Справа № 490/7638/21
н/п 1-кп/490/677/2021
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 грудня 2021 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м. Миколаїв Миколаївської області, за національністю українець, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, офіційно ти тимчасового не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 17.09.2015 Веселиніським районним судом Миколаївської області за ч. 2 ст. 121, ст. 69, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки; 01.12.2015 Апеляціцним судом Миколаївської області переглядом Вироку Веселинівського районного суду Миколаївської області від 17.09.2015 за ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 років; 27.09.2016 Вищим спеціалізованим судом України переглядом вироку за ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 357, ст. 69, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 років, -
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3
28.07.2021 року у період часу з 00:00 по 21:30, ОСОБА_3 перебував у першому під`їзді будинку №140 по пр. Центральному у м. Миколаєві, де на першому поверсі побачив, що у тамбурному приміщенні зберігається дитяча коляска, сіро-рожевого кольору. В цей час в останнього виник злочинний, корисливий умисел направлений на таємне викрадення дитячої коляски марки «Anmar Zico», з метою власного незаконного збагачення.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих спонукань, ОСОБА_3 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність, скориставшись тим, що його злочинні дії були не помітні для оточуючих, викрав дитячу коляску, сіро-рожевого кольору, марки «Anmar Zico», яка належить ОСОБА_5 .
Після чого, ОСОБА_3 утримуючи викрадене майно при собі, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_5 матеріальних збитків на суму 1150,00 грн.
Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, що полягає у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав повністю.
Враховуючи, що в судовому засіданні обвинувачений свою провину визнав у повному обсязі, не оспорював обставини вчинення кримінального правопорушення, суд, на підставі ч. 3статті 349 КПК України, оскільки проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, визначивши обсяг та порядок дослідження доказів такий як, допит обвинуваченого, дослідження документів, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Під час допиту ОСОБА_3 суду надав показання, що у будинку АДРЕСА_2 на першому поверсі у тамбурному приміщенні побачив дитячу коляску та викрав дану річ. Дитячу коляску здав на металоприйом, гроші, які отримав від здачі вказаної речі витратив на себе. У скоєному розкаявся.
Даючи оцінку показанням ОСОБА_3 суд визнає їх правдивими та достовірними, оскільки вони послідовно, об`єктивно і повно відображають обстановку і обставини скоєного кримінального правопорушення, підстав для самообмови судом не встановлено.
Приймаючи до уваги показання, надані суду обвинуваченим, враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорюються обставини справи, доведеність вини обвинуваченого та кваліфікацію його дій, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України, що полягає у як таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинене повторно доведена.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Досліджуючи відомості про особу обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_3 раніше судимий, з 27.08.2014 р. до 23.05.2019 р. відбував покарання в установі Державної кримінально-виконавчої служби, та 23.05.2019 звільнений з ДУ «Миколаївська виправна колонія (№50)» на підставі закінчення строку покарання, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, не працює, не має міцних соціальних звязків, на шлях виправлення не став.
Згідно висновку досудової доповіді центру пробації, встановлено, що ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_3 є високою, оскільки існує багато факторів, які підвищують зазначений ризик, це відсутність роботи та потреба у стабільності джерела доходів, соціальні зв`язки з рідними і близькими особами, зловживання алкоголем.
Обставин, які, відповідно до статей 66, 67 КК України, пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_3 судом не встановлено.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
При призначенні міри покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, відомості про особу обвинуваченого.
З урахуванням викладеного, за сукупності наведених вище обставин, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення обвинувачуваного і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень призначити йому покарання у межах санкції ч. 2 статті 185 Кримінального кодексу України у вигляді 1 року 6 місяців позбавлення волі.
На переконання суду, призначена міра покарання є справедливою і достатньою для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 , слугуватиме попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме принципам гуманності й справедливості кримінального судочинства, а також розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.
Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до вимог статті 100 КПК України.
Цивільний позов у кримінальному провадженні відсутній, запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.
Керуючись ст. ст. 100, 124, 368-370, 373, 374, 381-382 КПК України, суд, -
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 статті 185 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців.
-дитяча коляска, сіро-рожевого кольору, марки «Anmar Zico» залишити у потерпілої ОСОБА_5 .
Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суд у після його проголошення негайно вручити засудженому і прокурору.

Суддя ОСОБА_1