УХВАЛА
Іменем України

02.11.2021 Справа №607/19882/21 Провадження № 1-кс/607/6462/2021

м. Тернопіль

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області клопотання слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Кременецької окружної прокуратури Тернопільської області ОСОБА_3 , під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001448 від 22.05.2018 про застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання до

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чортків Тернопільської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, який має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого лікарем акушером-гінекологом комунального неприбуткового підприємства «Тернопільський обласний клінічний перинатальний центр «Мати і дитина» Тернопільської обласної ради, особи з третьою групою інвалідності, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України,

УСТАНОВИВ:

02.11.2021 слідчий СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 звернулась до слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання до підозрюваного ОСОБА_4 під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001448 від 22.05.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що 22.05.2018 до Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області звернувся ОСОБА_7 із письмовою заявою, в якій просив притягнути до кримінальної відповідальності медичних працівників Тернопільського обласного клінічного перинатального центру «Мати і дитина», що на вул. Замковій, 10 в м. Тернополі, які неналежно виконували свої професійні обов`язки, що призвело до смерті його новонародженої дитини ОСОБА_8 .

За даним фактом 22.05.2018 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості та розпочате кримінальне провадження № 0001448 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України.

Так, під час досудового розслідування встановлено, що ведення вагітної ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки м. Тернопіль, проводилось в умовах жіночої консультації № 1 КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня № 2» та Тернопільського обласного клінічного перинатального центру «Мати і дитина», які розташовані на вул. Замковій, 10 в м. Тернополі. Зокрема, ОСОБА_9 в періоди часу з 17.10.2017 до 31.10.2017, з 28.11.2017 до 12.12.2017, з 03.01.2018 до 19.01.2018, з 23.01.2018 до 06.02.2018, з 21.02.2018 до 05.03.2018, з 11.03.2018 до 09.04.2018 перебувала на стаціонарному обстеженні та лікуванні у гінекологічному відділенні та відділенні патології вагітних Тернопільського обласного клінічного перинатального центру «Мати і дитина». Згідно з медичною документацією лікуючим лікарем ОСОБА_9 було визначено лікаря-акушера гінеколога ОСОБА_4 .

05.04.2018 лікарями Тернопільського обласного клінічного перинатального центру «Мати і дитина» під час ведення пологів у ОСОБА_9 було прийнято рішення завершити пологи шляхом виконання операції вакуум екстракції плоду, яку проводив головний лікар ОСОБА_10 . Новонародженій дитині ОСОБА_9 - хлопчику ОСОБА_11 були проведені заходи первинної реанімації та госпіталізовано у відділення інтенсивної терапії Тернопільського обласного клінічного перинатального центру «Мати і дитина», де він перебував на стаціонарному лікуванні з 05.04.2018 до 09.04.2018 з діагнозом: Важка асфіксія новонародженого. Важка форма ураження ЦНС гіпоксично-геморагічного ґенезу. Набряк головного мозку. Двобічна пневмонія змішаного ґенезу. ДН III ст. ДВЗ-синдром. Поліорганна недостатність. ІНФОРМАЦІЯ_3 новонароджений ОСОБА_12 помер.

29.10.2021 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 01.01.2008 згідно з витягом з наказу Тернопільського обласного перинатального центру «Мати і дитина» № 4-К від 02.01.2008 ОСОБА_4 прийнято на роботу на посаду лікаря акушер-гінеколога.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людини, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» кожний громадянин України має право на охорону здоров`я, що передбачає, серед іншого, кваліфіковану медичну допомогу.

Стаття 33 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» передбачає, що медична допомога надається відповідно до медичних показань професійно підготовленими медичними працівниками, які зобов`язані сприяти охороні та зміцненню здоров`я людей, запобіганню і лікуванню захворювань, надавати своєчасну та кваліфіковану медичну і лікарську допомогу.

Норма статті 34 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» передбачає, що лікуючий лікар - лікар закладу охорони здоров`я, який надає медичну допомогу пацієнту в період його обстеження та лікування, зобов`язаний своєчасно та кваліфіковано обстежити та лікувати пацієнта.

Згідно з примірним положенням про лікаря-акушера-гінеколога акушерського (гінекологічного) відділення, затвердженим Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 620 від 29.12.2003, ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді лікаря акушер-гінеколога забезпечував: надання кваліфікованої планової та невідкладної стаціонарної акушерсько-гінекологічної допомоги відповідно до кваліфікаційної категорії; контроль виконання фахівцями лікарських призначень, маніпуляцій; проведення аналізу показників своєї роботи, ефективності і віддалених результатів лікування хворих; забезпечення своєчасного оформлення та видачі документів щодо відпустки по вагітності та пологах, лікарняного листка у випадках тимчасової непрацездатності, направлення на лікарсько-консультативну комісію та ВТЕК; проведення санітарно-просвітницької роботи з питань збереження та зміцнення репродуктивного здоров`я; профілактики ускладнень вагітності та пологів; переваг грудного вигодовування новонароджених, профілактики ЗПСШ, ВІЛ, СНІДу; планування сім`ї; вроджених вад розвитку, онкозахворювань та інше; впровадження у діяльність «Нормативів надання стаціонарної акушерсько-гінекологічної та неонатологічної допомоги»; володіння сучасними методами обстеження, діагностики та лікування акушерської, гінекологічної патології; ведення первинної медичної документації відповідно до вимог галузевих нормативних документів; участь у обходах завідуючого відділенням; своєчасне інформування завідуючого відділенням про стан тяжких пацієнтів; чергування відповідно до затвердженого графіку; надання інформації родичам (близьким) про стан здоров`я пацієнтів відповідно до принципів медичної етики та деонтології; дотримання правил особистого захисту при роботі з кров`ю тощо.

З 11.03.2018 до 09.04.2018 ОСОБА_9 знаходилась на стаціонарному лікуванні в Тернопільському обласному клінічному перинатальному центрі «Мати і дитина» у відділені патології вагітних з приводу першої вагітності та 04.04.2018 ОСОБА_4 надано дозвіл бути лікуючим лікарем на пологах у ОСОБА_9 .

Так, 05.04.2018 в період часу з 10 год. 20 хв. до 13 год. 10 хв. ОСОБА_4 , будучи лікуючим лікарем ОСОБА_9 , під час ведення допологової підготовки та приймаючи пологи у вагітної ОСОБА_9 у пологовому відділені Тернопільського обласного перинатального центру «Мати і дитина», що на вул. Замковій, 10 в м. Тернополі, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків, хоча повинен був і міг їх передбачити, діючи із злочинною недбалістю, неналежно виконував свої професійні обов`язки внаслідок недбалого та несумлінного ставлення до них, а саме: у порушення вимог наказу Міністерства охорони здоров`я України № 900 від 27.12.2006 «Про затвердження клінічного протоколу з акушерської допомоги «Дистрес плода при вагітності та під час пологів» (далі за текстом - наказ МОЗ № 900) зобов`язаний був здійснювати спостереження за плодом під час пологів, яке полягає у своєчасному визначенні дистресу плоду, ознаками якого є патологічна частота серцевих скорочень (понад 170 ударів на хвилину або нижче 110 ударів за хвилину), несвоєчасно і некваліфіковано розцінив кардіотокографічні записи, згідно з якими перші ознаки дистресу плоду з`явилися у період з 10 год. 20 хв. до 10 год. 25 хв. та о 10 год. 40 хв. (децеларації більше 50 ударів за хвилину впродовж двох хвилин) не встановив правильний діагноз - розвиток гострого дистресу плоду; у порушені наказу МОЗ № 900, а саме таблиці 2 «Оцінка результатів КТГ під час пологів та тактики ведення пологів», яка передбачає, що в І період пологів за такої оцінки стану плоду (децеларації більше 50 ударів за хвилину впродовж двох хвилин) необхідно здійснити кесарів розтин та п. 5 розділу «Тактики ведення пологів», який вказує на те, що при визначені дистресу плода необхідне термінове розродження у першому періоді пологів-кесарів розтин, з 10 год. 40 хв. не прийняв рішення щодо термінового пологорозрішення шляхом кесарівого розтину та з вказаного часу в порушенні вимог наказу МОЗ № 900, який передбачає, що показання для екстреного розродження є досягнення хоча б одним показником КТГ рівня, що свідчить про дистрес плоду (перші ознаки дистресу плоду з`явилися у період з 10 год. 20 хв. до 10 год. 25 хв. та о 10 год. 40 хв.), неправильно визначив підставу до термінового пологорозрішення слабка пологова діяльність, а не дистрес плоду, а у подальшому о 13 год. 00 хв. запізніло прийняв рішення щодо проведення пологорозрішеня ОСОБА_9 шляхом вакуум-екстракції плоду.

Наведені вище порушення призвели до внутрішньоутробної асфіксії плоду інтранатального типу та народження дитини у стані вкрай важкої асфіксії з її подальшим ускладнення у вигляді поліорганної недостатності, в основі якої лежать системні гемодинамічні зміни у внутрішніх органах з розвитком синдрому внутрішньо-судинного дисемінованого згортання з переважанням геморагічного компоненту, що призвело до вторинних змін у внутрішніх органах - набряку головного мозку з периваскулярними крововиливами у тканини мозку, набряково-геморагічному ураженню легень, гострим дистрофічно-некротичним вогнищевим змінам у міокарді, геморагічному просочуванні тканини наднирників, масивним крововиливам у тканини нирок.

Через патологічні зміни внутрішніх органів новонародженого ОСОБА_8 , що розвинулись унаслідок його народження у стані вкрай тяжкої асфіксії, через допущення лікуючим лікарем ОСОБА_4 дефектів у наданні медичної допомоги організаційно-тактичного та діагностичного-лікувального характеру, а саме недооцінення ризиків вагітності і пологів, неправильне обрання тактики пологорозрішення у 1-му періоді пологів шляхом кесарів розтину, несвоєчасне і некваліфіковане розцінення результатів інструментальних досліджень (кардіотокографії), недіагностування дистресу плоду, а у подальшому несвоєчасне прийняття рішення щодо застосування вакуум-екстракції плоду у ІІ періоді пологів, ІНФОРМАЦІЯ_3 о 13 год. 10 хв. новонароджений ОСОБА_8 помер.

Зважаючи на викладене, між неналежним виконанням лікуючим лікарем ОСОБА_4 своїх професійних обов`язків при наданні медичної допомоги породіллі ОСОБА_9 , що виразилось у наданні неналежної медичної допомоги організаційно-тактичного та діагностично-лікувального характеру, зокрема недооціненні ризиків вагітності і пологів, неправильному обранні тактики пологорозрішення, несвоєчасному і некваліфікованому розціненні результатів інструментальних досліджень (кардіотокографії), невчасному діагностуванні дистресу плоду, несвоєчасному прийнятті рішення щодо застосування вакуум-екстракціі плоду, що призвело до важкої асфіксії новонародженого ОСОБА_8 , яке ускладнилось поліорганною недостатністю, знаходяться у причинному зв`язку із настанням смерті останнього.

Слідчий зазначає, що у кримінальному провадженні № 0001448 від 22.05.2018 наявна обґрунтована підозра щодо вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України, що підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами.

Також необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання слідчий доводить наявністю ризиків, передбачених п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримала з підстав, зазначених у ньому, та просила клопотання задовольнити повністю. Зазначила, що ризик переховування від органу досудового розслідування та/або суду підтверджується не лише тяжкістю покарання, а всією сукупністю обставин, які враховуються під час застосування запобіжного заходу. Також вказала, що існує ризик знищення, спотворення або приховання документів, зокрема на даний час не витребувані посадові обов`язки ОСОБА_4 , які останній з метою перешкоджання здійсненню досудового розслідування може знищити або приховати. Крім цього, вважає, що наявний ризик впливу на потерпілого та свідків, оскільки серед останніх є колеги підозрюваного, яких ОСОБА_4 особисто знає та може здійснювати на них вплив з метою дачі ними неправдивих показань на його користь. Також зазначила, що обов`язки необхідно покласти на підозрюваного строком на 2 місяці.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_5 заперечував проти клопотання з підстав необґрунтованості підозри та формальності заявлених ризиків. Зазначив, що у повідомленні про підозру сторона обвинувачення посилається на порушення нормативно-правових актів, які не були чинні станом на момент вчинення кримінального правопорушення. Вказав, що сторона захисту має на меті довести невинуватість ОСОБА_4 , однак сторона обинувачення протидіє цьому, зокрема не надає матеріали кримінального провадження для ознайомлення. Також зазначив, що ризик знищення, приховання або спотворення документів не є обґрунтованим, а посилання сторони захисту на можливе знищення посадової інструкції ОСОБА_4 спростовується тим, що остання має зберігатися у відділі кадрів, а відтак підозрюваний не може вчинити відносно вказаного документу будь-які протиправні дії. Також зауважив, що від моменту вчинення кримінального правопорушення пройшло більше ніж три роки, однак ОСОБА_4 жодним чином не впливав на потерпілого та свідків, не переховувався та не вчиняв дії з метою знищення або приховання документів. Крім цього, просив врахувати наявність у ОСОБА_4 міцних соціальних зв`язків.

У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_4 підтримав позицію свого захисника. Вказав, що пред`явлена йому підозра не є обґрунтованою, оскільки він не був лікуючим лікарем ОСОБА_9 та під час консиліуму головний лікар відсторонив його.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши зміст клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, у тому числі наявність в нього родини утриманців; наявність постійного місця проживання у підозрюваного; наявність судимостей; репутацію підозрюваного та майновий стан.

Частина 1 ст. 179 КПК України визначає, що особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001448 від 22.05.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України.

29.10.2021 у даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України.

Про обґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_4 та його можливу причетність до вчинення кримінального правопорушення свідчать долучені до клопотання матеріали кримінального провадження у їх сукупності, а саме: протокол прийняття усної заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 22.05.2018; протокол додаткового допиту потерпілого ОСОБА_7 від 13.05.2020; протокол допиту свідка ОСОБА_9 від 06.06.2018; протокол допиту свідка ОСОБА_13 від 07.02.2019; висновок експерта за результатами комплексної комп`ютерно-технічної експертизи та криміналістичної експертизи відео-, звукозапису № 5753/378 від 31.01.2020; заяви ОСОБА_4 та ОСОБА_9 від 04.04.2018; медичні документи ОСОБА_9 .

Більше того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (рішення № 14310/88 від 23.10.1994) суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Отже, з урахуванням змісту долучених до клопотання матеріалів кримінального провадження у їх сукупності, слідчий суддя встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на даному етапі розслідування достатньою сукупністю доказів.

Враховуючи, що слідчий суддя на цьому етапі провадження лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні дані слідчий суддя доходить висновку про обґрунтованість підозри та можливу причетність ОСОБА_4 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Розглядаючи питання наявності ризиків, на які посилався прокурор, та позицію сторони захисту щодо їх недоведеності, слідчий суддя зазначає таке.

В обґрунтування необхідності застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання прокурор посилався на наявність ризиків, передбачених п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні.
Щодо ризику впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, то ст. 23 КПК України встановлює принцип безпосередності дослідження показань, за змістом якого суд досліджує докази безпосередньо і показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Тобто доказове значення у кримінальному провадженні матимуть саме ті показання потерпілих та свідків, які будуть надані останніми безпосередньо під час судового розгляду у судовому засіданні, а не надані ними в ході досудового розслідування. Вказане доводить, що з метою зміни потерпілим та свідками своїх показань на користь підозрюваного або відмови від дачі показань останній може впливати на вказаних осіб у незаконний спосіб. При цьому слідчий суддя також враховує той факт, що підозрюваний обізнаний про особу потерпілого та свідків, а також, що останні є його колегами та знайомими, що свідчить про високу ймовірність здійснення такого впливу. З урахуванням викладеного слідчий суддя вважає, що ризик впливу на потерпілого та свідків є досить вірогідним та доведеним стороною обвинувачення.

Разом з тим слідчий суддя вважає, що ризик того, що ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду не є доведеним прокурором належними та допустимими доказами. Дійсно, основний вид покарання за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 140 КК України, визначений, зокрема у виді позбавлення волі на строк до трьох років, що може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від суду, а відтак і суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Однак визначений законом строк цього покарання не виключає можливості застосування судом до ОСОБА_4 ст. 75 КК України та звільнення його від відбування покарання з іспитовим строком. Крім цього, такий ризик спростовується тим, що підозрюваний не уникає від слідства, з`являється за викликами до слідчого та слідчого судді. Також слідчий суддя враховує особу підозрюваного та наявність у ОСОБА_4 міцних соціальних зв`язків, зокрема, що останній одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, а також має постійне місце проживання та роботи. З урахуванням викладеного слідчий суддя вважає, що такий ризик не є доведеним, а тому не може покладатись в основу рішення про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.

Так само слідчий суддя вважає необґрунтованим ризик того, що підозрюваний може знищити, сховати або спотворити документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Так, посилання прокурора, що на даний час не отримано посадових обов`язків ОСОБА_4 не є належним обґрунтуванням даного ризику, оскільки такі посадові обов`язки мають зберігатися у відділі кадрівКНП «Тернопільський обласний клінічний перинатальний центр «Мати і дитина», а не безпосередньо у володінні ОСОБА_4 . При цьому підозрюваний не є керівником вказаної установи та позбавлений можливості надати будь-які вказівки з приводу знищення чи приховання такого документа. Більше того, враховуючи, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , було вчинене у 2018 році, слідчий суддя вважає сумнівним, що у разі наявності наміру знищити чи приховати будь-які документи, що мають значення у цьому кримінальному провадженні, підозрюваний не мав можливості за цей час вчинити такі протиправні дії. Однак стороною обвинувачення не зазначено у клопотанні та не підтверджено у судовому засіданні наявність конкретних фактів, які б підтверджували протиправну поведінку підозрюваного щодо знищення наявних чи створення і підроблення нових документів.

За таких підстав слідчий суддя доходить висновку, що прокурором доведено, що для здійснення мети, передбаченої ч. 1 ст. 177 КПК України, є необхідним застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід і при цьому саме особисте зобов`язання може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.
Слідчий суддя також враховує обставини, визначені ст. 178 КПК України, зокрема, що підозрюваний одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей а також має постійне місце проживання та роботи і доходить висновку, що обраний запобіжний захід є пропорційним меті та завданням цього кримінального провадження.

При визначенні обсягу обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, які необхідно покласти на підозрюваного, слідчий суддя вважає, що запропоновані прокурором обов`язки є достатніми для забезпечення належної поведінки ОСОБА_4 .

Однак враховуючи те, що під час розгляду даного клопотання було встановлено відсутність ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду, слідчий суддя вважає за можливе не покладати на підозрюваного обов`язок не відлучатися за межі Тернопільської області, без дозволу слідчого, прокурора чи суду та обов`язок здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон.

Керуючись ст. 177, 178, 179, 193, 194, 196, 205, 309, 369-372, 532 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання до підозрюваного ОСОБА_4 під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001448 від 22.05.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України, задовольнити частково.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 зобов`язання виконувати обов`язки, передбачені статтею 194 Кримінального процесуального кодексу України, а саме: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора чи суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками у цьому кримінальному провадженні.

Повідомити підозрюваному ОСОБА_4 письмово під розпис покладені на нього обов`язки та роз`яснити, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
В іншій частині клопотання відмовити.
Встановити строк дії покладених на підозрюваного обов`язків до 29.12.2021.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на слідчого у даному кримінальному провадженні.
Копію ухвали негайно після її оголошення вручити підозрюваному ОСОБА_4 .
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1