печерський районний суд міста києва
Справа № 757/3860/14-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.03.2014 Печерський районний суд міста Києва в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у режимі відеоконференцзв`язку із Київським СІЗО у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0006023 від 16.07.13р., по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, українця, громадянина України, освіта базова загальна середня, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без визначеного місця проживання на території України, ідент.номер НОМЕР_1 , судимого:

- 06.08.2009р. Шевченківським районним судом м.Києва за ст.ст.186 ч.2, 69 КК України на 2 роки позбавлення волі;

- 30.11.2009р. Дніпровським районним судом м.Києва за ст.ст.186 ч.2, 70 ч.4 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі, звільненого 11.10.12р. на підставі постанови Автозаводського районного суду м.Кременчуга Полтавської області від 03.10.12р. умовно-достроково на 1 рік 11 місяців,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

та обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , будучи раніше судимим, останній раз 30.11.2009р. Дніпровським районним судом м.Києва за ст.ст.186 ч.2, 70 ч.4 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі, звільнившись 11.10.12р. на підставі постанови Автозаводського районного суду м.Кременчуга Полтавської області від 03.10.12р. умовно-достроково на 1 рік 11 місяців, на шлях виправлення не став, і під час судимості, що не знята і не погашена у встановленому законом порядку, повторно вчинив аналогічний злочин за наступних обставин.

15.07.13р. приблизно о 17.00 год. ОСОБА_3 , перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_2 , підійшов до малолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , зупинивши окликом останніх, після чого, шляхом погрози застосування насильства, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілих, повторно відкрито викрав у малолітнього ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 40 грн. та мобільний телефон «iPhone 4S», вартістю 600 євро, що згідно з офіційним курсом Національного банку України станом на момент вчинення злочину складало 6250 грн.80 коп., а також повторно відкрито викрав у малолітнього ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 20 грн. та мобільний телефон «NOKIA 800 RM-801», вартістю 1999 грн., із встановленою у даному телефоні ліцензійною програмою, вартістю 149 грн., чим завдав матеріальних збитків потерпілому ОСОБА_7 на суму 6290 грн. 80 коп. та потерпілому ОСОБА_8 на суму 2148 грн.

Такі дії ОСОБА_3 органами досудового розслідування кваліфіковані за ст.186 ч.2 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся, і пояснив, що звільнившись 11.10.12р. з місць позбавлення волі він приїхав до м.Києва, де деякий час проживав по АДРЕСА_3 у свого батька, після чого, після смерті останнього у 2012 році, посварився із братом і став проживати у свого друга. Оскільки він не міг ніде влаштуватись на роботу, не мав батьківської підтримки та потребував грошей, він вирішив вчиняти злочини. Так, 15.07.13 р. приблизно о 17.00 год. він помітив двох раніше не відомих малолітніх хлопців, які переходили дорогу поблизу буд. АДРЕСА_2 та тримали в руках мобільні телефони. Тоді, в нього виник умисел на відкрите викрадення вказаних мобільних телефонів. З цією метою він покликав цих хлопців і став запитувати в них, котра година. Хлопці йому відповіли. Тоді він наказав хлопцям дати йому грошей та передати йому їх мобільні телефони. При цьому, він погрожував їм, що якщо вони цього не зроблять, то із-за кута будинку підійдуть його знайомі і «надають по голові». Крім того, він наказав хлопцям витягти із телефонів їх сім-картки, а телефону віддати йому, що вони і зробили. Підтвердив, що на його думку, хлопці усвідомлювали, що він бере у них телефони без сім-карток не з метою зателефонувати, а з метою заволодіти ними. Зазначив, що хлопці прохали його не забирати в них телефони, але він на це уваги не звертав. Заволодівши грошима потерпілих на загальну суму 60 грн., а також їх мобільними телефонами, він побіг за кут будинку, після чого поїхав до станції метро «Дарниця», де у ломбарді заклав мобільний телефон «iPhone 4S» за 2225 грн., а «NOKIA 800 RM-801» за 850 грн., гроші витратив на власні потреби. Не заперечував вартість мобільних телефонів, що були ним викрадені, та зальних розмір збитків, спричинених потерпілим, які викладені у обвинуваченні. Попросив вибачення у потерпілого, свої дії охарактеризував негативно.

Враховуючи те, що обвинувачений не оспорював фактичні обставини справи, і судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду та роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі.

Оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що винність ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена повністю, а його умисні дії правильно кваліфіковані органами досудового розслідування за ст.186 ч.2 КК України, як грабіж - відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, вчинене повторно.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, є щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому, є вчинення злочину щодо малолітнього.

Враховуючи обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, те, що майно потерпілим повернуто лише завдяки діям працівників міліції, ОСОБА_3 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за злочини проти власності, вчинив злочин під час судимості за попереднім вироком, яка не знята і не погашена у встановленому законом порядку, що свідчить про його відверте небажання стати на шлях виправлення, суспільно-корисною працею не займається, не має визначеного місця проживання, ухилявся від органів досудового розслідування, у зв`язку з чим оголошувався в розшук, а також враховуючи обставину, що обтяжує його покарання, хоча і приймаючи до уваги обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, те, що він на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, потерпілі матеріальних претензій до нього не мали, ОСОБА_3 має визначене місце реєстрації, де характеризується задовільно, враховуючи також його тяжкі сімейні обставини (мати у 2004 році позбавлена щодо нього батьківських прав, батько помер у 2012р.), те, що він (зі слів) хворіє на тяжке венеричне захворювання, суд вважає, що виправлення ОСОБА_3 не можливо без ізоляції його від суспільства і йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі.

Водночас, оскільки ОСОБА_3 визнається судом винним у вчиненні злочину, подія якого мала місце до постановлення вироку Дніпровського районного суду м.Києва від 10.02.14р., яким його засуджено за ст.ст.190 ч.2, 186 ч.2, 187 ч.1, 187 ч.2, 70, 71 КК України на 7 років 6 місяців позбавлення волі, остаточне покарання суд призначає йому за правилами ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом погринення менщ суворого покарання більш суворим.

Питання щодо речових доказів слід вирішити в порядку ч.9 ст.100 КПК України.

З огляду на викладене, враховуючи призначення ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі, з метою забезпечення можливості виконання вироку суду та визначення початку обрахування йому строку відбуття за ним покарання, суд вважає необхідним до набрання вироком законної сили застосувати до ОСОБА_3 , який утримується під вартою у Київському СІЗО за вироком Дніпровського районного суду м.Києва від 10.02.14р., запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Керуючись ст.ст.373,374,475 КПК України, суд

З А С У Д И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України, і призначити йому покарання у виді 4/ чотирьох/ років 6 /шести/ місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покарання, призначеним вироком Дніпровського районного суду м.Києва від 10.02.14р., остаточно визначити ОСОБА_3 покарання у виді 7 /семи/ років 6 /шести/ місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 обраховувати з 13.03.2014р., повністю зарахувавши в строк відбуття покарання у відповідності до положень ч. 4 ст. 70 КК України покарання відбуте ОСОБА_3 за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 10.02.14р.

Речові докази по справі:

- мобільний телефон «iPhone 4S», ІМЕІ НОМЕР_2 , який переданий на зберігання законному представнику потерпілого ОСОБА_6 , залишити останньому;

- мобільний телефон «NOKIA 800 RM-801», ІМЕІ НОМЕР_3 , який переданий на зберігання законному представнику потерпілого ОСОБА_9 , залишити останній.

Застосувати до ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення їй копії вироку.

Суддя ОСОБА_1