Справа №522/8525/20
Провадження №1-кп/522/716/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 вересня 2021 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі кримінальне провадження №0000405 від 28.01.2020 року відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Білгород-Дністровський, Білгород-Дністровського району, Одеської області, з вищою освітою, одруженого, тимчасово не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286КК України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
потерпілої ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 27.01.2020 року приблизно о 17:35 годині, у нічний час доби, в умовах увімкненого зовнішнього міського електричного освітлення, необмеженої видимості і сухого дорожнього покриття керуючи технічно справним автомобілем «Nissan Navara», р.н. НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині вул. Пантелеймонівська у Приморському районі м. Одеси та в наступному припаркувався на автомобільній парковці, що прилягає з права до проїзної частини вул. Пантелеймонівська, по ходу напрямку руху транспортних засобів з боку вул. Преображенська в напрямку вул. Катерининська, з відповідною дорожньою розміткою 1.1 згідно Правил дорожнього руху України, що позначає індивідуальні парковочні автомобільні місця, та паркування транспортних засобів на якій організовано поперек осі проїзної частини вул. Пантелеймонівській, під кутом (по діагоналі).

Будучи у вказаному статичному положенні на автомобільній парковці водій ОСОБА_4 при виникненні необхідності відновлення руху, був не уважним, за дорожньою обстановкою не слідкував, що позбавило його можливості безпечно керувати транспортним засобом, контролювати його рух та вчасно реагувати на можливу зміну дорожньої обстановки для нього, перед початком руху не в повному обсязі переконався в безпеці маневру: у тому що це буде безпечним і не створить перешкод чи небезпеки для інших учасників дорожнього руху, не впевнився у відсутності перешкод чи небезпеки для руху позаду та з обох боків керованого ним автомобіля, для забезпечення безпеки руху за допомогою до інших осіб не звернувся, після чого відновив свій рух та почав рух заднім ходом, виїжджати із вказаної автомобільної парковки на проїзну частину вул. Пантелеймонівська, приймаючи при цьому відворот руля вправо таким чином, що задня частина автомобіля під час руху заднім ходом зміщувалась назад і вправо відносно попереднього статичного положення даного автомобіля, а передня частина автомобіля назад і вліво.

Під час руху заднім ходом водій ОСОБА_4 при виникненні небезпеки та перешкоди для подальшого руху, яку він об`єктивно міг та повинен був виявити у вигляді пішохода ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка стояла у статичному положенні на вищевказаній автомобільній парковці між двома припаркованими автомобілями, один з яких: «Nissan Navara», р.н. НОМЕР_1 : біля лівої бокової частини автомобіля «Nissan Navara», р.н. НОМЕР_1 в його безпосередній близькості, своєчасно не вжив заходів для зменшення своєї швидкості руху до зупинки транспортного засобу, в результаті чого здійснив на неї наїзд.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження, з якими була доставлена та шпиталізована до КНП «Міська клінічна лікарня №11» ОМР.

Встановлено, що ОСОБА_8 в результаті дорожньо-транспортної пригоди отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому зовнішнього виростку лівої великогомілкової кістки зі зміщенням.

Вказане тілесне ушкодження спричинене дією тупих твердих предметів, якими могли бути частини кузову легкового автомобіля в умовах ДТП (зіткнення автомобіля та пішохода) 27.01.2020 року, і відноситься до тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОЇ тяжкості.

Також встановлено, що в умовах даної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Nissan Navara», р.н. НОМЕР_1 , виконуючи належним чином вимоги п. 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України мав технічну можливість запобігти даній події та його дії, що не відповідали вказаним вимогам пункту Правил дорожнього руху України, перебували у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, водій ОСОБА_4 своїми необережними діями допустив порушення вимог п. п. 2.3 (б); 10.1; 10.9, 12.3 Правил дорожнього руху України, які вказують на те, що:

п. 2.3 ПДР «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
п. 10.1 ПДР «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;
п. 10.9 ПДР «Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб»;
п. 12.3 ПДР «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».
Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненні вказаного злочину, підтвердив обставини злочину, не піддавши сумніву фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті.
Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченим своєї вини в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, а також те, що він не піддав сумніву фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів в добровільності позиції обвинуваченого, у суду також не виникає сумнівів в добровільності позиції інших учасників судового провадження.
У зв`язку з цим, згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_8 , дослідженням доказів, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку.
Обвинувачений ОСОБА_4 дав суду показання про те, що дійсно 27.01.2020 року приблизно о 17 год. 35 хв., керуючи автомобілем «Nissan Navara», р.н. НОМЕР_1 , по вул.Пантелеймонівській в м. Одесі під час руху заднім ходом не впевнився у відсутності перешкод чи небезпеки для руху позаду керованого ним автомобіля, в результаті чого допустив наїзд на потерпілу ОСОБА_8 , яка в результаті ДТП отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Потерпіла ОСОБА_8 надала суду показання, які є аналогічними обставинам, що викладені в обвинувальному акті та показанням обвинуваченого.
Таким чином, допитавши обвинуваченого, потерпілу, дослідивши письмові докази, з`ясувавши ступінь участі водія у спричиненні злочинного наслідку, суд вважає, що зібрані докази є належними, допустимими та достовірними, і є достатніми для постановлення обвинувального вироку.
Досліджені судом докази дають підстави для висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , про винуватість останнього в його вчиненні, про наявність фактичних підстав для визнання ним винуватості та про відповідність встановлених стороною обвинувачення обставин наявним матеріалам досудового розслідування та формулюванню обвинувачення, визнаного судом доведеним.
Тому, суд вважає доведеною винність ОСОБА_4 у вчиненні ним злочину, та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження, оскільки саме порушення ОСОБА_4 правил безпеки дорожнього руху, стало наслідком спричинення потерпілій середньої тяжкості тілесного ушкодження.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд у відповідності до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочин, який у відповідності до положень ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів та відповідно до розділу Особливої частини КК України є злочином проти безпеки руху та експлуатації транспорту, вчиненим з необережності.
ОСОБА_4 офіційно не працює, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, шкоду потерпілій відшкодував на стадії досудового розслідування.
До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_4 суд відносить щире каяття.
Обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.
З урахуванням вказаних обставин, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що ОСОБА_4 необхідно для його виправлення та запобігання нових злочинів призначити покарання у виді штрафу із застосуванням додаткового покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами.

При визначенні розміру штрафу, суд враховує положення ст.ст. 4, 5 КК України та те, що кримінальне правопорушення було вчинене обвинуваченим до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року №2617-VIII, який набрав чинності з 01.07.2020 р. (далі Закон № 2617-VIII), та яким, у тому числі, підвищений розмір штрафу за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.
Отже, приймаючи до уваги санкцію ч. 1 ст. 286 КК України, чинну на час вчинення діяння, суд вважає, що в даному випадку при визначенні розміру штрафу, який призначається винному, слід застосовувати санкцію ч. 1 ст. 286 КК України, яка була чинною на момент вчинення кримінального правопорушення, оскільки Законом № 2617-VIII в частині застосування покарання у виді штрафу посилена відповідальність винних.
З урахуванням вказаних обставин, суд у відповідності до вимог закону про кримінальну відповідальність та передбачених ним санкцій вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень буде призначення покарання у виді штрафу у максимальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 286 КК України в редакції чинної на час вчинення діяння, оскільки Законом №2617-VIII, що набрав чинності з 01.07.2020 р., розмір штрафу у санкції ч.1 ст.286 КК України значно збільшений, у зв`язку з чим в силу ст.5 КК України не має зворотну дію у часі в цій частині.
В даному випадку, за переконанням суду, таке покарання як штраф саме у максимальному розмірі, передбаченому санкцією частини статті повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченої, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, у зв`язку з чим суд не вбачає необхідності призначати більш суворі покарання з числа передбачених за вчинений злочин.
Крім того суд вбачає, що положення ст. 55 КК не містять колізій із положеннями ч. 1 ст.286 КК (в редакції Закону України №586-VI від 24 вересня 2008 року). Тож немає підстав вести мову про те, що положення Загальної частини КК іншим чином регулюють одні й ті самі питання, аніж положення Особливої частини КК. Позбавлення права керувати транспортними засобами є різновидом позбавлення права займатися певною діяльністю. Більше того, цей вид покарання може бути призначений як додаткове покарання й у випадках, коли він не передбачений в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК (ч. 2 ст. 55 КК).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.08.2021 року у справі №333/6785/19, в якій крім цього зазначено, що додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами не є обмеженням права засудженого на працю.
Отже, діючи в межах своїх дискреційних повноважень, вирішуючи питання про призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст.286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує позицію потерпілої ОСОБА_8 , обставини вчиненого злочину, відшкодування шкоди потерпілій, наслідки, які настали в результаті його вчинення, оскільки в результаті допущеного обвинуваченим ОСОБА_4 порушення правил дорожнього руху постраждала людина, а тому приходить до висновку про доцільність та призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

Суд вважає вказане покарання необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, що повністю узгоджується із принципами законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Таке покарання обвинуваченому, на думку суду, буде відповідати принципу пропорційності обмеження прав та легітимної мети покарання, який передбачений Європейською конвенцією захисту прав людини і основоположних свобод та відповідатиме особі обвинуваченої.
Така позиція суду також узгоджується з Постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».
Судом встановлено, що ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не затримувався та під вартою не тримався, запобіжні заходи відносно нього не застосовувалися.
У відповідності до ч.2 ст.124 КПК України з обвинуваченого ОСОБА_4 мають бути стягнуті на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів для проведення:
судової авто-технічної експертизи технічного стану автомобіля (рульового управління) у розмірі 471,00 гривень;

судової авто-технічної експертизи технічного стану автомобіля (гальмівної системи) у розмірі 471,00 гривень;

судової авто-технічної експертизи технічного стану автомобіля (ходової частини) у розмірі 471,00 гривень;

судової транспортно-трасологічної експертизи автомобіля у розмірі 471,00 гривень;

судової авто-технічної експертизи за обставинами ДТП у розмірі 490,32 гривень.

В силу ч. 4 ст. 174 КПК України, з набранням вироком законної сили слід скасувати накладений на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 20.02.2020 року арешт на автомобіль «Nissan Navara», р.н. НОМЕР_1 , який у відповідності до ч.9 ст.100 КПК України, слід залишити у власника ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_1 .
Речовий доказ: DVD R диск марки Videx, розміром 4.7 GB, серійний №PSP33OWL09194405 з відеозаписом ДТП, в силу п. 7 ч. 9 ст. 100 КПК України, слід залишити в матеріалах кримінального провадження.
Цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завлений потерпілою ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно з ухвалою суду від 13.08.2020 року було повернуто позивачу з роз`ясненням права звернення до суду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з чим судом не розглядався.
Керуючись ст. ст. 369-371, 373-375 КПК, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 8500,00 (вісім тисяч п`ятсот гривень 00 коп.) гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави документально підтверджені витрати на проведення експертиз:
-судової авто-технічної експертизи технічного стану автомобіля (рульового управління) у розмірі 471,00 гривень;

-судової авто-технічної експертизи технічного стану автомобіля (гальмівної системи) у розмірі 471,00 гривень;

-судової авто-технічної експертизи технічного стану автомобіля (ходової частини) у розмірі 471,00 гривень;

-судової транспортно-трасологічної експертизи автомобіля у розмірі 471,00 гривень;

-судової авто-технічної експертизи за обставинами ДТП у розмірі 490,32 гривень.

З набранням вироком законної сили скасувати накладений на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 20.02.2020 року арешт на автомобіль «Nissan Navara», р.н. НОМЕР_1 , який вважати повернутим власнику ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 .
Речовий доказ DVD R диск марки Videx, розміром 4.7 GB, серійний №PSP33OWL09194405 з відеозаписом ДТП, в силу п. 7 ч. 9 ст. 100 КПК України, слід залишити в матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення вироку надсилати його копію учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1