Номер провадження: 11-кп/813/288/21
Номер справи місцевого суду: 496/4284/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 жовтня 2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретар судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

представника потерпілих ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_7 та представника потерпілих адвоката ОСОБА_9 на вирок Біляївського районного суду Одеської області від 02.06.2020 року у кримінальному провадженні №0000527, внесеному до ЄРДР 14.07.2018, відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Червонознам`янка, Іванівського р-ну, Одеської обл., українця, громадянина України, з неповною середньої освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

установив:

Зміст оскарженого судового рішення.
Оскарженим вироком ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування основного покарання ОСОБА_8 , якщо він протягом іспитового строку тривалістю 3 (три) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_8 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Початок іспитового строку відраховується з 02 червня 2020 року.

Цивільний позов ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином задоволено у повному обсязі.

Вироком також вирішено питання щодо речових доказів, процесуальних витрат у справі.

Відповідно до оскарженого вироку суду, 14 липня 2018 о 12 годині 58 хвилин, ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автопоїздом у складі тягача «DAFFT95XF 480», державний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом-бортовим «FRUEHAUF», державний номер НОМЕР_2 , рухався в умовах необмеженої видимості по асфальтованому, сухому, дорожньому покриттю автодороги «Київ-Одеса», з боку міста Київ у напрямку міста Одеса порушив вимоги пунктів 2.3. б); 12.1. Правил дорожнього руху, виявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, внаслідок чого виїхав за межі проїзної частини на праве за ходом руху узбіччя, де допустив наїзд передньою частиною тягача «DAF FT 95 XF 480» на задню частину автомобіля «CITROEN С4 PICASSO», державний номер « НОМЕР_3 », який був припаркований за межами проїзної частини. Після наїзду, автомобіль «CITROEN С4 PICASSO» відкинуло у правий за ходом руху кювет, де він кілька разів перекинувся, та автопоїзд також з`їхав у кювет.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажирам автомобіля «CITROEN С4 PICASSO», спричиненні тілесні ушкодження, а саме:

- ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, від яких вона померла;

- ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було заподіяно тілесні ушкодження середньої тяжкості;

- ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , було заподіяно тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Вимоги апеляційних скарг та доводи осіб, що їх подавали.
На даний вирок прокурор відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_7 , не оспорюючи вирок суду в частині доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, кваліфікацію дій обвинуваченого, подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить оскаржений вирок Біляївського районного суду Одеської області від 02.06.2020 року скасувати частково, виключити із мотивувальної частини вироку посилання суду на відшкодування потерпілим завданих збитків.

Ухвалити новий вирок, яким: ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки. В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, районний суд не повністю прийняв до уваги, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, є тяжким. Також, на думку апелянта, районний суд не повністю прийняв до уваги наслідки вчинення злочину обвинуваченим, а саме смерть малолітньої дитина та спричинення іншим потерпілим тілесних ушкоджень середньої тяжкості, та позицію потерпілих, які наполягали тільки на реальному покаранню для обвинуваченого.

Крім цього, прокурор вказує, що висновок районного суду про повне відшкодування обвинуваченим завданих збитків потерпілим, не відповідає обставинам справи.

Представник потерпілих адвокат ОСОБА_9 , просить вирок Біляївського районного суду Одеської області від 02 червня 2020 року в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 75 КК України скасувати, та ухвали новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 8 (восьми) років позбавлення волі. В іншій частині залишити вирок без змін.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що потерпілі вважають, що районний суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, безпідставно застосував вимоги ст. ст. 75, 76 КК України, за вчинений тяжкий злочин, в результаті якого заподіяно смерть дитині. Звертає увагу на те, що під час досудового розслідування, обвинувачений нічого не компенсував потерпілим, і лише під час судового розгляду справи, на протязі майже двох років, обвинувачений висилав незначну суму потерпілим. Також представник потерпілих зазначає, що сума, на яку посилався районний суд, потерпілими не отримана, не кажучи про спричинену моральну шкоду. Також представник потерпілих звертає увагу, що потерпілі наполягали на застосуванні районним судом обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі.

Позиції учасників судового розгляду.
В судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити її в повному обсязі.

Представник потерпілих ОСОБА_9 підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити її в повному обсязі.

Обвинувачений заперечував проти задоволення апеляційних скарг, просив апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок суду залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зі змісту ст. 370 КПК України, у якій визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав свою провину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах викладених в обвинувальному акті, внаслідок чого суд, за погодженням із учасниками судового провадження, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження інших доказів, обмежившись лише допитом обвинуваченого та потерпілих, відносно фактичних обставин справи, дослідженням письмових доказів, а також матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого.

При цьому, суд встановив, що учасники судового провадження не оспорюють фактичні обставини справи, правильно їх розуміють та їм роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку та кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушенні правила безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження та смерть потерпілого.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції зазначив у вироку, що враховує суспільну небезпеку і характер вчиненого ним кримінального правопорушення, тяжкість скоєного, позитивну характеристику з місця проживання, те, що ОСОБА_8 щиро розкаявся у вчиненому, часткове відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

З урахуванням всіх обставин справи, особи обвинуваченого, суд першої інстанції прийшов до переконання, про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням у відповідності до ст. 75 КК України, з позбавленням права керування транспортними засобами.

Разом із тим, на думку суду апеляційної інстанції, доводи прокурора та представника потерпілих, про те, що покарання обвинуваченому призначено без урахування усіх обставин справи та його особи, знайшли часткове підтвердження в ході апеляційного розгляду з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Згідно ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у вигляді виправних робіт, службового обмеження для військово-службовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше ніж 5 років, урахувавши тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробування.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень і поведінку після скоєння злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

В свою чергу, Верховний Суд у своїй постанові від 18.09.2019 у справі №166/1065/18 зазначив, що розкаяння передбачає, крім визнання особою факту скоєння злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини в скоєному злочині, щирий жаль із приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинне виражатись у визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки скоєного. Факт щирого каяття особи в скоєнні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Натомість, на думку апеляційного суду, застосовуючи до обвинуваченого ОСОБА_8 положення ст. 75 КК України судом першої інстанції не враховано, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Обмежившись перерахуванням обставин, визначених у ст. 65 КК України, які враховуються при призначенні покарання, суд у вироку не навів будь-яких мотивів, із яких він дійшов до висновку про те, що виправлення обвинуваченого можливе без відбування ним призначеного покарання.

Так, суд першої інстанції в повній мірі не врахував те, що обвинувачений вчинив злочин, який відноситься до категорії тяжких, при цьому не зважив, що хоча він і належить до таких, що вчинені з необережності, але необережна форма вини стосується тільки настання наслідків у даному випадку ОСОБА_8 , керуючи автомобілем, порушив вимоги пунктів 2.3. б); 12.1. Правил дорожнього руху України, здійснив наїзд на припаркований за межами проїзної частини автомобіль CITROEN С4 PICASSO», внаслідок чого пасажирам вказаного автомобіля, спричинено тілесні ушкодження, а саме: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було заподіяно тілесні ушкодження середньої тяжкості; ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , було заподіяно тілесні ушкодження середньої тяжкості; ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя, від яких вона померла.

Окрім того, судом не у повній мірі врахована думка потерпілих, які наполягали на призначені обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, яке слід відбувати реально.

Отже, висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для застосування до ОСОБА_8 інституту звільнення від відбування покарання відповідно до ст. 75 КК України було зроблено без урахування всіх обставин, які мають правове значення при вирішенні питання щодо порядку відбування призначеного судом покарання.

З огляду на характер вчиненого злочину, наслідків у вигляді смерті малолітньої потерпілої, заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілим, апеляційний суд вважає, що призначене судом першої інстанції покарання в силу своєї м`якості не відповідає його меті, встановленій в ст. 50 КК України, в зв`язку з чим вирок суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

З урахуванням викладених обставин, призначаючи покарання за ч. 2 ст. 286 КК України, апеляційний суд вважає доцільним призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання в виді позбавлення волі у межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, яке буде справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Апеляційний суд, погоджуючись із висновками суду першої інстанції про часткове відшкодування обвинуваченим спричиненої кримінальним правопорушенням шкоди, виходячи з наступного.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, а саме квитанцій про відправлення поштового переказу, вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 направив на адресу проживання потерпілих ОСОБА_12 02.11.2018 гроші в сумі 200 доларів США, 22.11.2019 1000 доларів США, 04.01.2019 200 доларів США, 05.07.2019 200 доларів США (т. 2 а. с. 12, 85, 86, 88). Також, згідно з розпискою потерпілої ОСОБА_12 остання отримала від обвинуваченого ОСОБА_8 18000 грн. в компенсацію матеріальної та моральної шкоди (т. 2 а. с. 10).

Крім цього, допитана в судовому засіданні районного суду 24.01.2019 потерпіла ОСОБА_12 підтвердила, що отримала від обвинуваченого ОСОБА_8 грошові перекази на загальну суму 400 доларів США (т. 1 а. с. 239-243).

Враховуючи вищевказане, апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про те, що обвинувачений ОСОБА_8 частково відшкодував потерпілим спричинену злочином шкоду, а тому вимоги апеляційної скарги прокурора в цій частині задоволенню не підлягають.

Приймаючи до уваги дані про особу ОСОБА_8 , в тому числі наявність водійського стажу більше десяти років, грубий характер допущених обвинуваченим порушень ПДР, внаслідок чого відбулась вказана дорожньо-транспортна подія та смерті малолітньої потерпілої, а також заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень іншим потерпілим, враховуючи думку представника потерпілих, які наполягали на суворому покаранні, апеляційний суд вважає, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, яке слід відбувати реально, що узгоджується з приписами ст.ст. 50, 65 КК України.

Згідно вимог п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України в резолютивній частині вироку, уразі визнання особи винуватою, зазначається рішення про залік досудового тримання під вартою.

Згідно з матеріалами кримінального провадження, ОСОБА_8 під час досудового розслідування та судового розгляду обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, в зв`язку з чим останній перебував під вартою в період з 21.09.2018 року до 21.12.2018 року (т. 1 а.с. 45-48; 62-66;150-156).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_8 відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання підлягає зарахування строк попереднього ув`язнення в період з 21.09.2018 року до 21.12.2018 року.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Пунктом 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути неправильне застосування закону України по кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, згідно п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Статтею 414 КПК України передбачено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

При цьому, п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 420 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання, та неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційні скарги прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_7 та представника потерпілих адвоката ОСОБА_9 підлягають частковому задоволенню, а вирок суду стосовно ОСОБА_8 скасуванню, в частині призначеного йому покарання, з ухваленням нового вироку.

Разом з тим, враховуючи, що вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, апеляційний суд вважає за необхідне, ОСОБА_8 затримати у залі суду та доставити до ДУ «Одеський слідчий ізолятор» для забезпечення виконання вироку.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 414, 420, 424, 532 КПК України, Одеський апеляційний суд,

ухвалив:
Апеляційні скарги прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_7 та представника потерпілих адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Біляївського районного суду Одеської області від 02.06.2020 у кримінальному провадженні №0000527, внесеному до ЄРДР 14.07.2018, відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в частині призначення покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, яким:

Призначити ОСОБА_8 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк 3 (три) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з моменту набрання вироком апеляційного суду законної сили, тобто з 07.10.2021 року.

Засудженого ОСОБА_8 затримати у залі апеляційного суду та під вартою доставити в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», для організації виконання вироку в частині призначеного покарання.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_8 у строк покарання строк попереднього ув`язнення в період з 21.09.2018 року до 21.12.2018 року.

В іншій частині оскаржуваний вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання ним законної сили, а засудженим у той самий строк з дня отримання копії вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається засудженому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати її в суді.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3