Дата документу 06.01.2022 Справа № 554/112/22
Провадження № 1кс/554/674/2022
УХВАЛА
Іменем України
06 січня 2022 року м. Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м. Полтава клопотання прокурора Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно, матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000004 від 04.01.2022 р., за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст. 290 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

04.01.2022 до ВП № 2 Полтавського РУП надійшло повідомлення старшого судового експерта Полтавського НДЕКЦ МВС України ОСОБА_4 про те, що в результаті дослідження ідентифікаційних номерних позначень та супроводжуючих документів автомобіля ЗІЛ-431610, д.н.з. НОМЕР_1 , встановлено, що номерне позначення шасі, наданого на дослідження автомобіля, піддавалось зміні не в умовах заводу-виробника.

04.01.2022 сектором дізнання відділу поліції № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області, відомості про вказаний кримінальний проступок внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000004з попередньою правовою кваліфікацією за ст. 290 КК України.

В ході розслідування кримінального провадження встановлено, що 04.01.2021 до відділу поліції № 2 Полтавського РУП надійшло повідомлення старшого судового експерта Полтавського НДЕКЦ МВС України ОСОБА_4 про те, що в результаті дослідження ідентифікаційних номерних позначень та супроводжуючих документів автомобіля ЗІЛ-431610, державний номерний знак НОМЕР_1 , 1987 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 , який на підставі договору купівлі-продажу № 5676/21/038677 від 29.12.2021 належить ОСОБА_5 (с. Козлівщина Великорублівської територіальної громади Полтавського району, Полтавської області), встановлено що номерне позначення шасі, наданого на дослідження автомобіля, піддавалось зміні не в умовах заводу-виробника, шляхом перезакріплення таблички із ідентифікаційним номерним позначенням « НОМЕР_2 », яке належить іншому автомобілю.

Під час проведення огляду місця події автомобіль ЗІЛ-431610, д.н.з. НОМЕР_1 , 1987 року випуску, вилучено та поміщено на майданчик зберігання тимчасово вилучених транспортних засобів ЦЗ ГУНП в Полтавській області в с. Розсошенці Полтавського району.

Згідно ст.ст. 168, 237 КПК України вилучений автомобіль ЗІЛ-431610, д.н.з. НОМЕР_1 , номерні позначення якого піддавались зміні, є тимчасово вилученим майном, на яке у відповідності до ч. 5 ст. 171 КПК України, потрібно накласти арешт з метою його подальшого використання під час проведення експертних досліджень та слідчих дій, унеможливлення втрати слідів злочину.

Оскільки у даному випадку є всі підстави вважати, що автомобіль ЗІЛ-431610, державний номерний знак НОМЕР_1 , 1987 року випуску, що на підставі договору купівлі-продажу № 5676/21/038677 від 29.12.2021, який належить ОСОБА_5 (с. Козлівщина Великорублівської територіальної громади Полтавського району, Полтавської області), номерні позначення шасі якого були змінені не в умовах заводу-виробника, є предметом, що зберіг на собі сліди злочину та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ, а також враховуючи виправдані інтереси держави, пов`язані з порушенням загальносуспільних інтересів, у органу досудового слідства виникла необхідністьу накладенні арешту на автомобіль ЗІЛ-431610, державний номерний знак НОМЕР_1 , 1987 року випуску, що на підставі договору купівлі-продажу № 5676/21/038677 від 29.12.2021 р. належить ОСОБА_5 , з метою досягнення повноти, всебічності та неупередженості розслідування вище зазначеного кримінального правопорушення, та у зв`язку з необхідністю проведення судових експертиз та інших слідчих дій, тому прокурор і звернувся до суду з даним клопотанням.

Слідчий надав заяву про розгляд справи без його участі. Клопотання підтримує в повному обсязі.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ВП № 2 Полтавського РУПГУ НП в Полтавській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000004 від 04.01.2022 р., за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст. 290 КК України.

Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч.5 ст.132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно п.п. 1, 3, 5, 6 ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого,засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч.11 ст.170 КПК України заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

З огляду на положення ч.2 ст.170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчим доведено необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.

У даному випадку, не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, а тому накладення арешту потрібно з метою збереження речових доказів.

Беручи до уваги викладене з урахуванням наявних доказів та з`ясованих обставин у кримінальному провадженні, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість клопотання та наявність достатніх правових підстав для арешту майна. При цьому враховує наслідки арешту майна, розумність та співмірність таких обмежень завданням кримінального провадження.

На даному етапі досудового розслідування його потреби виправдовують втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, оскільки існує пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються органом досудового розслідування, та метою, яку прагнуть досягти, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Всі інші питання, фактичні обставини кримінального провадження, а також питання допустимості доказів не є предметом розгляду слідчого судді на даній стадії кримінального провадження, та вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Автомобіль ЗІЛ-431610, державний номерний знак НОМЕР_1 , 1987 року випуску, номерні позначення шасі, якого були змінені не в умовах заводу-виробника, та який на підставі договору купівлі-продажу № 5676/21/038677 від 29.12.2021 належить ОСОБА_5 (с. Козлівщина, Великорублівської територіальної громади Полтавського району, Полтавської області), має суттєве значення, оскільки являється речовим доказом по даному кримінальному провадженню, тому з метою всебічного, повного і неупередженого дослідження та встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, існує необхідність у накладенні арешту на вказане вище майно.

Таким чином, клопотання слідчого підлягає задоволенню в повному обсязі.

Крім того, слідчий суддя роз`яснює, що відповідно до ст.174 КПК України за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника чи володільця майна, якщо вони доведуть, що потреба у застосуванні такого заходу відпала, арешт майна може бути скасовано повністю або частково.

Керуючись ст.ст. 100, 131-132, 167-168, 170,172,173, 376 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно, матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000004 від 04.01.2022 р., за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст. 290 КК України задовольнити.

Накласти арешт на автомобіль ЗІЛ-431610, державний номерний знак НОМЕР_1 , 1987 року випуску, номерні позначення шасі якого були змінені не в умовах заводу-виробника, та який на підставі договору купівлі-продажу № 5676/21/038677 від 29.12.2021, належить ОСОБА_5 , з позбавленням права відчуження, розпоряджання, користування та проведення будь-яких інших дій в т.ч. ремонтних робіт, пов`язаних із внесенням змін до номерних позначень та заміною номерних агрегатів.

Арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, його захисника, у порядку, передбаченому частиною 1 статті 174 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1 .