Справа № 405/5751/21
1-кп/405/208/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2021 року Ленінський районний суд міста Кіровограда у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю:
секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Кропивницький кримінальне провадження № 0000133 у відношенні:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Таллін, Республіка Естонія, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, має на утриманні малолітнього сина, на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу за контрактом на посаді номера обслуги 5 мінометного розрахунку 2 мінометного взводу 2 мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 29.11.2019 уклав контракт з Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України строком на шість місяців. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29.11.2019 № 333 солдата ОСОБА_5 з 29.11.2019 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення, а також визнано таким, що справи та посаду майстра-номера обслуги 1 мінометного розрахунку 1 мінометного взводу 2 мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 прийняв та приступив до виконання службових обов`язків. В подальшому, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.12.2019 № 335 солдата ОСОБА_5 призначено на посаду номера обслуги 5 мінометного розрахунку 2 мінометного взводу 2 мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 .
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, вважається день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).
Таким чином, з моменту зарахування 29.11.2019 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу, та з того ж дня, 29.11.2019, приступив до виконання військового обов`язку - проходження військової служби.
Відповідно до п.п. 1-3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Проходячи військову службу на посаді номера обслуги 5 мінометного розрахунку 2 мінометного взводу 2 мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_5 як військовослужбовець відповідно до ст.ст. 11, 16-17 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України був зобов`язаний, зокрема, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів (начальників); постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку та майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, а також спеціальні обов`язки; бездоганно і неухильно додержуватися порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України; усвідомлювати та свідомо ставитися до виконання свого військового обов`язку; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Згідно зі ст.ст. 2, 127-128, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України солдат ОСОБА_5 також був зобов`язаний, зокрема, захищати Вітчизну, незалежність та територіальну цілісність України; точно та вчасно виконувати покладені на нього обов`язки і поставлені йому завдання; зразково виконувати свої службові обов`язки; додержуватися військової дисципліни; своєчасно доповідати командирові відділення про захворювання, надзвичайні події та факти порушення військової дисципліни; неухильно виконувати розпорядок дня військової частини; точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників); у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття.
Крім того, ст. 1 Закону України «Про оборону України» визначено поняття особливого періоду як періоду, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 №303/2014, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 № 1126-VII, постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію, а також визначено момент набрання чинності Указу - після його затвердження Верховною Радою України. При цьому моментом набрання чинності Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 № 1126-VII було визначено день його опублікування.
18.03.2014 Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 № 1126-VII було опубліковано в №49 офіційного друкованого видання «Голос України», а відтак з 18.03.2014 на території України почав діяти особливий період.
Отже, ОСОБА_5 22.01.2020, будучи військовослужбовцем та проходячи військову службу за контрактом на посаді номера обслуги 5 мінометного розрахунку 2 мінометного взводу 2 мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 , умисно діючи в порушення вимог ст.ст. 2, 11, 16-17, 127-128, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій і передбачаючи настання їх суспільно небезпечних наслідків, не з`явився вчасно на службу до розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , без поважних причин та ухилявся від проходження військової служби до 10.08.2021, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та в інших місцях, використовуючи виниклий у зв`язку з цим вільний час, на власний розсуд, що не було пов`язано з виконанням його обов`язків з військової служби.
Таким чином, ОСОБА_5 своїми умисними діями, що виразилися у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчиненому військовослужбовцем (крім строкової служби) в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.
Разом з обвинувальним актом до суду надійшла угода про визнання винуватості, укладена 10 серпня 2021 року між прокурором у кримінальному провадженні заступником керівника Кропивницької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_7 , якому на підставі ст.ст. 36-37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 000133, з одного боку, та підозрюваним ОСОБА_5 , з іншого боку. Відповідно до зазначеної угоди підозрюваний ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України повністю та беззастережно визнає і зобов`язується у разі отримання інформації щодо вчинення кримінальних правопорушень проти встановленого порядку несення військової служби (військових кримінальних правопорушень) будь-якими військовослужбовцями військових частин, установ, організацій, повідомляти та співпрацювати з органами досудового розслідування у викритті осіб, причетних до скоєння відповідних кримінальних правопорушень. Враховуючи обставини провадження, з урахуванням ступеня тяжкості злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу ОСОБА_5 , який раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину, є учасником бойових дій, а також наявність обставини, які пом`якшують покарання, а саме: з`явлення із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та беззаперечне визнання винуватості, сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_5 в межах санкції ч. 4 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки. Крім того, сторони дійшли згоди на підставі ст.ст. 75, 76 звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на 1 рік.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав себе винним у скоєнні кримінального правопорушення за обставин, вказаних в обвинувальному акті. Після роз`яснення йому прав та особливостей оскарження в апеляційному та касаційному порядку вироків на підставі угоди, наслідків затвердження угоди про визнання винуватості, характеру обвинувачення, виду покарання, пояснив, що усвідомлює обмеження права оскарження вироку і що затвердження угоди призведе до відмови від здійснення деяких процесуальних прав, розуміє характер обвинувачення, вид покарання за угодою. При укладенні угоди він діяв добровільно, будь-якого впливу для укладення угоди на нього не здійснювалося. Наполягав на затвердженні угоди.
Прокурор в судовому засіданні наполягав на затвердженні угоди і просив призначити покарання, погоджене в угоді.
Захисник обвинуваченого в судовому засіданні наполягав на затвердженні угоди і просив призначити покарання, погоджене в угоді, підтвердивши факт добровільності укладення угоди.
Суд, заслухавши думку прокурора, пояснення захисника та обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, вважає встановленим наступне.
Укладання угоди про визнання винуватості є добровільним. При цьому обвинуваченому було роз`яснено і суд впевнився в тому, що він розуміє свої права у кримінальному провадженні відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України; наслідки укладення та затвердження угод, передбачені ст. 473 цього Кодексу; характер обвинувачення; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього в разі затвердження угоди судом.
Суд, перевіривши угоду на відповідність Кримінальному процесуальному кодексу України, дійшов висновку, що вона відповідає закону. Угода складена в присутності захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 , яким перевірено достовірність змісту даної угоди та її відповідність волевиявленню підозрюваного ОСОБА_5 . Судом не встановлено визначених частиною 7 статті 474 КПК України підстав для відмови в затвердженні угоди, а саме не встановлено, що: умови угоди суперечать вимогам КПК України та/або закону, в тому числі, допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; умови угоди не відповідають інтересам суспільства; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.
Так, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_5 вчинив умисні дії, що виразилися у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчиненому військовослужбовцем (крім строкової служби) в умовах особливого періоду, крім воєнного стану. Зазначені дії вірно кваліфікуються за ч. 4 ст. 407 КК України і відповідно до ст. 12 КК України є тяжким кримінальним правопорушенням. Відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України в даному випадку угода про визнання винуватості може бути укладена.
Узгоджене сторонами в угоді про визнання винуватості покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, а саме пропонується у межах встановлених в санкції частини статті Особливої частини Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також обставини, які пом`якшують покарання.
Обвинувачений ОСОБА_5 раніше не судимий, на обліку в психоневрологічному та в наркологічному диспансерах не значиться, за місцем проживання характеризується позитивно, має постійне місце реєстрації та проживання, має на утриманні малолітню дитину, є учасником бойових дій.
Обставинами, які пом`якшують покарання, є з`явлення із зізнанням, щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
За таких обставин, зазначена угода підлягає затвердженню і підлягає призначенню покарання, узгоджене сторонами угоди.
Запобіжний захід у відношенні обвинуваченого ОСОБА_5 органом досудового розслідування не обирався, під час судового провадження клопотання від прокурора про застосування запобіжного заходу не надходило.
Цивільний позов в даному кримінальному провадженні не заявлений.
Речові докази в даному кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ст.ст. 369-371, 373-376, 474-475 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 10 серпня 2021 року між прокурором у кримінальному провадженні заступником керівника Кропивницької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_7 , якому на підставі ст.ст. 36-37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 000133, з одного боку, та підозрюваним ОСОБА_5 з іншого боку.
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому погоджене сторонами угоди покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбуття призначеного покарання з випробуванням на один рік, зобов`язавши його не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.
Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_5 не обирався.

Роз`яснити ОСОБА_5 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Кропивницького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Кіровограда протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Ленінського
районного суду
м. Кіровограда ОСОБА_8