопустимим є доказ, будь-яке порушення процедури отримання якого згідно положень КПК України є безумовною підставою визнання його недопустимим.

Існують також умовно недопустимі докази, допустимість чи недопустимість яких визначається судом у кожному конкретному випадку в залежності від встановлених обставин кримінального провадження. Саме тому, процесуальну конструкцію «очевидна недопустимість доказу», слід розглядати крізь призму положень інституту доказового права у його нерозривному зв`язку з кримінально процесуальними правовідносинами.
Аналогічна позиція викладена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі №223-1446/0/4-12 від 05 жовтня 2012 року «Про деякі питання порядку здійснення судового розгляду в судовому провадженні у першій інстанції відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», де зазначено, що відомості, матеріали та інші фактичні дані, отримані органом досудового розслідування в непередбаченому процесуальним законом порядку чи з його порушенням, є очевидно недопустимими, а це відповідно до ч.2ст.89 КПК тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Зазначене правило застосовується і щодо доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ст.87 КПК України) за умови підтвердження сторонами кримінального провадження їх очевидної недопустимості. В іншому випадку суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення (п.8).
Правила оцінки доказів, особливо вимога дотримуватися передбаченого законом порядку при отриманні доказів, мають за мету запобігання неправомірному втручанню держави та заохочення доброчесної поведінки правоохоронних органів (постанова ККС ВС від 29.09.2020 у справі № 601/1143/16).
У контексті такого елементу допустимості доказів як належний процесуальний порядок отримання доказів, суд додатково звертає увагу, що метою встановлення та дотримання такого порядку є насамперед (1) унеможливлення істотного порушення прав і свобод людини в ході збирання (отримання) доказів та (2) забезпечення достовірності отриманих фактичних даних.
У зв`язку із цим, при наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли такі порушення: (1) прямо та істотно порушують права і свободи людини; чи (2) зумовлюють сумніви у достовірності отриманих фактичних даних, які неможливо усунути.
Із врахуванням зазначеного саме різні критерії визнання доказів недопустимими, які наведені вище, обумовлюють диференційований порядок вирішення питання щодо їх недопустимості:(1) під час будь-якого судового розгляду у разі встановлення очевидної недопустимості доказу(частина 4 статті87, частина 2 статті89 КПК) - у випадках, коли: 1) такі докази, отримані внаслідок істотного та очевидного порушення прав та свобод людини і 2) їх недопустимість обумовлена такими обставинами, які у будь-якому випадку не можуть бути усунуті в ході подальшого судового розгляду;(2) у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по суті(частина 1статті 89 КПК) - якщо при отриманні доказів допущено процесуальні порушення, які: 1) тягнуть інші порушення прав людини та потребують оцінки на підставі всієї сукупності доказів; 2) зумовлюють сумніви у достовірності здобутих відомостей та суд має вирішити питання щодо можливості усунення вказаного сумніву на підставі сукупності інших зібраних допустимих доказів. У разі, якщо б була можливість визнати доказ недопустимим лише на підставі формального порушення порядку його отримання без співставлення його з іншими доказами, не було б необхідності передбачати в КПК вирішення цього питання саме у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по суті.
При вирішенні питання щодо допустимості похідних доказів, суд має встановити не лише те, що первісний доказ отриманий з істотним порушенням фундаментальних прав і свобод людини і використовувався в процедурах, які призвели до отримання похідного доказу, а також те, що похідний доказ здобутий саме завдяки тій інформації, яка міститься в первісному доказі, що визнаний недопустимим на підставі частин 1-3 статті 87 КПК. Визнання недопустимими первісних доказів за іншими правилами допустимості, передбаченими КПК, саме по собі не дає підстав для визнання недопустимими похідних доказів на підставі частини 1 статті 87 КПК /правова позиція, викладена ККС ВС у постановах від 08.10.2019 у справі № 639/8329/14-к та від 12.11.2019 у справі № 236/863/17/.
При визнанні того чи іншого доказу недопустимим, суд має зазначати конкретну норму процесуального закону, порушення якої, з урахуванням наслідків такого порушення та можливістю (неможливістю) їх усунення, дає підстави дійти висновку щодо недопустимості того чи іншого доказу (постанова ККС ВС від 25.09.2018у справі № 210/4412/15-к).Щодо існування інших (умовних)підстав для визнання доказів недопустимими,судам необхідно у кожному конкретному кримінальному провадженні з`ясувати,до яких наслідків порушення вимог кримінального процесуального закону призвели і чи є ці наслідки незворотними (тобто такими, що не можуть бути усунені під час судового розгляду). Якщо мова йде про визнання доказів, отриманих під час слідчих (розшукових) дій, недопустимими, це здебільшого стосується наявності сумнівів у достовірності відомостей, отриманих в результаті їх проведення (постанова ККС ВС від 05.08.2020 у справі № 334/5670/18).
Як вбачається зі змісту клопотання, як на підставу для визнання очевидно недопустимими доказів, захисник посилається на те, що при проведенні слідчих дій порушено вимоги ст. 104 КПК України, відсутні анкетні дані понятих у протоколі, що суперечить вимогам КПК України. Відомості вказані в протоколі є сумнівними.
Так, даючи оцінку доводів, викладених у клопотанні захисника, суд не вбачає очевидної недопустимості доказів. Клопотання захисника зводяться до оцінки процесуальних порушень, вчинених на думку захисника під час проведення досудового розслідування.
В той же час, суд вважає за необхідне зазначити, що доводи, викладенні захисником, безумовно підлягають оцінці при наданні судом аналізу доказів під час ухвалення остаточного рішення суду за наслідками розгляду кримінального провадження, так як можуть впливати на визнання належності та допустимості зазначених в ньому доказів.
Відповідно до ст.94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
На час розгляду даного клопотання судовий розгляд кримінального провадження триває. Конкретних ознак очевидної недопустимості доказів суду не наведено, а тому суд вважає передчасним вирішувати питання про їх недопустимість.
Керуючись ст.ст. 87, 89, ч.2 ст.349 КПК України, суд
у х в а л и в :
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 поданих в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 про визнання очевидно недопустимим доказом: протоколу огляду місця події від 17.04.2015, в порядку ч.2 ст.89 КПК України, відмовити.

Оцінка доказів, з врахуванням підстав, наведених у клопотанні адвоката буде вирішена у нарадчій кімнаті під час прийняття судового рішення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, прийняте за результатами розгляду справи.
Повний текст ухвали виготовлено 30.11.2021.

Суддя: ОСОБА_1