справа № 208/7899/21
провадження № 1-кп/208/567/21
УХВАЛА
16 вересня 2021 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000416 від 10.09.2021 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, під час досудового розслідування до обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

ВСТАНОВИВ:

13.09.2021 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, від Кам`янської окружної прокуратури, отримано обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Ухвалою суду від 13.09.2021 року по справі призначено проведення підготовчого судового засідання.

У підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 .

Своє клопотання прокурор обґрунтував тим, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачуються у скоєнні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та наявність ризиків передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховування від органів досудового розслідування, незаконного впливу на потерпілого та свідків даного кримінального провадження; вчинення іншого кримінального правопорушення. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого у випадку застосування до нього менш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 проти задоволення вказаного клопотання заперечив, вказав, що обвинувачений вину визнав повністю, щиро кається у скоєному, співпрацював із слідством, раніше не судимий, не має наміру впливати на потерпілого та свідків, ризики прокурором перебільшені, а тому просить застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав свого захисника, просив обрати йому більш м`який запобіжний захід.

Відповідно до частини 3 статті 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Як вбачається з даних реєстру матеріалів досудового розслідування, ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 26.07.2021 року відносно обвинуваченого ОСОБА_4 обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 20.09.2021, обвинувальний акт надійшов до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська 13.09.2021, тобто до закінчення строку дії запобіжного заходу.

Згідно зі статтею 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першої цієї статті.

Вирішуючи заявлене прокурором клопотання щодо обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить із вимог статті 29 Конституції України, якими передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Наведені Конституційні гарантії права на свободу та особисту недоторканість поєднується з такими ж вимогами статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), яка відповідно до вимог частини 1 статті 9 Конституції України ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположним свобод людини (1950 року), Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

У пункті 1 статті 1 цього Закону зазначено, що Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського Суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції, а статтями 13, 17 Закону України «Про визнання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права» та змінюють практику застосування національного закону відповідно до Рішення цього Суду.

Так, рішенням Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року встановлено, що відсутність чітко сформульованих положень, які б визначали чи можливо належним чином продовжити застосування на стадії досудового слідства запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного на визначений період на стадії досудового слідства, не відповідає критерію «передбачуваності закону» для цілей пункту 1 статті 5 Конвенції (п.74).

Також, Європейський суд з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії" закріпив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим моментом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. У справі "Летельє проти Франції" від 26.06.1991 року вказано, що особлива якість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Суд вважає, оскільки обвинувачений не має постійного офіційного місця роботи, не одружений, не маючий на утриманні неповнолітніх дітей, тобто не має міцних соціальних зв`язків, та при наявності обґрунтованої підозри, та тяжкості покарання, яке загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винним, обвинувачений може переховуватися від суду, таким чином, суд приходить до висновку, що існує ризик втечі обвинуваченого та ухилення від правосуддя.

Також судом прийнято до уваги ту обставину, що по справі не допитано жодного свідка, потерпілого, а отже існує ризик того що обвинувачений, перебуваючи на свободі зможе вчинити спроби незаконно впливати на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні з метою викривлення їх показань для уникнення покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення.

Суд заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, його захисника, приходить до висновку про те, що обвинуваченому слід обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики, передбачені ст.177 КПК України, що були підставою для застосування щодо нього такого запобіжного заходу як взяття під варту, не зменшилися та не перестали існувати, обставини, що враховувалися слідчим суддею при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на теперішній час не змінилися, підстав для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не має.

На підставі ч.4 ст.183 КПК України, суд має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Вислухавши думку учасників судового засідання, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 197, 315, 316 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника про обрання більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту - відмовити.

Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 - задовольнити.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 13.11.2021 року.

Копію ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_4 , прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Суддя ОСОБА_1