Номер провадження: 11-кп/813/154/21
Номер справи місцевого суду: 520/1334/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 про повторне дослідження доказів під час розгляду апеляційної скарги прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 31 травня 2019 відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Конотоп, Сумської області, громадянки України, українки, пенсіонерки, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

- обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.
Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ст. 128 КК України та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, за недоведеністю стороною обвинувачення вчинення нею кримінального правопорушення.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, 29.11.2017 року, близько 9 годин 30 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись на другому поверсі біля квартири АДРЕСА_2 , в ході конфлікту між нею та потерпілою ОСОБА_9 , який виник на ґрунті особистих неприязних відносин, не передбачаючи можливого настання суспільно небезпечних наслідків, штовхнула правою рукою металеві вхідні двері квартири АДРЕСА_3 , в якій проживає ОСОБА_9 , в той момент у дверному отворі знаходилась права рука потерпілої, внаслідок чого потерпілій ОСОБА_9 необережними діями ОСОБА_7 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому проминевої кістки правого передпліччя в нижній третині, яке згідно висновку експерта №3214 від 26.12.2017 року, не було небезпечним для життя, але викликало розлад здоров`я строком понад три тижні (більше ніж 21 день), і за цим критерієм відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Стороною обвинувачення дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ст. 128 КК України, за кваліфікуючими ознаками - необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 зазначила, що виправдувальний вирок є незаконним, необґрунтованим, невмотивованим, оскільки в порушення вимог п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, суд не зазначив підстави та мотиви для виправдання обвинуваченої, відкинувши докази обвинувачення.

Також зазначено, що суд допустив вибірковість в оцінці доказів надав перевагу показам свідків сторони захисту, а покази, надані потерпілою ОСОБА_9 під час досудового розслідування, судом не досліджувалися, розбіжності та суперечності в показах свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та обвинуваченої ОСОБА_7 судом першої інстанції не з`ясовано.

Крім того, прокурор в апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції, в порушення вимог п. 7 ст. 368, п. 3 ст. 129 КПК України, не вирішив питання щодо цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 .

Посилаючись на такі доводи, прокурор ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду першої інстанції, постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, звільнити обвинувачену ОСОБА_7 від відбування покарання.

В ході апеляційного розгляду просить дослідити письмові докази: протокол слідчого експерименту від 27.01.2017 року про відтворення обстановки та обставин події від 29.11.2017 року за участю потерпілої та статиста; протоколи пред`явлення для впізнання за фотознімками за участю потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 від 26.01.2018; висновок експерта №3214 від 26.2.2017 року; допитати потерпілу ОСОБА_9 , обвинувачену ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .
Під час апеляційного розгляду прокурор ОСОБА_6 просила задовольнити апеляційну скаргу у повному обсязі.

Натомість обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник ОСОБА_8 просили у задоволенні апеляційної скарги прокурора відмовити, вирок Київського районного суду м. Одеси від 31 травня 2019 залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думки учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження в контексті доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.
За клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується (ч. 3 ст. 404 КПК).
На виконання вищевказаних вимог, прокурором заявлено клопотання про повторний допит обвинуваченої, потерпілої, свідків та дослідження письмових доказів.
Однак, зважаючи на те, що судом першої інстанції в повній мірі надана оцінка допитам потерпілої, обвинуваченої та свідків та останні детально допитані щодо обставин інкримінованого ОСОБА_7 злочину, наданий аналіз письмовим доказам, апеляційний суд вважав за недоцільним проводити повторний допит зазначених осіб та досліджувати письмові докази, які були в повній мірі досліджені судом першої інстанції, про що постановлено окрему ухвалу апеляційного суду.
При цьому, відмовляючи у задоволенні зазначеного клопотання прокурора щодо повторного дослідження доказів апеляційний суд виходить з того, що норми ч. 3 ст. 404 КПК України зобов`язують суд апеляційної інстанції провести повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, лише коли суд першої інстанції дослідив ці обставини неповно або з порушенням.
Апеляційний суд з даного питання зазначає, що розгляд у суді апеляційної інстанції не повинен дублювати дослідження доказів, яке проводилося у місцевому суді, оскільки це суперечить основним засадам кримінального процесуального законодавства України. Незгода сторони обвинувачення з показаннями свідків та письмовими доказами по справі не є підставою для повторного дослідження цих доказів.
Таку правову позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 10.02.2021 в справі №127/14811/17.
Системний аналіз вироку суду першої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення повністю відповідає приписам наведеної норми кримінального процесуального закону, оскільки, ухвалюючи виправдувальний вирок відносно ОСОБА_7 , суд першої інстанції ретельно перевірив докази, надані стороною обвинувачення, навів їх у вироку та надав відповідну оцінку.
Апеляційний суд приходить до висновку про те, що вирок суду першої інстанції відповідає приписам наведеної норми кримінального процесуального закону.
Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких одне з завдань це забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ч. 2 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на перегляд вироку, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Окрім того, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Системний аналіз вироку суду першої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення повністю відповідає приписам наведеної норми кримінального процесуального закону, оскільки, ухвалюючи виправдувальний вирок відносно ОСОБА_7 , суд першої інстанції ретельно перевірив докази, надані стороною обвинувачення, навів їх у вироку та надав відповідну оцінку, а саме: позицію обвинуваченої, яка не визнала свою вину у вчиненні злочину, судом дослідженні у повному обсязі всі докази, надані стороною обвинувачення та стороною захисту, допитані потерпілі, свідки: як заявлені стороною обвинувачення, та і стороною захисту.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що судом першої інстанції безпосередньо була допитана обвинувачена ОСОБА_7 , яка свою вину не визнала, пояснила що вона проживає в квартирі, розташованій поверхом нижче під квартирою потерпілої, з квартири якої тривалий час на протязі 11 місяців витоки з каналізації ОСОБА_9 заливали її квартиру, через що в її квартирі часто був парниковий ефект, сипалась штукатурка зі стін.
Тому вона та її чоловік неодноразово зверталися до ОСОБА_9 з просьбами усунути неполадки в каналізаційній системі квартири потерпілої. Її чоловік приводив сантехніків, з метою ремонту каналізації, але потерпіла не хотіла ремонтувати каналізацію, на їх просьби не реагувала. При спілкуванні з потерпілою, вони завжди вели себе дуже коректно, зовсім не підвищували до неї голос, знаючи характер її поведінки.
При спілкуванні з ними, відкриваючи вхідні двері квартири, ОСОБА_9 завжди відкриває двері на короткий відрізок, а потім сама несподівано швидко демонстративно закриває двері в квартиру, не бажаючи з ними розмовляти. Такі ж самі обставини відкривання та закривання дверей квартири потерпілою були, і 29.11.2017 року, близько 09 годин 30 хвилин. ОСОБА_9 на її дзвінок у вхідні двері в квартиру відкрила двері, побачила її, вийшла з квартири, не вислухавши її, вдарила її рукою в груди, таким чином відштовхнула від дверей, а сама несподівано потягнула рукою вхідні двері квартири на себе швидко закривши їх. Таким способом потерпіла сама себе вдарила дверима по руці. Коли потерпіла сама закрила двері, то вона відразу пішла вниз. Все це відбувалося 2 3 секунди. Вона зовсім не штовхала потерпілу, та не скоювала зовсім ніяких дій щодо потерпілої, в тому числі не зробила навіть які небудь необережні дії щодо дверей квартири, тобто не скоїла зовсім ніяких дій, якими можна було спричинити потерпілій тілесні ушкодження.
Також обвинувачена ОСОБА_7 зазначила, що потерпіла набагато сильніша від неї. Вона тяжко хворіє на тяжку хворобу, тому в неї часті переломи костей, вона перенесла перелом шийки плечової кості лівої руки, їй протипоказано фізичні загрузки, протипоказано різкі рухи руками, враховуючи її вік 78 років, стан її здоров`я, вона не має такої фізичної сили яку могла би застосувати до потерпілої. Очевидців їх спілкування не було, тому потерпіла всім каже неправду про те, що вона дверима умисно спричинила їй тілесні ушкодження.
Потерпіла ОСОБА_9 пояснила суду, що вона проживає в квартирі АДРЕСА_2 . 29 листопада біля 9 год 30 хвилин коли вона була вдома, почула дзвінок в двері, тому вона відкрила вхідні двері в квартиру, які відкриваються в парадну, де побачила обвинувачену ОСОБА_7 , яка проживає поверхом нижче, і яка хотіла зайти в її квартиру, а вона її не впускала, через що між ними виникла сварка.
Таким чином її нога була в отворі дверей, а рука знаходилася на рамі дверей. Таким способом вона тримала двері і не впускала обвинувачену в свою квартиру, в той же час в квартирі працювали сантехніки. які ремонтували каналізацію в її квартирі. Обвинувачена хотіла зайти в її квартиру і в цей момент умисно закрила двері, якими умисно вдарила її по руці, притиснувши дверима її руку до рами дверей, чим умисно спричинила їй тілесні ушкодження руки. Коли обвинувачена змінила свій погляд, вона зрозуміла, що обвинувачена хотіла спричинити їй біль. Все було дуже швидко. Були сантехники в квартирі, в ванній кімнаті, коли вона закричала після того, як їй зламали руку. Один сантехник бачив спину обвинуваченої. Хто ще бачив обвинувачену вона не знає. Вона через деякий час викликала швидку допомогу. Потім лікувалася в поліклініці, в лікарні не лежала. Просить суд стягнути з обвинуваченої 6 тисяч гривень моральної шкоди, за те що з її вини отримано тілесні ушкодження.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснила, що вона донька потерпілої. Вона вдома не була, коли все відбулося, тому не є очевидцем обставин. Коли вона прийшла додому, мама їй розповіла, що обвинувачена спричинила їй тілесні ушкодження, тому вона викликала швидку допомогу.
Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що він працює сантехніком, тому його запросили перевірити каналізацію в квартирі ОСОБА_9 29 листопада біля 09 год 30 хвилин він, знаходячись в приміщенні ванної кімнати, в квартирі АДРЕСА_2 , де встановивши поломки каналізації проводив частковий ремонт каналізації, коли почув дзвінок у двері, також почув, що потерпіла відкрила двері в квартиру. Через декілька секунд він почув удар дверима і почув жіночий крик, на що він підійшов до дверей і побачив зі спини, що якась жінка спустилася на перший поверх.
Він не бачив обставин отримання потерпілою тілесних ушкоджень, бачив що двері були трохи відкриті. Він почув удар дверима та крик, потерпіла забігла в кімнату тримаючись за руку, потім на кухню. Вони викликали доньку потерпілої.
Свідок ОСОБА_13 пояснив суду, що він як медичний працівник надавав медичну допомогу потерпілій після отриманні нею тілесних ушкоджень. Очевидцем спричинення ушкоджень він не був.
Допитаний за клопотанням захисту свідок ОСОБА_11 пояснив суду, що він є чоловіком обвинуваченої. Тривалий час їх квартиру заливали технічні каналізаційні води з квартири потерпілої. Він неодноразово звертався до потерпілої та до її дітей, з проханнями відремонтувати каналізацію в їх квартирі, а розмовляючи з ними спілкувався спокійно. Черговий раз, коли знову потекла каналізаційна вода з квартири потерпілої в їх квартиру, він вимушений був запросити сантехніків, з метою ремонту каналізації в квартирі потерпілої за свої кошти.
Коли сантехніки разом з ним зайшли в квартиру потерпілої, то їх впустила донька потерпілої, самої потерпілої не було в квартирі. Коли сантехніки зайшли в приміщення ванної кімнати в квартиру прийшла потерпіла, яка в дуже грубій формі, ображаючи його та сантехніків накинулась на них. Потерпіла була дуже знервована, погано відносилася до них. В той момент, коли потерпіла отримала травму руки, він знаходився в під`їзді будинку.
Перед тим, він з дружиною був на першому поверсі в під`їзд будинку, де дружина сказала, що піде до потерпілої і запропонує необхідні для ремонту каналізації матеріали.
Він також хотів піднятися слідом за дружиною, так як знав, які саме матеріали в них є, і тут почув крик, коли подивився на поверх, то побачив, що дружина, яка відшатується, падаючи як від удару, схопилася руками за поручні сходів, в той же час захлопнулися двері в квартиру потерпілої. Дружина пояснила йому, що потерпіла відштовхнула її, і сама закрила двері в свою квартиру, таким способом потерпіла сама собі, дверима, притиснула руку, чим сама собі спричинила ушкодження.
ОСОБА_11 бачив спину своєї дружини, ніяких розмов не чув, нікого з людей більше не було. Дружина йому сказала, що потерпіла умисно рукою сильно вдарила дружину в груди, у дружини на грудях був синець, внаслідок спричинення потерпілою удару дружині в груди.
Судом також досліджені наступні письмові докази:
- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0005001 від 29.11.2017 року відносно ОСОБА_7 , з якого вбачається, що до державного реєстру внесені дані про те, що надійшла заява від ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що 29.11.2017 року близько 09 години 30 хвилин, невстановлена особа, перебуваючи за адресою АДРЕСА_3 , нанесла їй тілесні ушкодження;
- протокол прийняття заяви від ОСОБА_9 про вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_9 зазначила, що її сусідка ОСОБА_16 устроїла щодо неї скандал, кинулася в драку до неї, в ході якої спричинила тілесні ушкодження;
- висновок експерта №3214 від 26.2.2017 року, складений експертом ОСОБА_17 підпорядкований Міністерству охорони здоров`я в Україні Департамент охорони здоров`я Одеської облдержадміністрації «КУ Одеське обласне бюро судово - медичної експертизи», на підставі даних встановлених судово медичною експертизою у ОСОБА_18 виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому променевої кістки правого передпліччя в нижній третині, яке не було небезпечним для життя, але викликало розлад здоров`я строком понад три тижні (більше ніж 21 день), і за цим критерієм відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості;
- протокол проведення слідчого експерименту від 27.01.2017 року про відтворення обстановки та обставин події від 29.11.2017 року за участю потерпілої та статиста, з якого вбачається, що потерпіла в приміщенні житлового будинку показала механізм нанесення їй тілесних ушкоджень обвинуваченою, а саме згідно фотографії зазначеного слідчого експерименту за участю статиста та потерпілої видно, що потерпіла показує, що контактування її руки між дверима та коробкою дверей відбулося в області пальців руки потерпілої, а згідно висновку судово медичної експертизи встановлено, що потерпіла отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому променевої кістки правого передпліччя в нижній третині руки, що не підтверджує обставини скоєння правопорушення викладені потерпілою в судовому засіданні, а навпаки спростовує обставини правопорушення про які дала покази потерпіла.
З виписок з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_7 видно, що в неї був перелом плечевої кістки в середній третині зі зміщенням, що має захворювання хребта, хворобу рук.
Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що вказані письмові докази не доводять поза розумним сумнівом факт умисного спричинення обвинуваченою потерпілій тілесних ушкоджень.

Враховуючи наведене, судом першої інстанції надано належну оцінку кожному доказу у справі, а апеляційна скарга прокурора зводиться лише до його незгоди з оцінкою судом першої інстанції показань потерпілої та свідків обвинувачення, однак в чому саме полягає ця незгода і чому саме суд мав оцінити ці докази іншим чином прокурором в апеляційній скарзі не зазначено та в судовому засіданні не доведено.

На переконання колегії суддівсудом першої інстанції здійснено всебічне, повне й неупереджене дослідження всіх обставин кримінального провадження, докази та покази свідків не суперечать одне одному та матеріалами кримінального провадження не встановлено безспірних доказів вини обвинуваченої в спричиненні потерпілій ОСОБА_9 необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження саме обвинуваченою ОСОБА_7 .
Відповідно до положень частини 1 статті 91 КПК України на сторону обвинувачення покладається обов`язок доказувати: - подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, та інші обставини вчинення злочину); - винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, форма вини, мотив і мета вчинення злочину; - вид і розмір шкоди, завданої злочином, а також розмір процесуальних витрат; - обставини, що впливають на ступінь тяжкості вчиненого злочину, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання.

При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеними частиною другою та четвертою статті 17 КПК України, що передбачають:

«2. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом ...

«4. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи» (п.21 постанови Верховного Суду у справі №688/788/15-к від 4 липня 2018 року, ЄДРСР 75286445).

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду справи, виключає будь - яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину (п. 22 постанови Верховного Суду).

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішенні має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу (п. 23).

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій (п. 24).

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту істину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, по вони суперечать версії обвинувачення.

Наявність таких обставин, якими версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи (п. 25 постанови Верховного Суду).

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь - який обґрунтований сумнів у тій версії подій, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, з встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є така версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явлених обвинуваченням (п. 26 постанови Верховного Суду).

Європейський суд з прав людини неодноразово застосовував у своїй практиці, зокрема в рішеннях у справах «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» різновид доктрини «плодів отруєного дерева», - коли визнаються недопустимими не лише докази, які безпосередньо отримані внаслідок порушення, а також і докази, які не були б отримані, якби не отримані перші. Таким чином, допустимі самі по собі докази, отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимі докази, стають недопустимими.

На думку суду апеляційної інстанції, зазначені висновки суду першої інстанції повністю відповідають фактичним обставинам справи з огляду на таке.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення та мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.

Виправдовуючи ОСОБА_7 у інкримінованому їй кримінальному правопорушенні, суд першої інстанції дотримався приписів кримінального процесуального закону, зазначених в ст.ст. 373-374 КПК України і навів у вироку конкретні, беззаперечні обґрунтування мотивів, з яких суд відкинув докази обвинувачення, тому колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції є об`єктивними і всебічними, оскільки базуються на безсторонній оцінці наданих стороною обвинувачення доказів.

Доводи апеляційної скарги прокурора, що суд першої інстанції, в порушення вимог п. 7 ст. 368, п. 3 ст. 129 КПК України, не вирішив питання щодо цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на те, що п. 1 ч. 3, п. 1 ч. 4 ст. 374 КПК України встановлено вимоги до змісту виправдувального вироку та вбачається, що оскаржуваний вирок цілком відповідає зазначеним вимогам закону.

Доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, щодо наявності достатніх доказів вини обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України, базуються лише на положеннях обвинувального акту, тому суд апеляційної інстанції вважає їх безпідставними, оскільки вони повністю спростовані висновками суду першої інстанції у виправдувальному вироку, які колегія суддів вважає правильними.

Твердження прокурора про те, що суд першої інстанції обґрунтував свої висновки не на безпосередній оцінці наданих стороною обвинувачення доказів, а на показах свідків сторони захисту колегія суддів вважає спростованим під час апеляційного розгляду скарги, оскільки судом першої інстанції в повній мірі взяті до уваги також докази та покази свідків сторони обвинувачення, покази ОСОБА_7 та у сукупності з іншими доказами, надана належна правова оцінка відповідно до вимог діючого кримінального процесуального законодавства.
Згідно з приписами ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 17 КПК України передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що доводи суду першої інстанції щодо невинуватості ОСОБА_7 стороною обвинувачення не спростовані, а її винуватість у вчиненні інкримінованого їй діяння, поза розумним сумнівом не доведена і всі можливості збирання доказів вичерпані, тому вона підлягає виправданню за п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України за недоведеністю вчинення обвинуваченою кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.
На підставі викладеного апеляційний суд вважає оскаржуваний вирок законним і обґрунтованим, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора підлягає залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись статтями 370, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Київського районного суду м. Одеси від 31 травня 2019, яким ОСОБА_7 визнано невинуватоюу вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинено нею залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4