Справа №576/2761/20 Головуючий у І-й інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/706/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
С У М С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
судді Сумського апеляційного суду
стосовно ухвали колегії суддів Сумського апеляційного суду від 29 жовтня 2021 року у кримінальному провадженні № 576/2761/20 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 10.02.2021
щодо ухвали колегії суддів Сумського апеляційного суду від 29 жовтня 2021 року за результатом перегляду кримінального провадження № 576/2761/20 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 10.02.2021, яким ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого, визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України,
Вироком Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 10.02.2021 ОСОБА_5 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, і йому призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керування т/з строком на 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 400000 грн, а на користь держави 8697,16 грн процесуальних витрат.

В поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_5 визнати виним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, і призначити покарання у виді 3-х років позбавлення волі з позбавленням права керування т/з на строк 1 рік, звільнивши від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на строк 2 роки. Відмовити у задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_6 про стягнення з ОСОБА_5 моральної шкоди у сумі 400000 грн.

Зазначає про суворість призначеного судом першої інстанції покарання, не врахування необережної форми вини, факт перебування у трудових відносинах із ФОП ОСОБА_7 , його дії, а саме, відразу після ДТП (не залишив потерпілого, викликав поліцію та швидку допомогу), сприяння слідству, порушення потерпілим правил дорожнього руху під час руху по дорозі у темну пору, відсутність попередніх судимостей, наявність на утриманні дружини із тяжкою хворобою. Задовольняючи цивільний позов суд не з`ясував питання матеріального становища обвинуваченого та фактів сплати страхових виплат на користь ОСОБА_8 у розмірі 50076 грн та на користь ОСОБА_9 у розмірі 7408 грн, перебування обвинуваченого під час ДТП у трудових відносинах, а тому позов заявлений не до належного відповідача, яким є роботодавець ОСОБА_5 , не підлягає задоволенню.

За результатом апеляційного перегляду кримінальної справи апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_10 задоволено частково.

Вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 10.02.2021 відносно призначеного покарання ОСОБА_5 змінено через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, в іншій частині залишено без змін.

Не змінюючи кваліфікацію вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення і засудженого за ч. 2 ст. 286 КК України до призначеного судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки., на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік, з покладенням на нього обов`язків передбачених ст. 76 КК України. Вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову залишено без змін.

Не погоджуюсь з ухвалою апеляційного суду в частині залишення без змін вироку суду першої інстанції щодо задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_11 і стягнення із засудженого ОСОБА_5 на її користь відшкодування моральної шкоди 400000грн.

На стадії досудового розслідування потерпіла ОСОБА_6 заявила позовні вимоги до обвинуваченого ОСОБА_5 про відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 400000 грн у зв`язку із смертю її батька ОСОБА_9 , який помер в результаті отриманих тілесних ушкоджень при дорожньо-транспортній пригоді, що відбулась через винні дії водія ОСОБА_5 - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого. У мотивах позову зазначено, що внаслідок загибелі батька вона та її рідні зазнали душевних страждань. До позову додатні документи, які доводять її родинні відносини із загиблим. Даних проте, що потерпіла ОСОБА_6 цим позовом дії в інтересах інших рідних загиблого матеріали цивільного позову не мають.

У обвинувальному акті від 24.12.2020 року не відображені обставини, що водій ОСОБА_5 керуючи автомобілем «КАМАЗ -5511» д.н. НОМЕР_1 з причепом ГКБ 8350, д.н. НОМЕР_2 знаходився у трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_12 , у якого працював водієм і керував під час ДТП транспортним засобом, власником якого була застрахована цивільно-правова відповідальність у страховій компанії ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» ( далі СК «Княжа»).

У підготовчому судовому засіданні 21.01.2021р. суд першої інстанції також не з`ясовував ці питання і призначив кримінальну справу до судового розгляду на 08.02.2021р.

08.02.2021р. відбувся судовий розгляд справи і 10.02.2021 оголошено вирок, яким ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь потерпілій ОСОБА_6 400000 грн моральної шкоди, спричиненої злочином.

У мотивувальні частині вироку суд першої інстанції вказав, що заявлений цивільний позов підлягає задоволенню, оскільки підсудний ОСОБА_5 визнав позов повністю і ним не оспорюється. Керуючись загальними нормами ст. 1167 ЦК України з урахуванням характеру скоєного злочину, глибини моральних страждань потерпілої, їх тривалість та ступень негативного впливу, визнав розмір заявленого повному таким, що повністю відповідає глибині моральних страждань, відповідає принципам розумності та справедливості і тому підлягає задоволенню.

Отже, суд першої інстанції, розглядаючи цивільний позов у кримінальному провадженні, через визнання підсудним заявленого до нього позову, не з`ясовував суттєві питання цивільної відповідальності підсудного для правильного і справедливого його вирішення, не дотримався приписів частини 5 ст. 128 КПК України, не засовував ст.51 ЦПК України і вирішив у обвинуваченого питання заміни неналежного відповідача, чим допустив порушення норм цивільного законодавства, яким врегульовані питання відшкодування моральної шкоди завдану працівником, який під час виконання трудових обов`язків порушив правила безпеки дорожнього руху і скоїв наїзд на батька потерпілої ОСОБА_6 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження від яких наступила смерть, і керував автомобілем, власником якого була застрахована цивільно-правова відповідальність.

Таким чином, як на стадії досудового розслідування, так і судового розгляду справи, вказані обставини не з`ясовувалися, оскільки ОСОБА_5 як вину у вчиненні кримінального правопорушення, так і заявлений розмір цивільного позову визнав, однак у разі визнання відповідачем позову суд тільки за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Оскаржуючи в цій частині вирок в доводах апеляційної скарги адвоката ОСОБА_4 наведено, що потерпіла в рахунок відшкодування моральної шкоди вже отримала за рахунок страхової виплати від страхової компанії СК «Княжа» 50076 грн., які були нараховані за заявами ОСОБА_8 , ОСОБА_13 та ОСОБА_6 і за погодженням із ОСОБА_13 та ОСОБА_6 виплачені на користь ОСОБА_8 у розмірі 50076,00 грн

(4173грн х12мін.) Отже частка виплаченої страхової суми в рахунок відшкодування моральної шкоди ОСОБА_6 становить 16692 грн.

Захисником порушено питання, що засуджений ОСОБА_5 перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_7 , власником застрахованих транспортних засобів, але це питання з незрозумілих причин не були з`ясовані судом і призвели до ухвалення незаконного рішення в частині вирішення цивільного спору, притому, що суду було відомо про ці обставини, що підтверджується вироком, в т.ч. розділом про вирішення долі речових доказів. За вироком і автомобіль, і причеп повернуті власнику ОСОБА_7 .

Окрім того в матеріалах справи ( а.с.50) є розписка про отримання власником ФОП ОСОБА_7 автомобіля та причепа.

Вважає, що при вирішенні цивільного спору судом не застосовані належні норми статей 1172, 1194 ЦК України і ч.1 ст. 128 КПК України.

До апеляційної скарги долучені нові докази, а саме: трудова книжка ОСОБА_5 із записом за №23 про прийняття на роботу ФОП ОСОБА_7 , запити адвоката і відповідь СК «Княжа» щодо виплати страхової суми, поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/5057160 від 09.04.2019р. та документи переказу від 02.03.2021 на ім`я ОСОБА_6 на суму 10000 грн.

Під час судового розгляду апеляційним судом досліджувалися матеріали апеляційної скарги разом із новими доказами. Потерпіла ОСОБА_6 участь в суді апеляційного суду не прийняла, а тому встановлені обставини не були спростовані.

Апеляційний суд, відхиляючи доводи апеляційної скарги щодо оскарження вироку в частині задоволення цивільного позову, посилається на те, що оскільки у даному випадку цивільний позов є похідним від кримінального провадження і підставою виникнення таких правовідносин є факт вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 кримінального правопорушення, а не цивільно-правові відносини між сторонами, а тому потерпіла ОСОБА_6 цілком вірно скористалася своїм процесуальним правом і пред`явила цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_5 (ч. 1 ст. 128 КПК). Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ч. 1-2 ст.1 КПК), а завданнями кримінального провадження є захист особи від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З таким висновком повністю погодитися не можу виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За змістом ст.55 цього Кодексу потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

За змістом частини 1 ст. 62 цього Кодексу цивільний відповідач у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану кримінально-протиправними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно частин 1,5 ст. 128 цього Кодексу особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

У частині ст. 129 цього Кодексу передбачено, що, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Аналізуючи наведені норми кримінального процесуального закону приходу до висновку, що потерпіла ОСОБА_6 , якій кримінальним правопорушенням завдано моральну шкоду, має право вибору і подати цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_5 , як до особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, або до фізичної особи ФОП ОСОБА_7 , який за законом несе цивільну відповідальність, передбачену нормами матеріального закону, а саме, ст. 1172 ЦК України, як фізична особа з якою обвинувачений перебував у трудових відносинах, із застосуванням ст.1194 цього Кодексу, якою визначено порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, і Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Отже, оскільки питання заміни неналежного відповідача належним нормами кримінального процесуального закону не врегульовані, суд у підготовчому судовому засіданні керуючись ст.51 ЦПК України повинен був з`ясувати у потерпілої питання про заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідачем ФОП ОСОБА_7 .

Норми статті 128 КПК України визначають підстави застосування у кримінальному провадженні норм цивільного процесуального закону, а саме, якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим законом не врегульовані, за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Як вказують дані журналів судового засідання від 21.01.2021р. та від 08.02.2021р., потерпіла ОСОБА_6 була присутня в засідання суду, проте, суд в порушення ч.6 ст. 22 КПК, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, не створив необхідних умов для реалізації потерпілою свого процесуального права заявити цивільний позов до належного цивільного відповідача ФОП ОСОБА_7 , як до фізичної особи, з якою обвинувачений перебував у трудових відносинах, і саме ця фізична особа, а не обвинувачений, за ст. 1172 ЦК України несе цивільну відповідальність за свого працівника у зв`язку із завданням потерпілій моральної шкоди вчиненим ним злочином.

Суд першої інстанції через неповне з`ясування суттєвих обставин, що мають значення для привального вирішення цивільного позову, вирішив його невірно і неправильно застосував загальну норму матеріального права - ст. 1167 ЦК України, яка не підлягає застосуванню, бо існує спеціальна визначена матеріальним законом норма ст.1172 цього Кодексу до правовідносин щодо цивільної відповідальності працівника фізичної особи.

Оскільки злочин вчинено за участю застрахованого транспортного засобу і доданими до апеляційної скарги доказами доведено про виплату ОСОБА_6 страхової суми в рахунок відшкодування моральної шкоди, яка за її погодженням була отримана ОСОБА_8 , при задоволенні її позову до належного цивільного відповідача шляхом стягнення разової грошової суми, страхова виплата підлягає зарахуванню.

Вирішення предмету спору заявленого у цивільному позові під час розгляду кримінального провадження відбувається із застосуванням норм матеріального права, але за процедурою, визначеною норами кримінального процесуального закону, а у разі якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Апеляційний суд, дослідивши представлені стороною захисту нові докази з приводу обставин, що мають суттєве значення для вирішення цивільного позову, відповідно до п.1.ч.1 ст. 409 і п.2 ч.2 ст. 410 КПК України, залишаючи вирок в частині вирішення цивільного позову без змін, наведених порушень матеріального права не усунув, а повинен був в цій частині вирок скасувати і передати питання вирішення цивільного позову до суду першої інстанції для розгляду в порядку цивільного судочинства.

Той факт, що обвинувачений разом із своїм захисником ОСОБА_14 в судовому засіданні суду першої інстанції визнавали цивільний позов, притому, що наведені норми матеріального права цивільної відповідальності обвинуваченого не передбачають, а тому не може бути підставою для задоволення позову ОСОБА_6 і покладення на ОСОБА_5 обов`язку сплатити разову грошову суму на відшкодування моральної шкоди, бо закладений матеріальним законом правий порядок відшкодування моральної шкоди, заподіяною через вчинення працівником фізичної особи злочину, не суперечить засадам кримінального судочинства, який переслідує мету захисту особи, від кримінальних правопорушень, охорону прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення того, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, і відповідає принципу верховенства права, закріпленого ст.8 Конституції України. Працівник фізичної особи - підприємця несе матеріальну відповідальність за нормами трудового законодавства перед своїм роботодавцем, на якого нормами матеріального права покладено обов`язок відшкодувати завдану його працівником моральну шкоду.

Визнання обвинувачем ОСОБА_5 в судовому засіданні суду першої інстанції цивільного позову, яке проводилося без дослідження доказів цивільного позову, і подальше його апеляційне оскарження вироку в цій частин, вказує про не роз`яснення обвинуваченому правових положень матеріального закону ані судом, ані адвокатом при наданні правової допомоги.

Статтею 8 КПК України також визначено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Принцип законності у кримінальному провадженні наведено у ст.9 цього Кодексу, а саме, під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Закони та інші нормативно-правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати цьому Кодексу. При здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить цьому Кодексу.

У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу, а саме, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом.

Вина обвинуваченого ОСОБА_5 в суді доведена і його за вчинений неумисний злочин вироком суду першої інстанції з урахуванням судового рішення апеляційного суду засуджено. Цивільні вимоги потерпілої ОСОБА_6 підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, під час якого буде вирішено питання розміру сатисфакції за участю належного цивільного відповідача та відбудеться справедливий судовий захист.

29.10.2021

Суддя Сумського апеляційного суду ОСОБА_3