Житомирський апеляційний суд
Справа №274/6118/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.539 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі судове провадження №278/2780/21 за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29 вересня 2021 року,
В С Т А Н О В И В:
Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Свої висновки суд першої інстанції мотивував відсутністю підстав для задоволення заяви засудженого.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та просить її скасувати, а своїм рішенням задовольнити заяву засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. При цьому, звертає увагу, що під час відбуття покарання засуджений характеризується позитивно, має заохочення, порушення режиму утримання погашено у встановленому законом порядку, відбув 3/4 частини призначеного строку покарання і підлягає умовно-достроковому звільненню від покарання відповідно до ч.2 ст.81 КК України. В свою чергу, судом встановлено, що засуджений ОСОБА_7 працевлаштований робітником їдальні, до своїх обов`язків відноситься задовільно, тобто факт сумлінного ставлення до праці є доведеним. Наголошує, що за час відбування покарання останній допустив 5 порушень вимог режиму утримання, які виразились в зберіганні заборонених предметів та порушенні пожежної безпеки за що 3 рази притягувався до дисциплінарної відповідальності та 2 рази було проведено бесіду виховного характеру. Разом з цим, засудженому про 5 порушень вимог режиму нічого невідомо, тому є підстави вважати, що представники виправного закладу навмисно фабрикують матеріали аби компрометують засудженого перед судом. Вважає, що якщо такі факти і мали місце, разом з цим, відсутні переконливі докази сталої тенденції засудженого до систематичного і свідомого порушення дисципліни та внутрішнього розпорядку. Водночас, як встановлено судом, засуджений має три заохочення, визнав вину у скоєному злочині, розкаюється у вчиненому, а питання особистої неорганізованості та інші особисті якості людини, не мають ніякого відношення до поняття - сумлінна поведінка. Звертає увагу і на те, що про оголошену 27.09.2021 догану, засудженому ОСОБА_7 теж нічого невідомо, ця обставина є надуманою, оскільки жодних перевірок за фактом порушення ним дисципліни в цей день матеріали справи не містять. Підсумовуючи наведене, вважає, що суд першої інстанції однобічно підійшов до вирішення питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання заявника, взяв до уваги лише негативні факти та докази, надавши їм оцінку, без повного, об`єктивного, всебічного і неупередженого дослідження всіх матеріалів, зокрема, тих, які позитивно характеризують заявника і вказують на його право на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, позицію прокурора, який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження №274/6118/21, а також ухвалу суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

З ухвали убачається, що приймаючи рішення про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення, суд першої інстанції діяв у відповідності до положень ст.81 КК України та ст.539 КПК України, відповідним чином мотивувавши свої висновки.

Відповідно до ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за умови, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, та після фактичного відбуття ним призначеної судом частини строку покарання, яка визначена у ч.3 ст.81 КК України.

Зі змісту вказаної норми випливає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання являє собою звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за наявності таких обов`язкових умов, як відбування покарання у виді позбавлення волі, доведення засудженим свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, фактичне відбуття встановленої законом частини призначеного покарання в залежності від класифікації злочину за ступенем тяжкості, формою вини та об`єктом суспільно-небезпечного посягання, наявності попередніх судимостей.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно- дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 року №2 умовно - дострокове звільнення від відбування покарання, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Аналізуючи дані про поведінку засудженого та ставлення його до праці за весь період відбування покарання, суд першої інстанції правильно встановив відсутність відповідних підстав для задоволення заяви засудженого.

З таким висновком суду погоджується й апеляційний суд та вважає, що в матеріалах провадження відсутні переконливі докази, котрі свідчать про готовність засудженого до самокерованої правослухняної поведінки, а отже клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого наразі є передчасним.

Так, дослідженням матеріалів судового провадження №274/6118/21 встановлено (а.п.9-10), що ОСОБА_7 (раніше неодноразово судимого) засуджено вироком Ірпінського міського суду Київської області від 20.12.2018 за ст.ст.393 ч.1, 71 КК України до 4 років позбавлення волі.

Початок строку - 20.12.2018, кінець строку - 20.12.2022.

Як вбачається з характеристики наданої ДУ «Райківська ВК (№4)» (а.п.9-10), засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 01.02.2019. З 21.02.2019 відбуває міру кримінального покарання в державній установі «Райківська виправна колонія (№73)». Працевлаштований робітником їдальні, до своїх обов`язків відноситься задовільно. За час відбування покарання допустив 5 порушень вимог режиму тримання, які виразились в зберіганні заборонених предметів та порушенні пожежної безпеки за що 3 рази притягувався до дисциплінарної відповідальності та 2 рази було проведено бесіду виховного характеру. Стягнення погашене у встановленому законом порядку. Має 3 заохочення. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Не завжди виконує законні вимоги представників адміністрації через особисту неорганізованість. Допускає порушення пожежної безпеки та безпеки праці. Утримує у чистоті та порядку спальне місце та 2 приліжкову тумбочку, має охайний зовнішній вигляд. Намагається дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує їх тільки за призначенням. Спокійний, замкнений, хитрий. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має. Не приймає участі у програмах диференційованого виховного впливу. Не прагне до підвищення загальноосвітнього рівня та вдосконалення професійно технічних навичок. Участі в роботі самодіяльних організацій не приймає. Підтримує зв`язки з рідними шляхом листування. Вину в скоєному злочині визнав. За час відбування покарання перебуває на профілактичних обліках як «схильний до втечі» та «злісний порушник». В місцях позбавлення волі знаходиться з 21.12.2019 року. Під час тримання в державній установі «Київський СІЗО» характеризувався посередньо, встановлений порядок відбування покарання не порушував, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Стягнень та заохочень не мав.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що факт того, що хоча засуджений ОСОБА_7 формально виконує свої прямі обов`язки, свідчить лише про те, що останній виконує їх на підставі закону, оскільки це є прямим обов`язком усіх засуджених, а умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, визнання вини у скоєному злочині, і з огляду на це, такі дії засудженого не можна безумовно розцінювати як сумлінну поведінку та належне ставлення до праці, а тому, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_7 своїм відношенням до праці та поведінкою достатньо ще не довів своє виправлення та перевиховання і обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви останнього про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

При цьому, на думку апеляційного суду, наявність у засудженого трьох заохочень 03.07.2019, 07.10.2019, 06.2021 (а.п.11), разом з цим, неодноразових порушень останнім вимог режиму тримання, які виразились в зберіганні заборонених предметів та порушенні пожежної безпеки, останнє накладене стягнення - 27.09.2021 (що підтверджено матеріалами провадження), фактично отримане ОСОБА_7 після свого звернення до суду першої інстанції з заявою про застосування ст.81 КК України (а.п.2), на даний час переважно позитивних характеристик за місцем відбуття покарання, факт працевлаштування, в даному випадку, переконливо не доводить факт виправлення засудженого, як і не є беззаперечними підставами для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 . Визнання, за даних обставин, факту дійсності виправлення засудженого ОСОБА_7 буде передчасним.

Таким чином, аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29 вересня 2021 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, - без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді :