Справа № 297/1711/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1270/20 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000388 від 23 травня 2017 року про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гребінки, Васильківського району, Київської області, зареєстровано АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , раніше судимого,

за ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_6

за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_8 на вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 17 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_6 , -

встановила:

вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 17 жовтня 2017 року ОСОБА_6 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді трьох років шести місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано не відбуту частину покарання, призначеного за вироком Калуського районного суду Івано-Франківської області від 08.04.2015 року, а саме 10 місяців обмеження волі, що згідно ст. 72 КК України відповідає 5 місяцям позбавлення волі, і за сукупністю вироків визначити остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 11 місяців.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом трьох років не вчинить нового злочину, поклавши на нього обов`язки відповідно до п. п. 1 і 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання і роботи.
Згідно вироку, 22 травня 2017 року в період часу з 23:25 до 23:50 годин ОСОБА_6 , перебуваючи на території ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований за адресою АДРЕСА_3 , умисно, таємно, повторно, шляхом демонтажу віконної рами великого банкетного залу ресторану проник до даного приміщення, звідки із складського приміщення ресторану викрав чотири пачки соків «Rich», ємкістю 1 літр, вартістю 82 гривні, три пляшки горілки «NEMIROFF чорна», ємкістю 0,5 літри, загальною вартістю 210 гривень, вісім пляшок горілки «Воздух», ємкістю 0,5 літри, загальною вартістю 558,24 гривні та одну пляшку горілки «Козацька рада», ємкістю 0,5 літри, вартістю 69,78 гривень, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 920,02 гривень.
Обвинуваченого ОСОБА_6 визнано винним у кримінальному правопорушенні за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням в інше приміщення.
На вирок суду прокурор ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій просить оскаржуваний вирок скасувати, ухвалити новий вирок та призначити ОСОБА_10 покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднати не відбуту частину покарання призначеного за вироком Калуського районного суду Івано-Франківської області від 08.04.2015 р. у вигляді 5 місяців позбавлення волі, в сукупності призначити остаточне покарання у вигляді 4 років 5 місяців позбавлення волі. Дослідити докази, які знаходяться в матеріалах кримінальної справи, а саме: довідку про судимість ОСОБА_11 від 24.05.2017 р. та вирок Калуського районного суду Івано-Франківської області від 08.04.2015 р.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що висновки суду про доведеність винності ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій у апеляційній скарзі не оспорюються.
На думку апелянта, суд першої інстанції вимог кримінального закону не дотримався і дійшов безпідставного висновку про можливість застосування до ОСОБА_11 вимог ст.75 КК України і звільнив його від відбування покарання з випробуванням без достатніх на те підстав.
Наголошує, що визначаючи розмір покарання ОСОБА_11 , суд не взяв до уваги, що вчинене ним кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких та передбачає покарання у вигляді позбавлення волі па строк від трьох до шести років. Також, суд не врахував те, що ОСОБА_12 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 185 КК України під час умовно- дострокового звільнення не відбувши 10 місяців та 27 днів, що свідчить про його стійке небажання стати на шлях виправлення.
Крім цього, ухвалюючи рішення про призначення ОСОБА_10 покарання суд належним чином не мотивував, які саме обставини кримінального провадження або дані про особу обвинуваченого визнає такими, що приводять до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування ним покарання, і дають підстави для застосування ст.75 КК України.
Також суд не навів у вироку переконливих доводів про доцільність звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, а лише послався на обставини, що пом`якшують його покарання.
Звертає увагу, що при призначенні покарання судом не враховано обставину, яка обтяжує покарання, а саме рецидив злочинів, що характеризує підвищену суспільну небезпеку особи винного.
Зазначає, що покарання є занадто м`яким та не буде сприяти виправленню особи та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому наявні всі підстави для скасування оскаржуваного вироку та ухвалення нового.
Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, думку обвинуваченого ОСОБА_6 який заперечив подану прокурором апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Згідно з п.4 ч.1, ч.2 ст.409 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого.

На думку колегії суддів цих вимог закону суд першої інстанції не дотримався, тому вирок щодо ОСОБА_6 підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Як встановлено колегією суддів, 22 травня 2017 року в період часу з 23:25 до 23:50 годин ОСОБА_6 , перебуваючи на території ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований за адресою АДРЕСА_3 , умисно, таємно, повторно, шляхом демонтажу віконної рами великого банкетного залу ресторану проник до даного приміщення, звідки із складського приміщення ресторану викрав чотири пачки соків «Rich», ємкістю 1 літр, вартістю 82 гривні, три пляшки горілки «NEMIROFF чорна», ємкістю 0,5 літри, загальною вартістю 210 гривень, вісім пляшок горілки «Воздух», ємкістю 0,5 літри, загальною вартістю 558,24 гривні та одну пляшку горілки «Козацька рада», ємкістю 0,5 літри, вартістю 69,78 гривень, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 920,02 гривень.
Своїми умисними діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням в інше приміщення.
Не оспорюючи кримінально-правової кваліфікації його дій та доведеності вини, прокурор не погоджується із вироком в частині неправильного звільнення останнього від відбування покарання на підставі ст.ст.75, 76 КК України.

Так, постановляючи по справі вирок, суд, в порушення вимог ст.370 КПК України, на переконання колегії суддів, необгрунтовано застосував положення статей 75, 76 КК України, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з статтями 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Так, призначаючи ОСОБА_6 покарання у виді трьох років шести місяців позбавлення волі, яке не є максимальним у межах санкції ч.3 ст.185 КК України, місцевий суд послався на те, що обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 є його щире каяття, те, що по місцю колишнього проживання він характеризується позитивно, потерпіла ОСОБА_9 претензій ні морального, ні матеріального характеру до обвинуваченого не має.
Вирішуючи ж питання про можливість звільнення останнього від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, суд першої інстанції жодного обґрунтування не навів.

Разом з тим, суд в достатній мірі не врахував, те що злочин, за вчинення якого обвинувачується ОСОБА_6 , є тяжким відповідно до ст.12 КК України, вчиненим з корисливих мотивів, останній був судимим, будучи умовно-достроково звільненим від відбуття покарання ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 09.08.2016 року, з невідбутим строком покарання 10 місяців 27 днів повторно вчинив кримінальне правопорушення.
Наведені обставини свідчать про те, що обвинувачений не зробив для себе належних висновків, будучи раніше засудженим, продовжив злочинну діяльність, відтак призначене судом поркарання з застосуванням ст.. 75 КК України, буде для ОСОБА_6 неефективними, не сприятиме виправленню обвинуваченого і попередженню вчинення ним нових злочинів.

Відтак, висновки місцевого суду про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства є передчасними та необґрунтованими.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з доводами прокурора про те, що суд при призначенні ОСОБА_6 покарання безпідставно застосував положення статтей 75, 76 КК України, які передбачають за певних умов можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

За наведених обставин, досягнення мети покарання можливе лише за умов ізоляції ОСОБА_6 від суспільства.

З огляду на вищевикладене, оскаржуваний вирок місцевого суду в частині звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі статтей 75, 76 КК України підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого з постановленням в цій частині нового вироку, а апеляційна скарга прокурора частковому задоволенню.

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч.3 ст.185 КК України, колегія суддів приймає до уваги обставини, що згідно ст.65 КК України підлягають врахуванню, а саме тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, що згідно з ст.12 КК України є тяжким злочином, дані про особу ОСОБА_6 , який вину визнав, щиро розкаявся, те, що по місцю колишнього проживання він характеризується позитивно, потерпіла ОСОБА_9 претензій ні морального, ні матеріального характеру до обвинуваченого не має, разом з тим, враховує, що ОСОБА_6 притягався до кримінальної відповідальності, зокрема за вчинення злочинів проти власності, будучи умовно-достроково звільненим від відбуття покарання ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 09.08.2016 року, з невідбутим строком покарання 10 місяців 27 днів повторно вчинив кримінальне правопорушення та вважає за доцільне призначити йому покарання у виді трьох років шести місяців позбавлення волі, яке обвинувачений має відбувати реально.

Саме таке покарання, на думку колегії суддів, відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст.65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення нових злочинів.

При цьому, на підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, слід частково приєднати не відбуту частину покарання, призначеного за вироком Калуського районного суду Івано-Франківської області від 08.04.2015 року, а саме 10 місяців обмеження волі, що згідно ст. 72 КК України відповідає 5 місяцям позбавлення волі, і за сукупністю вироків визначити остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 11 місяців.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора ОСОБА_8 задоволити частково.

Вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 17 жовтня 2017 року відносно ОСОБА_6 в частині призначення покарання із звільненням від відбування покарання на підставі ст. ст.75, 76 КК України скасувати і постановити новий вирок.

Визнати винним та призначити ОСОБА_6 покарання за ч.3 ст.185 КК України 3 (три) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати не відбуту частину покарання, призначеного за вироком Калуського районного суду Івано-Франківської області від 08.04.2015 року, а саме 10 місяців обмеження волі, що згідно ст. 72 КК України відповідає 5 місяцям позбавлення волі, і за сукупністю вироків визначити остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 11 місяців.
В решті вирок залишити без змін.
Початок строку відбуття покарання рахувати з часу звернення вироку до виконання.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4