ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД

УХВАЛА

м. Фастів Київська область 01 вересня 2021 року

Слідчий суддя Фастівського міськрайонного суду ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

за участю скаржника ОСОБА_3 ,

за участю представника скаржника-адвоката ОСОБА_4 ,

за участю слідчого ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження № 0000270 від 23.05.2017 року,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду з скаргою на постанову про закриття кримінального провадження посилаючись на те, що постановою старшого слідчого відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи СВ Фастівського РУП ОСОБА_5 від 28.07.2021 року закрито кримінальне провадження № 0000270 від 23.05.2017 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України. З даною постановою скаржник не згідна та вважає її передчасною та такою, яка порушує вимоги чинного кримінально процесуального законодавства України, оскільки зі змісту постанови вбачається, що слідчим зазначено здебільшого рішення та дії які були здійснені під час досудового розслідування. Також слідчим не було зазначено у постанові жодної підстави закриття кримінального провадження. Постанову про закриття кримінального провадження скаржник отримала 15.08.2021 року. Вважає, закриття кримінального провадження є передчасним, слідчим не були проведені всі необхідні слідчі дії для встановлення всіх обставин справи, а тому просить скасувати дану постанову.

В судовому засіданні скаржник та її представник вимоги скарги підтримали та просили їх задовольнити.

В судовому засіданні слідчий просив в задоволені скарги відмовити, вважає в даному кримінальному провадженні були проведенені всі слідчі, розшукові дії на збирання доказів та встановлено про відсутність складу кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.146 КК України.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові матеріали скарги, матеріали кримінального провадження № 0000270 від 23.05.2017 року прихожу до наступного.

Відповідно до норм ст. 303 КПК України законодавець передбачив виключний перелік рішень та дій слідчого і прокурора, які можуть бути оскарженні на стадії досудового розслідування в тому числі і рішення слідчого про закриття кримінального провадження.

У відповідності до п. 3 ч.1 ст. 303 КПК України рішення слідчого про закриття кримінального провадження на досудовому розслідуванні може бути оскаржене заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

В провадженні СВ Фастівського РУП ГУНП в Київській області перебувало кримінальне провадження № 0000270 від 23.05.2017 року, правова кваліфікація за ч.3 ст.146 КК України.

Скаржник ОСОБА_3 є потерпілою у даному кримінальному провадженні, тобто належним носієм права на оскарження постанови слідчого про закриття вказаного кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчиненні дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Постановою старшого слідчого відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи СВ Фастівського РУП ОСОБА_5 від 28.07.2021 року закрито кримінальне провадження № 0000270 від 23.05.2017 року. Копію постанови скаржником отримано 15.08.2021 року.

За результатами досудового розслідування 28.07.2021 року старшим слідчим відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи СВ Фастівського РУП ОСОБА_5 винесено постанову про закриття кримінального провадження за відсутності складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України.

Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 28.07.2021 року, яка є предметом скарги вбачається, що СВ Фастівського РУП здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000270 від 23.05.2017 з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 3 ст. 146 КК України по зверненню ОСОБА_3 щодо незаконно позбавлення її сина ОСОБА_6 волі у реабілітаційному центрі Стоп залежність за адресою: АДРЕСА_1 , що спричинило тяжкі наслідки для останнього.

Під час здійснення досудового розслідування допитаний, як свідок ОСОБА_7 , який показав, що з моменту відкриття, тобто починаючи з 2012 року до моменту закриття, тобто до 2017 року, за адресою: АДРЕСА_1 знаходився реабілітаційний центр Стоп залежність, де він працював на посаді директора. 16.03.2015 між ним, з одного боку та ОСОБА_6 , з іншої сторони, був укладений договір № 150 щодо проходження ОСОБА_6 реабілітації в наркологічному центрі Стоп залежність. Також, того ж дня, ОСОБА_6 надав письмову згоду на перебування в реабілітаційному центрі. Починаючи з 16.03.2015, ОСОБА_6 почав проходити реабілітацію в центрі. Реабілітація проходила в звичному режимі. 26.05.2015 близько 10 год. 00 хв. він спільно з працівниками центру ( ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , та іншими, хто саме вже не пам`ятаю) перебував у офісі на першому поверсі адміністративної будівлі, при цьому почули глухий звук, що нагадував падіння з висоти. Вийшовши з офісу, вони побачили лежачого на підлозі ОСОБА_6 , який був при свідомості. Побачивши це, хтось з працівників центру, хто саме вже не пам`ятаю, почав викликати швидку медичну допомогу. Оператор 103 повідомив, що всі бригади на викликах, і до них зможуть приїхати через 40 хв. Зрозумівши, що це довго, вони намагалися ОСОБА_6 помістити до автомобіля та самими відвезти до лікарні, але останній не міг вміститися до салону в лежачому стані, а садити його вони побоялися, щоб більше не нашкодити його здоров`ю. Далі, вони перенесли ОСОБА_6 до господарчої споруди, де вже чекали на приїзд швидкої медичної допомоги. Доки ми чекали на приїзд медиків, то ним було переглянуто відеозапис з камери відеоспостереження, на якому було зафіксовано, як ОСОБА_6 , самостійно, пригнув з другого поверху, та впав на підлогу, в результаті чого отримав травми. По приїзду медиків, ОСОБА_6 було доставлено до Боярської ЦРЛ. У лікарні він ще купував ліки для ОСОБА_6 , після чого повернувся до центру, оскільки туди приїхали працівники правоохоронних органів. У лікарні, на той час, вже перебував рідний брат ОСОБА_6 та хтось працівників центру, хто саме вже не пам`ятає. Через деякий час він знову повернувся до лікарні, де продовжив спілкуватися з братом, матір`ю та батьком ОСОБА_6 про обставини отримання ним тілесних ушкоджень. Надалі, ОСОБА_6 ставало гірше, у зв`язку з чим його було перевезено до лікарні м. Києва, де 27.05.2015 настала смерть останнього в результаті отриманих травм при падінні з висоти.

Допитаний як свідок ОСОБА_10 показав, що з 2013 року по жовтень місяць 2016 року він працював на посаді консультанта в центрі психологічної реабілітації та соціальної адаптацію « Стоп залежність», що за адресою: АДРЕСА_1 . Так, у березні 2015 року, на прохання ОСОБА_3 , хтось із працівників центру, точно вже не пам`ятає, доручив йому та ОСОБА_8 поїхати за місцем проживання ОСОБА_3 (та її сина ОСОБА_11 з дружиною), а саме в м. Вінницю, з метою поговорити з сином, аби на особистому прикладі показати, що з проблеми наркозалежності можна вийти і жити повноцінним життям. По приїзду в м. Вінниця, їх зустріла ОСОБА_3 та провела до квартири, де вони проживають. Далі, в присутності матері та дружини, відбулася бесіда з ОСОБА_12 , після чого він погодився поїхати на лікування до центру. Він зібрав свої речі та в цей же день вони поїхали до реабілітаційного центру, що знаходиться за вищевказаною адресою. Перебуваючи на лікування в центрі, ОСОБА_13 характеризувався як замкнутий, депресивний, його постійно переслідувало почуття провини за ситуації з минулого. Через декілька місяців, перебуваючи на лікарняному, він прийшов на нараду в офіс центру ( що знаходиться на першому поверсі). Знаходячись в офісі, через деякий час вони почули якийсь гуркіт, вийшовши на коридор, на підлозі вони побачили ОСОБА_11 , який лежав. Коли вони до нього підійшли, то останній був блідий та нічого не говорив, ніхто не розумів, що сталося. Після цього, хтось викликав швидку допомогу і згодом, ввечері цього ж дня, передивлюючись записи з камер відеоспостереження, було видно, що ОСОБА_14 , піднявшись на другий поверх по сходах, кинувся через перила, головою вниз.

Допитаний як свідок ОСОБА_15 показав, що з 17 - 19 років мав залежність від наркотиків. В якийсь момент він зрозумів, що йому потрібна допомога, так як це все вийшло з під контролю. За порадою тітки, заручившись підтримкою рідних, в кінці травня 2014 року він почав лікування в центрі психологічної реабілітації та соціальної адаптацію «Стоп залежність», що за адресою: АДРЕСА_1 . Перебував там рік. Будучи на лікуванні, вони всі між собою спілкувалися, з кимось більше, з кимось менше. В 2015 році на лікування до реабілітаційного центру по ступив хлопець на ім`я ОСОБА_13 , який також мав залежність від наркотиків. Його він можу охарактеризувати як замкнутого та тихого. Вони якщо і спілкувалися, то на загальні теми, з приводу особистого ніколи. В центрі він пробув недовго, декілька місяців. В якийсь із днів, йому стало відомо, що ОСОБА_14 , піднявшись на другий поверх по сходах, кинувся через перила, головою вниз, після чого був госпіталізований до лікарні, а через декілька днів він помер. Сказати чому він це зробив він не може, так як жодних нарікань з його сторони ніколи не чув, також не чув, аби він хотів «піти з цього життя».

Допитаний як свідок ОСОБА_8 показав, що з 2013 року по 2016 рік працював на посаді консультанта в центрі психологічної реабілітації та соціальної адаптацію « Стоп залежність», що за адресою: АДРЕСА_1 . Так, у березні 2015 року, на прохання ОСОБА_3 , йому та ОСОБА_10 доручили поїхати за місцем проживання ОСОБА_3 та її сина ОСОБА_11 разом з дружиною, а саме в м. Вінницю, з метою поговорити з ОСОБА_14 , аби на особистому прикладі показати, що з проблемою наркозалежності можна боротися та жити повноцінним життям. По приїзду до м. Вінниця, їх зустріла ОСОБА_3 та провела до квартири, де вони проживають. Далі, в присутності матері та дружини, відбулася бесіда з ОСОБА_12 , після чого той погодився поїхати на лікування до центру. ОСОБА_14 зібрав свої речі та в цей же день, разом з ними поїхав до реабілітаційного центру, що знаходиться за вищевказаною адресою. Перебуваючи на лікування в центрі, ОСОБА_13 характеризувався як спокійний замкнутий, «чудний» (сам собі на умі), ні з ким не спілкувався. Точно пам`ятає, як той розповідав, що ще з дитинства в нього лишилася образа на батьків (точно вже не пам`ятає ситуацію, але ніби було так, що в дитинстві батьки кудись поїхали, а він лишився сам вдома. Тоді ж, до них додому увірвалися невідомі особи, пограбували, а його, малого, зв`язали, наділи пакет на голову, але він вижив. Також, в подальшому, після даної ситуації він ще довго проходив реабілітацію, а батьки нехтували його моральним та фізичним станом, змушували прибирати у худоби, коли в нього все боліло. На фоні цього в ОСОБА_14 закарбувалася образа.) Через декілька місяців лікування ОСОБА_14 в центрі, перебуваючи на нараді в офіс центру (що знаходиться на першому поверсі), це був обідній час, вони почули якийсь гуркіт, після чого, вийшовши на коридор, на підлозі вони побачили ОСОБА_11 , який лежав. Коли вони до нього підійшли, то він був блідий та нічого не говорив, ніхто не розумів, що сталося. Після цього, хтось викликав швидку допомогу і згодом, ввечері цього ж дня, передивляючись записи з камер відеоспостереження, було видно, що ОСОБА_14 , піднявшись на другий поверх по сходах, кинувся через перила, головою вниз. Його госпіталізували до Боярської ЦРЛ, де він постійно знаходився поруч з його рідними та допомагав за необхідності. Зі слів лікарів, в ОСОБА_14 була ЗЧМТ під питанням, точного діагнозу поставити не могли. Вночі його перевезли в лікарню на Лук`янівку, де зробили трепанацію черепа. Через деякий час ОСОБА_14 помер, перебуваючи в лікарні. Після його смерті, ще деякий час матір ОСОБА_14 навідувалася в реабілітаційний центр, спілкувалася з усіма, вони її підтримували. Але в подальшому, в один момент її ніби підмінили, і вона почала звинувачувати працівників центру, що це вони винні в смерті її сина. І до цього часу так вважає.

Будучи допитаний як свідок ОСОБА_16 показав, що у вересні 2014 року знайомий порадив йому звернутися за допомогою до центру психологічної реабілітації та соціальної адаптацію «Стоп залежність», що за адресою: АДРЕСА_1 . Так він і зробив. Вже в кінці вересня 2014 року почав стаціонарне лікування в реабілітаційному центрі, за вищевказаною адресою. Перебував там до серпня місяця 2015 року. Будучи на лікуванні, вони всі між собою спілкувалися, з кимось більше, з кимось менше. Був такий хлопець на ім`я ОСОБА_13 , який також лікувався від наркозалежності. Його він можу охарактеризувати як замкнутого, тихого, «специфічного». Вони якщо і спілкувалися, то на нейтральні теми, на особисті теми той ніколи не переходив. Знав, що про нього лише загальну інформацію ( ім`я, звідки він тощо). Були в нього здібності в ІТ - сфері, багато часу проводив за комп`ютером, часто допомагав працівникам в даному напрямку. В якийсь із днів, йому стало відомо, що ОСОБА_14 , піднявшись на другий поверх по сходах, кинувся через перила, головою вниз, після чого його госпіталізували до лікарні, а через декілька днів той помер. Сказати чому він це зробив він не може, так як жодних нарікань з його сторони ніколи не чув, також не чув , аби той хотів «піти з цього життя».

Відповідно до договору без номеру та дати укладеного між ОСОБА_7 , з одного боку та ОСОБА_6 , з іншого боку, останнім добровільно був підписаний вищезгаданий договір щодо проходження реабілітації в наркологічному центрі Стоп залежність за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому, того ж дня, ОСОБА_6 добровільно надано письмову згоду на перебування в центрі, у зв`язку з чим починаючи з 16.03.2015 почав там проходити реабілітацію.

Крім цього, згідно до відеозапису з камери відеоспостереження наркологічного центру Стоп залежність за адресою: АДРЕСА_1 від 26.05.2015, на якому зафіксовано як ОСОБА_6 вільно пересуваючись приміщенням адміністративної будівлі центру, самостійно пригнув з другого поверху та впавши на підлогу, отримав травми які призвели до його смерті, тим самим вчинивши самогубство.

Таким чином, за результатами проведення досудового розслідування не здобуто доказів які б свідчили про те, що в діях працівників реабілітаційного центру Стоп залежність за адресою: АДРЕСА_1 наявні ознаки злочину, передбаченого ст. 146 КК України, оскільки відповідно до договору щодо проходження реабілітації від 16.03.2012, письмової згоди на перебування у центрі від 16.03.2015, відеозапису з камери відеоспостереження від 26.05.2015 та показань свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_8 та ОСОБА_15 останній добровільно перебував у реабілітаційному центрі, де проходив лікування від наркотичної залежності, при цьому вільно там пересувався та вчинив самогубство, самостійно пригнувши з другого поверху.

За таких підстав слідчим зроблено висновок про відсутність складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України, у зв`язку з чим кримінальне провадження підлягає закриттю.

Згідно ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Закриття кримінального провадження - це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Подальше розслідування, після закриття кримінального провадження, є неможливим до того часу, коли постанова про закриття кримінального провадження не буде скасована в установленому КПК України порядку.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим, прокурором, показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності. Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; повага до людської гідності; доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні пдлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). За загальним правилом, визначеним в ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.

Відповідно до ч. 2 ст. 91 КПК України доказування підлягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно ст. 284 КПК України передбачено підстави до закриття кримінального провадження.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчим, прокурором речей і документів, які стосуються цього провадження у їх сукупності.

Постанова прокурора та слідчого про закриття провадження у кримінальній справі повинна бути законною, обґрунтованою та вмотивованою.

За сенсом ч. 5 ст. 110 КПК України обґрунтованість рішення (постанови), яке прийняли прокурор та слідчий, повинна знайти вираження в його мотивуванні.

Мотивування постанови про закриття кримінального провадження виражається в детальному викладенні тих обставин, які є підставами до закриття розслідування та наведення необхідних доказів, що підтверджують наявність таких підстав.

В постанові слідчого про закриття кримінального провадження слідчим не надана оцінка всім речам та документам, які були зібранні в даному кримінальному провадженні, а також не обґрунтовано на підставі яких доводів слідчий не приняв до уваги інші зібранні докази в ході досудового розслідування в даному кримінальному провадженні. Отже, при винесені оскаржуваної постанови слідчий не повно, не всебічно дослідив всі обставини кримінального провадження і вказані обставини в сукупності дають обґрунтовані підстави вважати, що висновок слідчого про закриття кримінального провадження необгрунтований, є передчасним, а постанова про закриття кримінального провадження підлягає скасуванню.

Керуючись ст.303,304,309,376 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Постанову старшого слідчого відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи СВ Фастівського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_5 від 28.07.2021 року про закриття кримінального провадження № 0000270 від 23.05.2017 року скасувати.

Ухвала в порядку ст.309 КПК України оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1