Номер провадження 1-кп/243/865/2021
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«11» жовтня 2021 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області, у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

- секретаря судового засідання ОСОБА_2

- прокурора ОСОБА_3

- обвинуваченої ОСОБА_4

- захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні за допомогою звуко та відеозаписувальних технічних засобів в залі № 4 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження № 0001489, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 04 вересня 2021 року з Обвинувальним актом та додатками, яке надійшло з Слов`янської окружної Прокуратури Донецької області 24 вересня 2021 року по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Слов`янська Донецької області, українки, громадянки України, з неповною вищою освітою,не одруженої, на утриманні має трьох неповнолітніх дітей , інвалідом не являється , яка зареєстрована та фактично мешкає за адресою : АДРЕСА_1 , раніше не судимої,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 частина 1 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

03 вересня 2021 року о 07 годині 00 хвилин ОСОБА_4 з дозволу ОСОБА_7 , перебувала у домоволодінні, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де на підвіконні у зальній кімнаті вказаного будинку побачила мобільний телефон марки « HONOR- RSA- LX9», IMEI-1 НОМЕР_1 , IMEI-2 НОМЕР_2 , у корпусі чорного кольору. В цей час та у вказаному місці у ОСОБА_4 виник протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме мобільного телефону, який належить ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, 03 вересня 2021 року о 07 годині 00 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: Донецька область м. Слов`янськ вул. Лазурна, буд. 23, розуміючи протиправний характер своїх дій, діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, з метою таємного викрадення чужого майна та подальшого звернення його на свою користь, сподіваючись на те, що її дії залишаються непоміченими, поза волею власника, розуміючи, що посягає на власність ( майно), на яке не має жодного права, викрала мобільний телефон марки « HONOR- RSA- LX9», IMEI-1 НОМЕР_1 , IMEI-2 НОМЕР_2 , у корпусі чорного кольору вартістю 1919 гривень 60 коп, який належить ОСОБА_7 .

З викраденим майном ОСОБА_4 покинула місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

У вчиненні вказаного кримінального правопорушення обвинувачена ОСОБА_4 викривається наступними доказами.

Під час судового розгляду, обвинувачена ОСОБА_4 після роз`яснення суті обвинувачення, визнала себе винною в повному обсязі у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 частиною 1 КК України та суду пояснила, що дійсно 03 вересня 2021 року о 07 годині 00 хвилин вона з дозволу ОСОБА_7 , перебувала у домоволодінні, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де на підвіконні у зальній кімнаті вказаного будинку побачила мобільний телефон марки « HONOR- RSA- LX9», IMEI-1 НОМЕР_1 , IMEI-2 НОМЕР_2 , у корпусі чорного кольору, який належить ОСОБА_7 . Сподіваючись на те, що її дії залишаються непоміченими, поза волею власника, розуміючи, що посягає на власність ( майно), на яке не має жодного права, викрала мобільний телефон марки « HONOR- RSA- LX9», IMEI-1 НОМЕР_1 , IMEI-2 НОМЕР_2 , у корпусі чорного кольору вартістю 1919 гривень 60 коп, який належить ОСОБА_7 . З викраденим майном вона покинула місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим на власний розсуд. На теперішній час вона повернула потерпілому приналежний йому мобільний телефон.

У тому, що вчинила вказане кримінальне правопорушення, вона щиро розкаялася.

Показання обвинуваченої є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

За правилами ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

У п.274 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Нечипорук і Йонкало проти України зазначено: якість доказів також береться до уваги, а також те, чи породжують обставини, за яких вони були здобуті, будь-які сумніви щодо їхньої надійності й точності.

За змістом ст. ст. 21, 22, 30 КПК України у кримінальному провадженні правосуддя здійснюється судом на основі змагальності, безпосередності дослідження судом показань, речей та документів. Державне обвинувачення в суді підтримує прокурор, захист обвинуваченого здійснює він сам і його захисник, а функція розгляду справи покладається на суд. При цьому суд, зберігаючи незалежність, неупередженість і об`єктивність, створює необхідні умови для виконання учасниками їх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав.

Статтею 370 КПК України визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Крім цього, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення, але він не може тлумачитись як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (довід). Об`єм цього обов`язку може змінюватись залежно від природи рішення.

Суд обгрунтовує вирок виключно на доказах, розглянутих у судовому засіданні. За допомогою дослідження на суді всіх доказів відбувається і формування внутрішнього суддівського переконання про винність або невинність обвинуваченого.

Доказування - це єдиний спосіб встановлення об`єктивної істини в кримінальному судочинстві. Поки не доведені обставини скоєння злочину, не можна сказати, що вони були, мали місце насправді.

З приводу того, що доведення є єдиним способом для встановлення істини у Кримінальному процесуальному кодексі України вказано: "Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється лише при умові, коли в ході судового розгляду винність підсудного у вчиненні злочину доведена».

«Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону «( Постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 09 квітня 2020 року у справі № 761/43930/17).

Потерпілий ОСОБА_7 , який належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду кримінального провадження, звернувся до суду з Заявою, в якій просить суд розглянути дане кримінальне провадження без його участі. Претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченої не має, просить суд призначити покарання на розсуд суду ( а.п. 23).

У відповідності до ч. 1 ст. 325 КПК України «Якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого».

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченою, провина обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме:

Так, з Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що кримінальне провадження № 0001489 було зареєстровано 04 вересня 2021 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 185 частина 1 КК України, що давало право з цього моменту проводити слідчі та процесуальні дії.

Із Протоколу огляду місця події від 04 вересня 2021 року вбачається, що предметом огляду є домоволодіння АДРЕСА_2 , зафіксовано зальну кімнату домоволодіння, в якій було вчинено кримінальне правопорушення;

Із Заяви ОСОБА_4 вбачається, що вона добровільно передала працівникам поліції мобільний телефон марки « HONOR- RSA- LX9», IMEI-1 НОМЕР_1 , IMEI-2 НОМЕР_2 , у корпусі чорного кольору.

Із Протоколу огляду від 04 вересня 2021 року та Фототаблиці до нього вбачається, що у ОСОБА_4 , яка мешкає за адресою АДРЕСА_1 в присутності двох понятих було вилучено мобільний телефон марки « HONOR- RSA- LX9», IMEI-1 НОМЕР_1 , IMEI-2 НОМЕР_2 , у корпусі чорного кольору.

Із Розписки потерпілого ОСОБА_7 вбачається, що потерпілий отримав від працівників поліції приналежний йому мобільний телефон марки « HONOR- RSA- LX9», IMEI-1 НОМЕР_1 , IMEI-2 НОМЕР_2 , у корпусі чорного кольору.

Із Висновку експерта № 679 за результатами проведення судової товарознавчої експертизи від 09 серпня 2021 року вбачається, що ринкова вартість майна на момент вчинення злочину, тобто на вересень 2021 року, а саме: мобільний телефон марки « HONOR- RSA- LX9», IMEI-1 НОМЕР_1 , IMEI-2 НОМЕР_2 , у корпусі чорного кольору складає 1919,60 грн;.

Із Протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14 вересня 2021 року вбачається, що свідок ОСОБА_8 заявив, що впізнає особу на фотознімку № 1, яка 04 вересня 2021 року знаходилася за адресою : АДРЕСА_2 та після її уходу виявилася відсутність мобільного телефону марки « HONOR- RSA- LX9», IMEI-1 НОМЕР_1 , IMEI-2 НОМЕР_2 , у корпусі чорного кольору;

Згідно Довідки до Протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14 вересня 2021 року вбачається, що на фотознімку № 1 зображено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд вважає, що слідча дія «Пред`явлення особи для впізнання» була проведена у відповідності до вимог статті 228 КПК України, а складений Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14 вересня 2021 року цілком відповідає вимогам статті 231 КПК України.

В судовому засіданні стороною захисту не надано будь - яких переконливих доказів, які б свідчили про порушення норм статті 228 КПК України при проведенні вказаної слідчої дії, також сторона захисту не посилається на будь - які порушення статті 231 КПК України з боку органу досудового розслідування при складанні Протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14 вересня 2021 року.

Із Протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14 вересня 2021 року вбачається, що свідок ОСОБА_9 заявив, що впізнає особу на фотознімку № 4, яка 04 вересня 2021 року знаходилася за адресою : Донецька область м. Слов`янськ вул. Лазурна, буд. 23 та після її уходу виявилася відсутність мобільного телефону марки « HONOR- RSA- LX9», IMEI-1 НОМЕР_1 , IMEI-2 НОМЕР_2 , у корпусі чорного кольору;

Згідно Довідки до Протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14 вересня 2021 року вбачається, що на фотознімку № 4 зображено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд вважає, що слідча дія «Пред`явлення особи для впізнання» була проведена у відповідності до вимог статті 228 КПК України, а складений Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14 вересня 2021 року цілком відповідає вимогам статті 231 КПК України.

В судовому засіданні стороною захисту не надано будь - яких переконливих доказів, які б свідчили про порушення норм статті 228 КПК України при проведенні вказаної слідчої дії, також сторона захисту не посилається на будь - які порушення статті 231 КПК України з боку органу досудового розслідування при складанні Протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14 вересня 2021 року.

Таким чином, суд приходить до висновку, що досліджені в судовому засіданні докази логічні, послідовні, не містять протиріч, переконливі як кожен окремо, так і їх сукупність у взаємозв`язку.

Жоден із них не спростований, містить інформацію щодо предмету доказування, схожих неоспорюваних чітких і узгоджених між собою презумпцій факту.

При їх оцінці суд дійшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй злочину, що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом»,який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст.17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні у справі «Коробов проти України».

Згідно правового змісту норм ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Стаття 62 Конституції України гарантує, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Доведення вини особи поза розумним сумнівом є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною із застосуванням принципу змагальності судового процесу.

При цьому саме сторона обвинувачення несе тягар доведення вини і зобов`язана доводити свою версію подій за цим стандартом. Це означає, що позиція, яка представлена обвинуваченням, має бути доведена в тій мірі, що у «розумної (розсудливої) людини» не може лишатися «розумного сумніву», що обвинувачений винен.

Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Отже, з урахуванням викладеного вище, в ході судового розгляду, за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що висунуте ОСОБА_4 , обвинувачення за ст. 185 частина 1 КК України, знайшло своє підтвердження, суд приходить до переконання, що подія кримінального правопорушення мала місце, провину обвинуваченої повністю доведено, а вчинене обвинуваченою ОСОБА_4 вірно кваліфіковано за ст. 185 частина 1 КК України таємне викрадення чужого майна ( крадіжка).

При визначенні міри покарання обвинуваченій у відповідності до ст. 65 КК України, суд приймає до уваги конкретні обставини вчиненого обвинуваченою, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення: сукупність усіх характеризующих його обставин, віднесення кримінального правопорушення законодавством до кримінальних проступків, характер, ступінь його суспільної небезпеки, ступінь негативної майнової шкоди і наслідків для потерпілого, дані про особу обвинуваченої.

Згідно роз`яснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, «Призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів».

п.п.2,3 «при призначенні покарання, суди повинні всебічно враховувати фактичні обставини кримінального провадження у їх сукупності та визначати тяжкість конкретних злочинів враховуючи їх індивідуальний ступінь. Визначаючи ступінь тяжкості злочину судам необхідно виходити з особливостей конкретного злочину та обставин його вчинення (форма вини, мотив, мета, спосіб, кількість епізодів злочинної діяльності, характер та ступінь наслідків. Отже, ступінь тяжкості злочину визначається характером того діяння, яке було вчинено у конкретному випадку. На неї впливають різні об`єктивні та суб`єктивні обставини, зокрема цінність тих суспільних відносин на які посягає винний, тяжкість наслідків (характер посягання), спосіб посягання форма й ступінь вини наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.»

Суд, призначаючи ОСОБА_4 покарання, також враховує вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ч. 2 ст. 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченій відповідно до п.п.1,2 частини 1 ст. 66 КК України, суд визнає ті обставини, що ОСОБА_4 щиросердно розкаялася та активно сприяла розкриттю злочину, добровільно відшкодувала спричинену матеріальну шкоду.

Щирим каяття вважається тоді, коли воно ґрунтується на визнанні особою своєї провини, виявленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалась ( Ухвала колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 16 жовтня 2007 року).

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. (Постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2018 року у справі № 559/1037/16-к (провадження № 51-3612км18).

Розкаяння передбачає, крім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, готовність нести покарання. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен бути підтверджений матеріалами кримінального провадження.

Активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, надання допомоги в їх затриманні, видачі знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Тому, беззаперечно, воно має бути активним, тобто певним чином ініціативним. ( Постанова Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 07 жовтня 2020 року, справа № 347/1360/17).

В судовому засіданні ОСОБА_4 повністю визнала себе винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 частина 1 КК України, докладно розповіла про відомі їй події вчинення нею кримінального правопорушення. Критично поставилася до вчиненого та пояснила, що дійсно засуджує свій вчинок, визнає його антигромадський характер і готова нести відповідальність. На теперішній час нею повністю добровільно відшкодовано матеріальну шкоду, шляхом повернення мобільного телефону потерпілому.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів, приймає до уваги ті обставини, що ОСОБА_4 є осудною, раніше не притягувалася до кримінальної відповідальності, вперше вчинила кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до кримінальних проступків, повністю відшкодовано спричинену матеріальну шкоду, оскільки мобільний телефон повернуто потерпілому, посередньо характеризується за місцем мешкання, суд враховує також ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також те, що потерпілий не наполягає на суворій мірі покарання для обвинуваченої і тому суд визнає необхідним та достатнім для виправлення і попередження скоєння нею нових кримінальних правопорушень призначення ОСОБА_4 покарання у виді громадських робіт, в межах санкцій інкримініруємої статті Особливої частини Кримінального кодексу України.

У відповідності до частини 3 статті 56 КК України «Громадські роботи не призначаються особам, визнаним особами з інвалідністю першої або другої групи, вагітним жінкам, особам, які досягли пенсійного віку, а також військовослужбовцям строкової служби».

Враховуючи, що ОСОБА_4 у встановленому законом порядку не визнана інвалідом першої або другої групи, народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто не є особою, яка досягла пенсійного віку, на теперішній час не є вагітною, а також військовослужбовцем строкової служби, то ОСОБА_4 можливо призначити покарання у виді громадських робіт.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69, чи норм ст. 69-1 даного Кодексу до обвинуваченої, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді громадських робіт є достатньою для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Суд вважає, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та запобігання вчиненню ОСОБА_4 нових кримінальних правопорушень.

Згідно ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні злочину. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Питання про речові докази слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-370, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_10 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 185 частиною 1 КК України і призначити їй покарання за цією статтею кримінального закону у виді громадських робіт на строк сто годин.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_11 рахувати з моменту початку реального відбування покарання у виді громадських робіт.

Виконання Вироку доручити Краматорському районному Відділу №4 філії Державної установи «Центр пробації» в Донецькій області.

Захід забезпечення кримінального провадження в порядку передбаченому ст. ст. 131, 176 КПК України не застосовувався та не обирався.

Речові докази по справі: мобільний телефон марки « HONOR- RSA- LX9», IMEI-1 НОМЕР_1 , IMEI-2 НОМЕР_2 , у корпусі чорного кольору, який долучено до матеріалів кримінального провадження № 0001489, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 вересня 2021 року у якості речового доказу на підставі Постанови від 04 вересня 2021 року, що зберігається у потерпілого ОСОБА_7 - у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України залишити у власності ОСОБА_7 .

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Вирок постановлено, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Головуючий: суддя

Слов`янського міськрайонного суду ОСОБА_1 .