ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3513/21 Справа № 206/2878/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 ,

адвоката ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2021 року про продовження строків застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одруженого, який народився у м. Дніпропетровськ, громадянина України,раніше не притягувався до кримінальної відповідальності,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.4 ст.187, ст.348 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не одруженого який народився у с. Селезнівка Перевальського району Луганської області, громадянина України,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.4 ст.187, ст.348, ч.3 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на 60 днів, тобто до 05 лютого 2022 року включно.

Рішення суду обґрунтовано тим, що при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суд врахував наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України та враховано сукупність обставин, характеру і наслідків інкримінованих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 умисних злочинів, віднесених ст.12 КК України до тяжкого та особливо тяжких, які мають високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої наслідками не лише для конкретних осіб, а й для суспільства в цілому. Районний суд зазначив, що суворість передбаченого покарання, яке загрожує ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у разі доведення їх винуватості у вчинені інкримінованих злочинів, є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування особи від суду, а тому саме тримання ОСОБА_12 та ОСОБА_13 під вартою зможе запобігти цьому ризику, і таке судове рішення у повній мірі відповідає як національному законодавству, так і практиці ЄСПЛ.
Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, яка їх подали.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та застосувати до нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Вважає, що рішення суду є незаконним та постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права, остільки судом не було враховано вимоги ст. ст. 177, 178, 194 КПК України. Ризик переховування від суду зазначений в клопотанні прокурора вважає недоведеним та прокурором не було надано ніяких документів на підтвердження зазначеного ризику.
На його думку, матеріали кримінального провадження відносно нього не містять належних доказів на підтвердження його вини у інкримінованих йому злочинах. Вважає, що підозра є необґрунтованою.
На його думку, судом не було прийнято до уваги, що він досить тривалий час знаходиться під вартою, а саме 3 роки та 10 місяців. Також, вважає, що судом не взято до уваги, дані про його особу, що він має постійне місце проживання, до обвинувачення працював приватним підприємцем, має повноцінну сім`ю.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду та застосувати до нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Доводи ОСОБА_6 є аналогічними доводам ОСОБА_7 та також вважає, що рішення суду є незаконним та постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права, остільки судом не було враховано вимоги ст. ст. 177, 178, 194 КПК України. Ризик переховування від суду зазначений в клопотанні прокурора вважає недоведеним та прокурором не було надано ніяких документів на підтвердження зазначеного ризику.
На його думку, матеріали кримінального провадження відносно нього не містять належних доказів на підтвердження його вини у інкримінованих йому злочинах. Вважає, що підозра є необґрунтованою.
На його думку, судом не було прийнято до уваги, що він досить тривалий час знаходиться під вартою.
Позиція учасників апеляційного перегляду.
В апеляційному суді адвокати ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , та обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтримали вимоги апеляційних скарг та просили їх задовольнити.
Прокурор в апеляційному суді заперечував проти задоволення апеляційних скарг та просив рішення суду залишити без змін.
Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційних скарг, заслухавши думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
За вимогами ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно із ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора, а доводи зазначені в апеляційних скаргах є безпідставними.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинувачених під вартою.
Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, на даний час існують ризики, передбачені п.1 ч.1 ст.177 КПК України, остільки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні, відповідно до ст.12 КК України, у тяжкому та особливо тяжкому злочинів, та існує реальний ризик того, що обвинувачені можуть здійснити спробу переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані їм злочини. Окрім того, судом вірно врахована суспільна небезпечність кримінального правопорушення, зумовленої наслідками не лише конкретних осіб, а й для суспільства в цілому.
Колегія суддів вважає, що зазначений ризик є реальним та не зменшився.
Продовження існування зазначеного вище ризику, виправдовує подальше перебування обвинувачених під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру інкримінованого злочину, та більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинувачених.
Тому, більш м`який запобіжний захід, крім тримання під вартою, буде недостатнім для виконання завдань кримінального провадження.
Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під вартою, в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
Булу суду першої інстанції відомі і ті дані, про які йдеться в апеляційних скаргах.
Апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, акцентуючи увагу на тому, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою. Проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Європейський Суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Ухвала за своїм змістом є належно вмотивованою, обґрунтованою та законною.
Істотних порушень вимог КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.
З огляду на викладене, колегія суддів, вважає необхідним зазначені апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції, - без змін.
Керуючись ст. ст. 197, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2021 року про продовження строків застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:
______________ _______________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4