Провадження №1-кп/524/684/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2021 Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
захисника адвоката ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Кременчуці кримінальне провадження №0001525 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч.2 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ

До Автозаводського районного суду м. Кременчука надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчинені злочинів, передбачених ч. 1 ст. 307, ч.2 ст. 307 КК України.
Разом з обвинувальним актом до суду надійшла угода про визнання винуватості укладена під час досудового розслідування 29.10.2021 року між прокурором Кременчуцької окружної прокуратури ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_5 . Згідно з умовами угоди, ОСОБА_5 , під час досудового розслідування, повністю визнав свою винуватість, розкаявся та активно сприяв у кримінальному провадженні, внаслідок чого, сторони прийшли до узгодженої міри покарання, яке повинно бути призначено останньому, за ч.1 ст. 307 КК України у виді 4 років позбавлення волі , за ч.2 ст. 307 КК України з застосуванням ст. 69 КК України, у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст.. 70 КК України визначено остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна та на підставі ст. 75 КК України сторони погодились на звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням і покладання обов`язків, передбачені ст. 76 КК України.
Прокурор, обвинувачений і його захисник у підготовчому судовому засіданні просили затвердити угоду про визнання винуватості і призначити ОСОБА_5 узгоджене сторонами покарання.
Суд вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши угоду на відповідність вимогам закону, приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч.2 ст.1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно зі ст. 470 КПК України прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний враховувати такі обставини: ступінь тяжкості та характер сприяння підозрюваного чи обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього або інших осіб; характер і тяжкість обвинувачення (підозри); наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень; наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.
Крім цього, ч.1 ст. 472 КПК України, передбачений зміст угоди про визнання винуватості, який полягає у визначенні наступних даних, зокрема: сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, умови застосування спеціальної конфіскації, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.
У відповідності до приписів ч. 7 ст. 474 КПК України суд перед затвердженням угоди перевіряє її на відповідність вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України. Пунктами 1,2 вказаної частини передбачений обов`язок суду відмовити в затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону та умови угоди не відповідають інтересам суспільства.
При цьому суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 року (скарга №6903/75) Девеер проти Бельгії (Deweer v. Belgium) держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.
Покарання, призначене обвинуваченому має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації. При призначенні покарання необхідно враховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.
Як вбачається зі змісту укладеної між прокурором та підозрюваним угоди про визнання винуватості, сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій ОСОБА_5 та покарання, яке він повинен понести зокрема за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 5років позбавлення волі без конфіскації майна.
Також зі змісту угоди про визнання винуватості від 29.10.2021 слідує, що підставою застосування ст. 69 КК України є наявність пом`якшуючих обставин передбачених ст. 66 КК України, а саме те, що ОСОБА_5 щиро розкаявся, активно сприяв у кримінальному провадженні, повністю визнав свою вину та має молодий вік.
У п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.
Так, в поведінці обвинуваченого ОСОБА_5 , на переконання суду, відсутні декілька (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.
Визнання вини не може враховуватися як самостійна обставина, що пом`якшує покарання при його призначенні. Особа, яка визнала свою вину у вчиненні злочину заслуговує на поблажливе ставлення до себе, що відповідно може вплинути на призначене покарання у бік його пом`якшення, лише якщо винна особа, щиро розкаюючись у злочині, викладає всі обставини вчиненого, або тоді, коли, хоча і без каяття, повне визнання своєї вини, сприяло встановленню істини у справі (тобто розкриттю злочину).
Не може суд погодитись і з доводами сторони обвинувачення, що молодий вік обвинуваченого є обставиною що може бути врахована як пом`якшуюча відповідно до ч.2 ст. 66 КК України. Будь-яких обґрунтувань з цього приводу угода не містить, як і не містить вона доказів щодо наявності обставин, що свідчать про істотне зниження ступеню тяжкості інкримінованих ОСОБА_5 , кримінальних правопорушень
У п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, що рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.
В угоді не наведено доводів та обґрунтування можливості звільнення ОСОБА_5 від призначеного покарання на підставі ст..75,76 КК України. Не встановлено таких даних і під час дослідження матеріалів кримінального провадження, зокрема матеріалів що характеризують особу обвинуваченого.
При цьому суд у повній мірі враховує ступінь суспільної небезпеки інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, передбачених ст. 307 КК України, що віднесені законодавством України, а також міжнародним законодавством, зокрема Конвенцією ООН «Про боротьбу проти незаконного обігу наркотичних засобів і психотропних речовин», ратифікованою Постановою ВР України від 25.04.1991 року, до категорії особливо небезпечних злочинів, наслідки вчинення яких становлять серйозну загрозу для здоров`я і добробуту людей і справляють негативний вплив на економічні, культурні й політичні основи суспільства
При укладенні угоди прокурор не врахував положення ст. 470 КПК України, а саме: при укладенні угоди не достатньо обґрунтував наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.
З огляду на викладене, беручи до уваги те, що умови угоди в частині призначення узгодженого сторонами покарання не відповідають вимогам Кримінального кодексу України та інтересам суспільства, принципам законності та справедливості, оскільки покарання не є достатнім для виправлення ОСОБА_5 та запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень як останнім, так і іншими особами, суд вважає за необхідне відмовити в її затвердженні.
Враховуючи те, що суд у підготовчому судовому засіданні приймає рішення про відмову у затвердженні угоди про визнання винуватості та оскільки угоду про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим, було укладено під час досудового розслідування суд вважає, що кримінальне провадження, відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України підлягає поверненню прокурору для продовження досудового розслідування, в порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України.
Керуючись ст.ст. ст. 314, 371, 372, 472-474 КПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

У затверджені угоди про визнання винуватості від 29.10.2021 укладеної між прокурором ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001525 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч.2 ст. 307 КК України - відмовити.
Кримінальне провадження відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001525 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч.2 ст. 307 КК України - повернути прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_7