ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/9989/21 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/813/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: про умовно-дострокове звільнення від
відбування покарання
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участі прокурора: ОСОБА_6

засудженого: ОСОБА_7

адвоката: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_8 та засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 07 липня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого:

ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Великолепетиського районного суду Херсонської області від 02.03.2018 року за ч.2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 07 липня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить переглянути рішення та застосувати до нього ст. 81 КК України.

Зазначає, що суд першої інстанції не врахував те, що він є інвалідом 3 групи, потерпілим від аварії на ЧАЕС. В установі виконання покарання не має роботи для людей з обмеженими можливостями.

Він має 3 заохочення, доглядає за матір`ю 1947 року народження, відбув 2/ 3 частини призначеного покарання, а тому просить застосувати до нього умовно- дострокове звільнення.

При цьому зауважує, що адміністрація установи виконання покарання не заперечує проти задоволення його клопотання.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання засудженого.

Вказує, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про відсутність достатніх підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 .

Суд не дав належної оцінки тому, що засуджений відбув 2/3 частини призначеного покарання. Є інвалідом 3 групи, а відтак не може бути працевлаштований з об`єктивних причин.

Не врахував суд, що ОСОБА_7 визнав вину повністю, розкаявся та зробив для себе відповідні висновки. Загалом він характеризується позитивно, три рази заохочувався, має 5 стягнень, які погашені.

Стверджує, що відбуття певної частини покарання, наявність великої кількості заохочень, факт неможливості з об`єктивних підстав працевлаштування засудженого є достатніми підставами для умовно-дострокового звільнення.

Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного розгляду.
Засуджений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали доводи та вимоги апеляційних скарг.

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційних вимог сторони захисту.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Мотиви суду.
Відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою й ставленням до праці довів своє виправлення.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Відповідно до ст. 6 КВК України - виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 відбуває покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, призначене вироком Великолепетиського районного суду від 02.03.2018 року за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України.

Початок строку відбування покарання обраховано з 11.07.2018 року, кінець строку 11.01.2022 року.

На день звернення до суду із поданням про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 відбув 2/3 частини призначеного покарання.

Зі змісту характеристики видно, що ОСОБА_7 в ДУ «Північна виправна колонія №90» відбуває покарання з 05 вересня 2018 року. За період відбування покарання засуджений характеризується позитивно. На даний час діючих стягнень не має. Заохочувався 3 рази. На виробничій зоні установи не працевлаштований. З представниками установи ввічливий. На заходи виховного впливу реагує. Приймає активну участь у ремонтних роботах, які проводяться на відділенні. Згідно вироку має позов, але постанови про відкриття виконавчого провадження до установи не надходило.

У квітні 2020 року комісією установи виконання покарання було відмовлено у зверненні до суду із поданням про заміну засудженому невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, як особі, що не стала на шлях виправлення, а у листопаді 2020 року відмовлено у зверненні до суду із поданням про умовно дострокове звільнення як особі, яка не довела свого виправлення.

Доказів того, що з цього часу засуджений довів своє виправлення та готовність до правослухняної та самокерованої поведінки, суду не надано.

Вбачається, що на засудженого 5 разів накладалися дисциплінарні стягнення у виді догани, суворої догани. На теперішній час дисциплінарні стягнення зняті та погашені, проте ці відомості свідчать, що поведінка засудженого протягом всього часу відбування покарання не була сумлінною.

Із матеріалів кримінального провадження слідує, що ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння злочинів, в тому числі злочинів проти власності.

Наразі він відбуває покарання за тяжкий злочин проти власності скоєний у період іспитового строку за попереднім вироком, що вказує на підвищену суспільну небезпечність особи засудженого та його схильність до скоєння кримінально-караних діянь.

Нівелюючи гуманне ставлення зі сторони держави, пов`язане із застосуванням відносно нього інституту звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_7 продовжив вчиняти злочини, що свідчить про відсутність у нього дійсного наміру та бажання виправитися та готовності до правомірного способу життя.

Проаналізувавши дані про поведінку засудженого за весь час відбування покарання, а також дані, що характеризують особу засудженого в цілому, відомості про тяжкість вчиненого ним злочину та його суспільну небезпечність, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 .

На переконання колегії суддів, процес виправлення засудженого не досяг тієї стадії, на якій відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним.

Умовно-дострокове звільнення засудженого застосовується лише у разі доведення його виправлення, тобто досягнення мети покарання, як на тому вірно наголошує суд першої інстанції.

Відсутність у засудженого діючих дисциплінарних стягнень не можна визнати тим чинником, який беззаперечно доводить його виправлення.

Дотримання умов режиму відбування покарання є мірою необхідної поведінки, обов`язком особи, засудженої до відбування покарання у виді позбавлення волі.

Наявність невеликої кількості заохочень у засудженого, відбуття ним визначеної законом частини строку покарання, дотримання умов режиму відбування покарання, не можуть бути визнані достатніми підставами для застосування ст. 81 КК України, оскільки ці відомості, як вже було зазначено, підлягають врахуванню у сукупності з відомостями про тяжкість вчиненого засудженим злочину, його суспільною небезпечністю та репутацією особи засудженого в цілому за весь час відбування покарання.

Посилання апелянтів на те, шо засуджений є інвалідом 3 групи, як на підставу для застосування ст. 81 КК України колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки відомості про стан здоров`я засудженого не є тими обставинами, які безпосередньо пов`язані з процесом відбування засудженим покарання та жодним чином не підтверджують процес виправлення засудженого, а тому не можуть бути визнані підставою для умовно-дострокового звільнення від відбування призначеного покарання.

Твердження про те, що судом не було враховано визнання вини та щире каяття засудженого колегія суддів до уваги не приймає, оскільки ці обставини враховуються судом при визначенні виду та міри покарання, і не впливають на висновок про те, що засуджений своєю поведінкою не довів своє виправлення на час звернення із заявою про застосування до нього умовно- дострокового звільнення.

Доводи апеляційних скарг про те, що суд першої інстанції не врахував всі обставини та належним чином не мотивував своє рішення, є безпідставними, оскільки суд всебічно, повно дослідив відомості, які надані установою виконання покарання.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно застосував положення ст. 81 КК України, належним чином мотивував своє рішення і доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали не встановлено.

Керуючись ст. 404, 407, 419, 376 ч. 2 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Залишити без змін ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 07 липня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: (три підписи)

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4