Провадження №1-кп/523/1282/21
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и

17.11.2021 р. Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5

в присутності обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000660 від
13.05.2021 щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Білгород-Дністровський Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, перебуваючого у цивільному шлюбі, маючого на утриманні малолітню дитину 2019 року народження, працюючого охоронцем, не маючого реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
15.12.2014р. Приморським райсудом м. Одеси за ч.3 ст.185 КК України до 5р. позбавлення волі, із застосуванням ст.ст.75, 76 КК України з іспитовим строком на 3р.;
29.03.2016р. ухвалою Чечельницького райсуду Вінницької області направлений для відбуття покарання за вироком Приморського райсуду м. Одеси від 15.12.2014р., звільнився 25.09.2020р. по відбуттю покарання,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

30.04.2021року, приблизно о 01год. 20хв., повторно, ОСОБА_6 маючи злочинний намір, направлений на відкритого викрадення чужого майна, перебуваючи по вул. Кримський бульвар (на перехресті вул. Ген. Бочарова та Кримської, неподалік від будинку №37) в м. Одесі, обрав об`єктом свого злочинного посягання майно, яке належить ОСОБА_7 . Далі, ОСОБА_8 продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на відкрите викрадення чужого майна підійшов до ОСОБА_7 та почав провокувати виникнення словесного конфлікту між ними, тим самим, намагаючись відволікти увагу потерпілого, на що останній негативно відреагував та почав відходити від ОСОБА_8 , в свою чергу ОСОБА_8 із застосуванням насилля, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, впевнившись, що жодна особа не зможе завадити реалізації його злочинного наміру, підійшов ззаду до ОСОБА_7 та різко смикнув за капюшон його куртки, внаслідок чого, потерпілий втратив рівновагу та впав на землю. Після чого, ОСОБА_8 став наносити удари руками по обличчю та ногами по тулубу потерпілого, нахилився до ОСОБА_7 та відкрито викрав належне останньому майно: сумку чорного кольору, вартістю 200грн., всередині якої були грошові кошти в розмірі 3000гривень, паспорт громадянина України на ім`я потерпілого ОСОБА_7 , навушники фірми «Apple», вартістю 700грн., зарядний пристрій до мобільного телефону-400грн., мобільний телефон фірми «Apple»-26000грн., із сім-карткою «Київстар», матеріальної цінності не становить, банківські картки та ключі від квартири, які матеріальної цінності не становлять, а всього на загальну суму 30300грн. Після чого, ОСОБА_8 з відкрито викраденим майном з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись останнім на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 30300гривень.
В судовому засіданні, ОСОБА_8 повністю визнав свою вину за пред`явленим та викладеним в обвинувальному акті обвинуваченні, крім того, пояснив суду про час, місце, спосіб та мотиви скоєного ним при вказаних вище обставинах, не оспорюючи при цьому докази, які містяться у кримінальному провадженні та фактичні обставини скоєного ним кримінального правопорушення.

Враховуючи те, що ОСОБА_8 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених у обвинувальному акті, враховуючи, що прокурор, обвинувачений не оспорювали фактичні обставини провадження та беручи до уваги, що учасники судового провадження, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, при цьому роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів кримінального провадження, що характеризують останнього.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю та дії вказаної особи кваліфікує за ч.2 ст.186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинений повторно.
При призначенні покарання ОСОБА_8 , суд приймає до уваги характер і обставини вчиненого кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Судом враховується особа ОСОБА_8 , який є особою раніше судимою, вчинив нове кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, працюючого охоронцем, перебуваючого у цивільному шлюбі, маючого на утриманні малолітню дитину 2019 року народження, маючого постійне місце проживання, де мешкає разом із родиною.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 , передбачені ст.66 КК України, суд визнає: щире каяття, повне визнання своєї вини, активне сприяння розкриттю злочину, бажання обвинуваченого відшкодувати матеріальну шкоди потерпілому.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, передбачені ст.67 КК України, судом не встановлено.

Згідно зі статтями 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

На підставі викладеного, при визначенні виду та міри покарання по даному кримінальному провадженню, враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини кримінального провадження, беручи до уваги особу ОСОБА_8 , який є особою раніше судимою, вчинив нове кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, працюючого охоронцем, перебуваючого у цивільному шлюбі, маючого на утриманні малолітню дитину 2019 року народження, маючого постійне місце проживання, де мешкає разом із родиною, приймаючи до уваги обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття, повне визнання своєї вини, активне сприяння розкриттю злочинів та заяву потерпілого ОСОБА_7 , який просить призначити покарання обвинуваченому відповідно до вимог Законодавства України, та крім того, приймаючи до уваги ті обставини, що до теперішнього часу, обвинувачений ОСОБА_8 не відшкодував завданих збитків, тим самим дії та бездіяльність обвинуваченого свідчать про його небажання виправити наслідки вчиненого злочину, відсутність осуду своєї поведінки, з метою запобігання вчиненню обвинуваченим нових злочинів, суд приходить до висновку про те, що виправлення обвинуваченого та недопущення вчинення ним нових кримінальних правопорушень, можливе лише в умовах його ізоляції від суспільства, із призначенням покарання у виді позбавлення волі.

В даному випадку, за переконанням суду, покарання у виді позбавлення волі, передбаченого санкцією ч.2 ст.186 КК України, повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі за вчинений злочин, судом враховується, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
При цьому, суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у Постанові від 28.05.2020року (справа №753/13972/17; провадження №51-986км20), згідно якої, Верховний Суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Крім того, приймаючи таке рішення, суд серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950.

Керуючись ст.ст.369-371, 373-374 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Після набрання вироку законної сили, обрати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Виконання вироку в цій частині покласти на ВП №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області.

Строк відбуття покарання рахувати з моменту взяття під варту ОСОБА_8 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд м. Одеси до Судової палати по кримінальних справах Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня проголошення.

Копії вироку вручити під розписку учасникам судового засідання, а також надати іншим заінтересованим особам.

Головуючий суддя: ОСОБА_1