Провадження №1-кп/522/1450/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 грудня 2021 року Приморський районний суд м. Одеси:
під головуванням судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні об`єднані обвинувальні акти у кримінальних провадженнях №0002442 від 09.11.2019 року та №0000194 від 15 березня 2021 року відносно:
ОСОБА_3 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Орілька Лозівського району Харківської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:
08.11.2019 року ОСОБА_3 , перебуваючи в ранковий час біля будинку АДРЕСА_3 , побачив ОСОБА_6 .
В цей час, у ОСОБА_3 , з корисливих мотивів, виник злочинний намір, спрямований на скоєння нападу з метою заволодіння майном ОСОБА_6 .
Реалізуючи свій злочинний намір, обравши метою свого злочинного посягання майно, що знаходилось у ОСОБА_6 , 08.11.2019 року приблизно о 07 годині 55 хвилин ОСОБА_3 підійшов до ОСОБА_6 , який знаходився біля будинку №17 по вулиці Єлісаветинська в місті Одесі та почав з ним спілкуватись. Далі, з метою подолання опору потерпілого, ОСОБА_3 умисно наніс ОСОБА_6 декілька ударів ногами в область тулуба та обличчя, від яких останній впав на землю, спричинивши тим самим відносно ОСОБА_6 насильство, яке не є небезпечним для його життя та здоров`я.
Здолавши волю потерпілого до опору та продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, умисно, з корисливих мотивів, ОСОБА_3 відкрито викрав із правої кишені куртки належні ОСОБА_6 навушники торгової марки «ACER» в корпусі чорного кольору, вартістю 100,00 гривень та мобільний телефон торгової марки «ACER» в корпусі чорного кольору, вартістю 2300,00 гривень, в якому знаходилась сім-карта оператора мобільного зв`язку «МТС» за абонентським номером: НОМЕР_1 та сім-карта оператора мобільного зв`язку «Київстар» за абонентським номером: НОМЕР_2 , які вартості не представляють.
Відкрито викравши майно ОСОБА_6 на суму 2400,00 гривень, ОСОБА_3 з місця вчинення ним кримінального правопорушення скрився, майном потерпілого розпорядився на власний розсуд, тим самим спричинив останньому матеріальний збиток у розмірі 2400,00 грн.
Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України за ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Крім того, 14.03.2021 року у ОСОБА_3 , який в нічний час перебував на території двору будинку АДРЕСА_2 , з корисливих мотивів, виник злочинний намір, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, а саме газового котлу.

Реалізуючі свій злочинний намір, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, 14.03.2021 року в нічний час, ОСОБА_3 , перебуваючи на території двору будинку АДРЕСА_2 , впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає та його злочинні дії залишаться непомітними, умисно, повторно та з корисливих мотивів, викрав газовий котел торгової марки «Харьков», вартістю 1000,00 гривень, який належить ОСОБА_7 .

Таємно викравши майно ОСОБА_7 у розмірі 1000,00 гривень, ОСОБА_3 покинув місце вчинення ним кримінального правопорушення, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, тим самим спричинив потерпілому матеріальний збиток у зазначеному розмірі.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.
За сукупністю скоєного дії, у яких обвинувачується ОСОБА_3 , кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 186 КК України.

У судовому засіданні ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся та підтвердив суду такі встановлені під час досудового розслідування фактичні обставини як дата, час, місце, спосіб і наслідки вчиненого ним суспільно небезпечного діяння, а саме, що у нього 08.11.2019 року в ранковий час з корисливих мотивів, виник злочинний намір, спрямований на скоєння нападу з метою заволодіння майном ОСОБА_6 , він підійшов до нього, почав розмовляти, а потім умисно наніс ОСОБА_6 декілька ударів ногами в область тулуба та обличчя, від яких останній впав на землю та відкрито викрав із правої кишені куртки ОСОБА_6 навушники «ACER» в корпусі чорного кольору, та мобільний телефон «ACER» в корпусі чорного кольору, після чого покинув місце скоєння злочину. Крім того, 14.03.2021 року у нього виник злочинний намір, спрямований на таємне викрадення газового котлу і він, перебуваючи на території двору будинку АДРЕСА_2 , впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає та його злочинні дії залишаться непомітними, викрав газовий котел торгової марки «Харьков», після чого покинув місце скоєння кримінального правопорушення.

Прокурор просив суд визнати ОСОБА_3 винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді 1 року позбавлення волі; за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 5 років позбавлення волі, за сукупністю злочинів призначити покарання у виді позбавлення волі строком 5 років, звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, встановивши йому іспитовий строк 3 роки.

Захисник ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_3 погодились з думкою прокурора.
Потерпілий ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, цивільні позови не подавав, зазначив, що матеріальні збитки йому відшкодовані, претензії до обвинуваченого відсутні.

Потерпілий ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, цивільні позови не подавав, зазначив, що матеріальні збитки йому відшкодовані, претензії до обвинуваченого відсутні.

Під час судового засідання, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 та інші учасники кримінального провадження правильно розуміють зміст фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. Судом встановлено, що відсутні сумніви у добровільності позицій обвинуваченого та інших учасників судового розгляду. З урахуванням думки прокурора, обвинуваченого, захисника, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Враховуючи викладене, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України доведена та його дії правильно кваліфіковані, оскільки він вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Також суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України доведена та його дії правильно кваліфіковані, оскільки він повторно вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , передбачені ст. 67 КК України, судом не встановлені.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , передбаченою ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття обвинуваченого та відшкодування шкоди потерпілим.

При визначенні мотивів призначення покарання суд керується наступним.
Відповідність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника визначена насамперед ст. 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.
Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Верховенство права вимагає від держави його втілення шляхом запровадження ідей соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.
Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30 січня 2003 р. № 3-рп/2003 у справі «Про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора»: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах».
Вимога додержуватись справедливості під час застосування кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема, у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 р.), статті 14 Міжнародного пакту про громадські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року, відповідно до яких кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК), призначаючи покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання, а визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.
Тому призначення покарання повинно максимально сприяти досягненню мети покарання, якою, як зазначено, є не лише кара, а й виправлення засудженого. З огляду на конкретні обставини кримінального провадження, зважаючи на необхідність та доцільність застосування покарання, враховуючи суспільну небезпечність обвинуваченого, суд може, а в деяких випадках, за наявності передбачених кримінальних законом обставин, зобов`язаний звільнити обвинуваченого від покарання та від його відбування.
Відповідно до ст. ст. 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Питання звільнення від відбування покарання з випробуванням врегульоване статтею 75 КК України, відповідно до якої, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Суд, при обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого, особу обвинуваченого, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
З урахуванням наведених положень законодавства, при призначенні покарання суд враховує, що одне зі скоєних обвинуваченим кримінальних правопорушень є тяжким злочином.
В свою чергу, суд бере до уваги, що обвинувачений ОСОБА_3 є раніше не судимою особою, у вчинених злочинах обвинувачений щиро покаявся, активно сприяв суду у встановленні фактичних обставин справи, відшкодував шкоду потерпілим та в останніх відсутні претензії до нього. Крім того, суд враховує важкий стан здоров`я обвинуваченого.
Щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, виходячи зі змісту п. 1 ч. 1 ст. 66 КК, є самостійними обставинами, які пом`якшують покарання. Як неодноразово зазначав Верховний Суд, врахування кожної з них при призначенні покарання, за умови встановлення їх наявності у кримінальному провадженні, є обов`язковим для суду, незалежно від тяжкості вчиненого злочину та повторності його вчинення. Вказані форми посткримінальної поведінки особи свідчать про те, що в особі винного відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності. Визнання даних обставин такими, що пом`якшують покарання, стимулює осіб, які вчинили злочини, до критичної переоцінки своєї діяльності, а також сприяє своєчасному розкриттю злочинів.
Згадані пом`якшуючі обставини, а також відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який має постійне місце проживання, працює, хоч і без офіційного оформлення, відсутність обставин, що обтяжують покарання, в своїй сукупності та співвідношенні істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та дають суду підстави для призначення обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавлення волі, за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 5 років позбавлення волі, за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, до позбавлення волі строком на 5 років, та звільнення від відбування покарання з випробуванням 3 роки.

Застосування інституту звільнення від відбування покарання, яке, як зазначено, має бути індивідуальним щодо кожної особи, на думку суду, не зашкодить реалізації цілей покарання, сприятиме виправленню обвинувачених без ізоляції від суспільства та попередженню скоєння ними нових злочинів.
У той же час, відповідно до вимог ст.76 КК України, з метою контролю за поведінкою засудженого для встановлення факту виправлення, суд вважає за необхідне покласти на засудженого ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Питання речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Цивільні позови у кримінальному проваджені не заявлялися.
Відомостей про процесуальні витрати суду не надано.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368- 371, 374 КПК України,
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання: за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі, за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, вважати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим до позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбуття покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по кримінальному провадженню №0002442 від 09.11.2019 року в період з 11.11.2019 року до 05.05.2020 року (включно), та по кримінальному провадженню №0000194 від 15 березня 2021 року в період з 23.04.2021 року по 03.12.2021 року (включно), із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, встановивши йому іспитовий строк 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Раніше обраний ухвалою суду відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, змінити на особисте зобов`язання, зобов`язавши його прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду, та повідомляти суд про зміну місця свого проживання.
Строк дії даного запобіжного заходу необхідно рахувати з 03.12.2021 року до вступу вироку в законну силу, або до 31.01.2022 року.
Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти негайно в залі суду.

Речові докази, а саме: мобільний телефон та навушники торгової марки «ACER», вважати такими, що повернуті власнику майна, цифровий носій інформації (диск CD-R) №А3129WJI9194301LH торгової марки Axent зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Суддя ОСОБА_1