ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/351/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст. 286 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2021 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі матеріали кримінального провадження, внесеного у ЄРДР за № 0000111 від 19.02.2018 р, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 вересня 2021 року,

в с т а н о в и л а:

цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та жительку АДРЕСА_1 , громадянку України, із вищою освітою, приватного підприємця, інваліда 3 групи, розлученої, раніше не судимої, визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України і призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 гривень у дохід держави без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 49 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання у наслідок закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Вироком суду також вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Згідно вироку, ОСОБА_7 , як водій, 28 січня 2018 року близько 10 год. 30 хв., керуючи технічно-справним автомобілем марки «Daewoo Sens Т13110», д.н.з. НОМЕР_1 , рухалася із одним пасажиром в салоні по вул. Шептицького в с.Петриків Тернопільського району Тернопільської області в напрямку від м. Тернополя до центру вказаного населеного пункту із швидкістю біля 40 км/год.. Наближаючись до продуктового магазину, розташованого ліворуч від дороги і будинку № 123 вул. Шептицького, не була достатньо уважною, не стежила належно за дорожньою обстановкою, умовами та відповідно не реагувала на їх зміну, чим порушила вимоги п.п. 1.5 ч.1, 1.10 (в частині визначення понять: «дорожні умови», «дорожня обстановка», і виконання їх вимог), 2.3 (б, д) ПДР України, які зобов`язували її своїми діями не створювати загрозу безпеці дорожнього руху, небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків, а, продовжуючи рух, маючи об`єктивну можливість завчасно виявити пішохода ОСОБА_9 , який розпочав перехід проїзної частини дороги вул. Шептицького, навпроти магазину та рухався поза межами пішохідного переходу, в напрямку зліва-направо по ходу руху автомобіля «Daewoo Sens Т13110», обвинувачена ОСОБА_7 , як водій, в порушення вимог п.п. 1.10 (в частині визначення поняття «небезпека для руху» та виконання його вимог), 10.1, 12.3 ПДР України, не вжила заходів до зменшення швидкості руху керованого нею транспортного засобу аж до повної зупинки, хоча мала технічну можливість шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування зупинити керований нею транспортний засіб до траєкторії руху пішохода, а, змінивши напрямок свого руху ліворуч, виїхала на зустрічну смугу руху, не переконавшись при цьому, що такий маневр буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Внаслідок таких дій обвинувачена ОСОБА_7 позбавила себе технічної можливості зупинити керований нею автомобіль до траєкторії руху пішохода ОСОБА_9 , який при наближенні до нього автомобіля, змінив напрямок руху та почав повертатися на ліве узбіччя, а тому, в процесі руху, скоїла наїзд на нього передньою частиною транспортного засобу, у результаті чого потерпілий ОСОБА_9 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження у виді травми лівої гомілки у вигляді закритих переломів велико- і малогомілкової кісток.

Порушення обвинуваченою ОСОБА_7 , як водієм, вимог п.п. 1.5 ч. 1, 1.10, (в частині визначення понять: «дорожні умови», «дорожня обстановка», «небезпека для руху», і виконання їх вимог), 2.3 (б, д), 10.1, 12.3 ПДР України, перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням вказаної ДТП та заподіянням середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 вважає вирок суду незаконним і необґрунтованим, оскільки висновки суду ґрунтуються на незаконних і недопустимих доказах.

Вказує, що ухвалюючи оскаржуваний нею вирок, суд не дотримався вимог ст.ст.9, 86, 94, 370 КПК України та рекомендацій, викладених у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1995 року Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму ВС України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку, у яких Верховний суд роз`яснив, що згідно з вимогами ст.232 КПК України (1960 року) в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені у судовому засіданні.

На думку сторони захисту протокол проведення слідчого експерименту від 25 травня 2018 року і висновок судової інженерно-транспортної експертизи № 5-454/18 від 10 жовтня 2018 року, що на ньому базується, є недопустимими доказами.

В обґрунтування своїх доводів, вказує, що 25 травня 2018 року до участі у проведенні слідчого експерименту залучено засуджену ОСОБА_7 в статусі водія, а 23 травня 2018 року її допитано як свідка. Тобто є всі дані стверджувати, що на час проведення слідчого експерименту, ОСОБА_7 була залучена до проведення слідчого експерименту як свідок, а надалі визнана підозрюваною. При цьому, показання, надані ОСОБА_7 при проведенні слідчого експерименту, були відображені у вихідних даних, які задані згідно ухвали слідчого судді про проведення судової автотехнічної експертизи.

Стверджує, що суд першої інстанції не врахував, що відповідно до п.1 ч.3 ст.87 КПК України недопустимими є докази, що були отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.

Сторона захисту вважає, що усі докази, отримані стороною обвинувачення на підставі протоколу проведення слідчого експерименту від 25 травня 2018 року є недопустимими, а тому недопустимим доказом є висновок експерта № 5-454/18 від 10.10.2018 року, оскільки в його основу покладено вказаний слідчий експеримент, що повністю узгоджується з доктриною плодів отруєного дерева.

Узагальнюючи свої доводи, апелянт вважає, що стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України і тому відносно неї повинен бути постановлений виправдувальний вирок у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення.

Просить скасувати вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 вересня 2021 року та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за недоведеністю вчинення нею кримінального правопорушення.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачену ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу і, з наведених у ній мотивів, просять скасувати вирок суду першої інстанції та закрити провадження у справі за недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченою; представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_11 , яка заперечили щодо задоволення апеляційної скарги і просить залишити вирок місцевого суду без зміни; прокурора, який просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши доводи апеляційної скарги, частково провівши судове слідство, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно ст. 94 КПК України, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Визнаючи ОСОБА_7 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, суд першої інстанції вказав, що, незважаючи на не визнання обвинуваченою своєї вини, її винуватість у скоєнні злочину за обставин, викладених в обвинувальному акті, підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , протоколом проведення слідчого експерименту від 25 травня 2018 р., висновком судової автотехнічноїї експертизи № 5-454/18 від 10 жовтня 2018 р., висновком судової інженерно-транспортної експертизи № 5-161/18 від 19 березня 2018 р., висновком судово-медичної експертизи № 339 від 23 березня 2018 р., показаннями експерта ОСОБА_13 та іншими

Дослідивши вказані докази, суд дійшов обґрунтованого висновку про їх належність, допустимість, достовірність та визнав їх такими, що у своїй сукупності підтверджують встановлені судом обставини скоєння ОСОБА_7 кримінального правопорушення.

Підстав для повторного дослідження доказів по справі протоколів допиту свідка ОСОБА_7 від 23.02.2018 року та додаткового допиту свідка ОСОБА_7 від 23.05.2018 року), про що сторона захисту ставить питання в апеляційній скарзі, колегія суддів, виходячи з приписів ч.3 ст.404 КПК України, не вбачає, оскільки належних доводів, що вони досліджені судом першої інстанції неповно або з порушеннями або не досліджувались судом першої інстанції чи стали відомі після ухвалення судового рішення, апелянтом та його захисником не наведено.

Так, з показань потерпілого ОСОБА_9 , суд першої інстанції встановив, що 28 січня 2018 року близько 10 год. 30 хв. він переходив дорогу на вулиці Шетицького в с. Петриків, де на нього наїхав автомобіль, яким керувала ОСОБА_7 .. Потерпілий зазначив, що переходячи дорогу, він помітив автомобіль, який рухався в його напрямку приблизно за 200 м., через, що він пішов назад і тоді відбувся наїзд на нього, від чого він впав на капот автомобіля, а після цього на тротуар.

Показання потерпілого об`єктивно стверджуються іншими доказами по справі, дослідженими судом першої інстанції.

Зокрема, показаннями свідка ОСОБА_9 , який ствердив, що він знаходився у себе дома на подвір`ї і бачив, як його брат, вийшовши з магазину, що приблизно за 50 м від їх дому, переходив дорогу і, зробивши кілька кроків та не дійшовши до середини, побачив як ліворуч рухається автомобіль таксі, розвернувся назад, маючи намір його пропустити, але автомобіль хотів його об`їхати по смузі зустрічного руху і таким чином здійснив на нього наїзд.

Висновком судово-медичної експертизи № 339 від 28 березня 2018 року, згідно з яким при вступі ОСОБА_9 28 січня 2018 року на стаціонарне лікування у травматологічне відділення КНП Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги, у нього клініко-інструментальним дослідженням встановлено травму лівої гомілки у вигляді закритих переломів велико- і малогомілкової кісток, які спричинені в результаті дії тупого предмету незадовго до госпіталізації і утворення яких за обставин дорожньо-транспортної пригоди при наїзді транспортного засобу на пішохода не виключається. Виявлена у ОСОБА_9 травма лівої гомілки, відповідно до п.п.2.2.1 (в), 2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого (більше 21 добу) розладу здоров`я, належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. (а. п.133-141)

Проколом проведення слідчого експерименту від 25 травня 2018 року, під час якого за участі водія ОСОБА_7 , яка фактично перебувала у статусі свідка, потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_9 було відтворено обставини дорожньо-транспортної пригоди, а також визначено ряд технічних параметрів (місце розташування наїзду автомобіля на пішохода, траєкторію та темп руху пішохода і швидкості руху автомобіля та інші). (а. п.118-129)

Висновком судової автотехнічної експертизи від 10 жовтня 2018 року № 5-454/18, відповідно до якого експерт встановив, що водій автомобіля «Daewoo Sens» з моменту виникнення небезпеки для руху (виходу пішохода на проїзну частину дороги), мав технічну можливість шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування зупинити керований ним транспортний засіб до місця наїзду на пішохода і тим самим уникнути наїзду на останнього. Також експертом констатовано, що невідповідність дій водія автомобіля «Daewoo Sens» вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України привела до виникнення дорожньо-транспортної пригоди. (а. п.179-185)

Висновком судової транспортно-трасологічної експертизи від № 5-161/18 від 19 березня 2018 року, якою підтверджено наявність пошкоджень на автомобілі «Daewoo Sens», які локалізовані на виступаючих часинах транспортного засобу. (а. п.169-173)

Показаннями експерта ОСОБА_13 , допитаного судом першої інстанції, який підтвердив складені ним висновки судових експертиз у даному кримінальному провадженні та пояснив методику їх проведення.

Переглянувши кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 , апеляційний суд приходить до переконання про відсутність підстав для її задоволення, оскільки вирок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні доказів, яким суд дав правильну правову оцінку відповідно до ст. 94 КПК.

Колегія суддів відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги про недопустимість як доказу протоколу проведення слідчого експерименту від 25 травня 2018 року.

За приписами п. 1 ч. 3 ст. 87 КПК суд має визнати недопустимими докази, що були отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні. Зміст цієї норми права вказує на те, що вона має застосовуватися за умови, коли на час отримання показань від свідка уже існували дані, що його буде визнано підозрюваним чи обвинуваченим, але, всупереч наявності у такої особи права на мовчання та свободи від самовикриття, слідчий чи прокурор вчиняє дії, спрямовані на отримання показань від неї. Саме такі дії, а не власне факт отримання показань від свідка, який надалі був визнаний підозрюваними обвинуваченим, мають визнаватися істотним порушенням прав людини і основоположних свобод.

Із матеріалів кримінального провадження слідує, що до проведення слідчого експерименту 25 березня 2018 року, були відсутні дані про те, що саме ОСОБА_7 є винуватою у вчиненні ДТП. Під час цієї слідчої дії ОСОБА_7 була надана можливість висловити свою власну точку зору з приводу усіх обставин ДТП і в такий спосіб вплинути на вирішення справи, що не суперечить засаді верховенства права. При цьому слід зазначити, що, виходячи змісту протоколу вказаної слідчої дії, вона не стверджувала про винуватість у ДТП та взагалі не надавала ніякої оцінки своїм діям. Слідчу дію проведено з метою встановлення розташування місця наїзду автомобіля на пішохода відносно елементів дороги, траєкторію та темп руху пішохода до наїзду; траєкторію та швидкість руху автомобіля на час ДТП, а також визначення інших технічних параметрів обставин ДТП, а не одержання від свідка викривальних показань.

Апеляційний суд звертає увагу, що перед початком слідчого експерименту ОСОБА_7 було роз`яснено зміст статей 55 та 63 Конституції України щодо права на парову допомогу та відмови давати показання щодо себе.

Окрім того, відомості надані всіма учасниками слідчої дії щодо обставин, за яких відбулась ДТП та встановлених розрахунків, з метою яких проводився слідчий експеримент, були узгоджені між собою в деталях, ніким не заперечувались та не оспорювались.

Те, що саме дії ОСОБА_7 призвели до негативних наслідків в результаті дорожньо-транспортної пригоди встановлено судовою автотехнічною експертизою № 5-454/18 від 10 жовтня 2018 року, яка отримана органом досудового розслідування після проведення вказаної слідчої дії.

Також, апеляційний суд зазначає, що доводи сторони захисту щодо невідповідності таких доказів як протокол слідчого експерименту від 25 березня 2018 року та висновок експерта 5-454/18 від 10 жовтня 2018 року вимогам ст.86 КПК України були предметом дослідження місцевого суду і отримали належну правову оцінку, з якою колегія суддів погоджується.

Тому, колегія судді вважає, що доводи апеляційної скарги щодо визнання протоколу проведення слідчого експерименту від 25 травня 2018 року року зі свідком ОСОБА_7 та експертного висновку 5-454/18 від 10 жовтня 2018 року недопустимим доказами на підставі п. 1 ч. 3 ст. 87 КПК є неспроможними.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що досліджені судом першої інстанції докази, у своїй сукупності, свідчать про те, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілому.

Підстав для сумніву в правильності оцінки зібраних досудовим слідством та досліджених судом першої інстанції доказів щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, в колегії суддів немає. Обґрунтованих доводів з цього приводу не наведено як в апеляційній скарзі, так і безпосередньо під час перегляду вироку в апеляційному порядку.

З огляду на ці обставини, колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку та закриття провадження у справі за в недоведеністю вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, як про це ставить питання в апеляційній скарзі її захисник адвокат ОСОБА_8 .

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 вересня 2021 року відносно ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді