ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/58/22 Справа № 426/1211/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
представника потерпілого ОСОБА_10 ,
представника КМУ ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури, захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та представника потерпілих ОСОБА_10 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2021 року у кримінальних провадженнях, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000022 та № 0000141, щодо

ОСОБА_12 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Кельмені Чернівецької
області, громадянина України, який зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою:
АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 258 КК України,

ОСОБА_13 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Луганська, громадянина
України, який зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_3 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 258, ч. 2 ст. 260, ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 437 КК України,

ОСОБА_14 ,
ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця хутора Дядін Ростовської області
РФ, громадянина України, який проживає за адресою:
АДРЕСА_4 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 258 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення.

Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2021 року засуджено:
ОСОБА_12 за ч. 3 ст. 258 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі без конфіскації майна;
ОСОБА_13 до покарання: за ч. 3 ст. 258 КК України у виді довічного позбавлення волі без конфіскації майна; за ч. 2 ст. 260 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років без конфіскації майна; за ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 437 КК України у виді позбавлення волі на строк 12 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_13 остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі без конфіскації майна;

ОСОБА_14 за ч. 3 ст. 258 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі без конфіскації майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 ухвалено рахувати з часу їх затримання.

Виконання вироку в частині затримання обвинувачених і етапування їх для відбування ними покарання у виді довічного позбавлення волі доручено органам Служби Безпеки України.

Позовні вимоги потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 до обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України задоволено частково та ухвалено стягнути солідарно з обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в рахунок відшкодування моральної шкоди по 500 000 грн. кожному.

Позовні вимоги Військової частини НОМЕР_1 до обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 задоволено в повному обсязі та ухвалено стягнути солідарно з обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, 1 002 663,05 грн.

Позовні вимоги Військової частини НОМЕР_2 до обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 задоволено в повному обсязі та ухвалено стягнути солідарно з обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, 4 896 151,56 грн.

Ухвалено стягнути солідарно з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 на користь держави витрати на проведення експертиз під час досудового розслідування в сумі 36 724, 72 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

У березні 2014 року, за невстановлених обставин, перебуваючи на території Луганської області, невстановлена особа, матеріали стосовно якої виділено в окреме кримінальне провадження, та інші невстановлені досудовим розслідуванням особи, керуючись мотивом особистого неприйняття діючої державної влади в Україні вступили у попередню змову на вчинення діянь, за які передбачена кримінальна відповідальність діючим КК України.
Разом з тим, кінцевою метою злочинної діяльності невстановленої особи, матеріали стосовно якої виділено в окреме кримінальне провадження, та інших осіб, що діяли з останнім за попередньою змовою, є повалення існуючого конституційного ладу та зміна меж території або державного кордону України шляхом незаконного створення державного утворення в межах Луганської області, так званої «Луганської Народної Республіки» (далі «ЛНР»).
В той же час невстановлена особа, матеріали стосовно якої виділено в окреме кримінальне провадження, на виконання свого злочинного наміру, згідно плану, залучив до своєї злочинної діяльності значну кількість осіб, у т.ч. ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , а також інших невстановлених осіб з числа радикально налаштованих громадян, зокрема колишніх та діючих військовослужбовців, співробітників правоохоронних органів, представників іноземних громадських організацій тощо, на що отримав від них згоду. Невстановлена особа, матеріали стосовно якої виділено в окреме кримінальне провадження, особисто довів план злочинної діяльності та визначив їх функції, спрямовані на досягнення цього плану, про що повідомив іншим співучасникам вчинення цього та інших злочинів.

При цьому, врахування ступеня узгодженості дій співучасників передбачало тісний взаємозв`язок між ними та чіткий розподіл обов`язків між організатором та іншими учасниками (підбурювачів, виконавців, співвиконавців, пособників) для досягнення єдиної злочинної мети.

Так, ОСОБА_12 для досягнення єдиної злочинної мети здійснював керівництво окремими, невстановленими досудовим розслідуванням особами (співвиконавцями), займався залученням до своєї злочинної діяльності нових осіб, забезпечував їх озброєнням, військовим обмундируванням, іншими засобами для здійснення військового протистояння з підрозділами Збройних Сил України та правоохоронними органами, тобто для скоєння діянь, за які передбачена відповідальність діючим Кримінальним Кодексом України.

Так, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, задля вчинення вибухів, підпалів, збройних нападів на представників органів державної влади України, які створюватимуть небезпеку для життя чи здоров`я людини, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення та провокації воєнного конфлікту, відповідно до заздалегідь визначеної мети ОСОБА_12 за попередньою змовою з невстановленими досудовим розслідуванням особами у квітні 2014 року створив групу з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 » у складі так званої «ЛНР» (далі група « ІНФОРМАЦІЯ_4 ») та став його керівником.

В період з кінця травня по червень 2014 року ОСОБА_12 згідно відведеної ролі у злочинній групі на території Луганської області організовував узгоджені дії її озброєних учасників, спрямовані на вбивство військовослужбовців Збройних Сил України, які брали участь у проведенні антитерористичної операції, та мирних громадян, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації воєнного конфлікту, міжнародного ускладнення, та з метою впливу на прийняття рішень органами державної влади України.

Реалізуючи злочинний умисел, невстановленою особою, матеріали стосовно якої виділено в окреме кримінальне провадження, та ОСОБА_12 було залучено інших осіб до злочинної діяльності у складі так званої «ЛНР», у тому числі ОСОБА_13 , який згідно визначеної злочинної ролі повинен був здійснювати керівництво і координацію дій представників групи «Батальйон «Заря», забезпечувати їх матеріальне, технічне та збройне забезпечення, вербування нових осіб (співучасників) для вчинення злочинів та інші обв`язки, пов`язані із організацією діяльності групи «Батальйон «Заря» у складі так званої «ЛНР».

Для оптимізації та спрощення координації дій членів групи «Батальйон «Заря» ОСОБА_13 постійно перебував у приміщенні незаконно захопленої представниками так званої «ЛНР» будівлі ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою: АДРЕСА_5 , де було створено «штаб» «Батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_4 ».

Протягом квітня-червня 2014 року невстановлена особа, матеріали стосовно якої виділено в окреме кримінальне провадження, переслідуючи злочинну мету на скоєння діянь, за які передбачена відповідальність діючим Кримінальним Кодексом України, також втягнув у злочинну діяльність ОСОБА_14 , який згідно визначеної ролі відповідав за фактичне управління та координацію дій частини єдиної злочинної групи на території м. Краснодона, Краснодонського району Луганської області та інших прилеглих до нього районів, а також на території південно-східного передмістя м. Луганська, у т.ч. розташування цивільного аеропорту м. Луганська. ОСОБА_14 для дотримання вимог конспірації та укриття власної приналежності до злочинної групи, мета якої вчинення, в тому числі, терористичного акту, у колі спілкування з співучасниками використовував прізвисько («позивний») - «Вітязь».

Враховуючи об`єктивну загрозу втрати територіальної цілісності та порушення суверенітету України, через активізацію діяльності на території Донецької та Луганської областей незаконних збройних формувань, у т.ч. терористичних організацій, злочинних груп у складі так званої «ЛНР», 13 квітня 2014 року Радою національної безпеки та оборони України було прийнято рішення «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України», затверджене 14 квітня 2014 року указом Президента України, на підставі якого сили та засоби Сухопутних військ Збройних сил України (далі СВ ЗСУ) були задіяними для проведення широкомасштабної антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей. Таким чином, військові формування СВ ЗСУ, як один із суб`єктів боротьби із тероризмом тимчасово були підпорядковані Антитерористичному центру (далі АТЦ) при СБУ для координації відповідних дій, спрямованих на упередження та знешкодження терористичної загрози.

У квітні 2014 року на виконання рішення АТЦ командуванням Збройних Сил України було вжито заходи щодо забезпечення охорони та оборони об`єктів, які мають військово-стратегічне значення, а саме: аеродромів у містах Донецьку та Луганську. Так, на території аеропорту м. Луганська з використанням особового складу та засобів СВ ЗСУ (на базі підрозділів Високомобільних десантних військ) було створено тактичну групу «Славутич» для підтримання цілодобового режиму оборони та ізоляції зазначеного стратегічно важливого об`єкту, з метою недопущення його переходу під контроль представників незаконних збройних формувань та злочинних груп. З вказаного періоду часу було розпочато передислокацію в район розташування аеропорту м. Луганська виділених для виконання зазначеного рішення АТЦ сил та засобів ЗС України.

Зокрема, для виконання поставлених завдань у розпорядження особового складу тактичної групи «Славутич» було надано легку броньовану техніку та стрілецьку зброю, включаючи крупнокаліберні кулемети, автоматичні гранатомети, а також засоби створення мінно-вибухових загороджень. Безпосередньо на місці особовим складом тактичної групи було забезпечено кругову оборону об`єкта та не допущено проникнення представників незаконних військових формувань на його територію.

З 04 червня 2014 року командуванням АТЦ, враховуючи посилення потенційної загрози порушення територіальної цілісності країни було прийнято рішення по нарощенню чисельності тактичної групи «Славутич», для чого із застосуванням транспортної авіації було розпочато заходи щодо поступової передислокації у розташування аеропорту м. Луганська додаткової живої сили та техніки ЗС України.

В свою чергу, ОСОБА_12 та інші члени злочинної групи так званої «ЛНР», маючи злочинний умисел, спрямований на вчинення дій, направлених на порушення територіальної цілісності України, усвідомили, що перебування під контролем сил антитерористичної операції аеропорту м. Луганська, як об`єкту важливого інфраструктурного значення, унеможливить створення у межах Луганської області незалежного державного утворення так званої «ЛНР». З огляду на викладене, представниками невстановлених досудовим розслідуванням незаконних збройних формувань терористичної організації у складі так званої «ЛНР» та злочинної групи, в яку входили: особа, матеріали стосовно якого виділено в окреме провадження, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , було вжитохїх заходи щодо фізичного блокування аеропорту АДРЕСА_5 з метою запобігання подальшої передислокації сил та засобів ЗСУ до вказаного об`єкту.

Так, 05 червня 2014 року ОСОБА_14 , перебуваючи на території м. Краснодона Луганської області, на мобільний телефонний термінал, що знаходився у його користуванні, отримав телефонні з`єднання від учасника так званої «ЛНР» невстановленої особи, матеріали стосовно якої виділено в окреме кримінальне провадження, та в ході бесіди отримав повідомлення про факт передислокації додаткових сил та засобів антитерористичної операції до розташування аеропорту м. Луганська із використанням можливостей військово-транспортної авіації, зокрема, про факт відвантаження літаками ЗСУ у розпорядження тактичної групи, що здійснювала охорону аеропорту м. Луганська, легкої броньованої техніки та особового складу ЗСУ, а також про приблизну кількість нарощуваних сил антитерористичної операції на вказаному об`єкті інфраструктури.

Тоді ж, ОСОБА_14 з метою подальшого застосування зброї проти військовослужбовців ЗСУ, транспортування яких здійснювалось засобами військової авіації, а також з метою подальшого захоплення аеропорту м. Луганська та переходу його під фактичний контроль представників злочинної групи та незаконних збройних формувань терористичної організації у складі так званої «ЛНР» було прийнято рішення щодо негайної передачі отриманої інформації про передислокацію сил та засобів антитерористичної операції іншим особам, які були відповідальними у злочинній групі за проведення операцій зі збройного протистояння українським військовим формуванням.

Протягом вказаного періоду ОСОБА_12 , перебуваючи на території м. Луганська, та виконуючи відведену йому роль, відповідно до визначеної у злочинній групі, а саме командира групи « ІНФОРМАЦІЯ_4 », отримавши інформацію про нарощення підрозділів тактичної групи «Славутич», шляхом передислокації особового складу та бойової техніки сил ЗСУ у розташування аеропорту м Луганська, розробив злочинний план, направлений на організацію терористичного акту шляхом застосування зброї стосовно військовослужбовців ЗСУ, залучених до проведення антитерористичної операції, згідно якого він, використовуючи співвиконавців невстановлених досудовим розслідуванням осіб групи «Батальйон «Заря», а також із залученням інших невстановлених осіб, які розділяють мету та сприяють діяльності так званої «ЛНР», а також при цьому володіють навиками військової підготовки і практичним досвідом використання зенітної зброї, мав умисел здійснити терористичний акт щодо засобів військово-транспортної авіації Збройних Сил України, що здійснювали передислокацію особового складу сил антитерористичної операції до аеропорту м. Луганська, з метою спричинення загибелі особового складу, який транспортується, ушкодження військової техніки та майна.

Далі, продовжуючи реалізовувати злочинний умисел, знаходячись у м. Луганську у період з 05 червня 2014 року по 11 червня 2014 року, ОСОБА_12 разом із ОСОБА_13 , що виконував відведену йому роль у злочинній групі заступника керівника «Батальйон «Заря», а також з іншими особами, що сприяли діяльності так званої «ЛНР», обговорив розроблений злочинний план щодо здійснення терористичного акту, тобто вступив у попередню злочинну змову групою осіб, спрямовану на вчинення терористичного акту, тобто застосування зброї, що мало призвести до загибелі людей, заподіяння значної матеріальної шкоди, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації воєнного конфлікту, міжнародного ускладнення, та з метою впливу на прийняття рішень, вчинення або не вчинення дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування, службовими особами цих органів, об`єднаннями громадян, юридичними особами, привернення уваги громадськості до певних політичних та інших поглядів злочинної групи та учасників терористичної організації у складі так званої «ЛНР». При цьому з вказаним планом були обізнані, у тій чи іншій мірі, усі особи, залучені до підготовки та організації терористичного акту, та усі бажали настання суспільно небезпечних наслідків його вчинення.

Відповідно до визначеного плану було прийнято рішення сформувати бойові групи, до складу яких входили представники групи «Батальон «Заря», а також невстановлені слідствио особи, які мали навики застосування переносної зенітної зброї та сприяли діяльності так званої ЛНР. Таким чином, сформовані бойові групи складалися із керівника, операторів переносного зенітного ракетного комплексу (далі ПЗРК), стрільців-зенітників та бойової охорони.

Згідно визначеного розподілу злочинних ролей члени вищевказаних груп виконували наступні дії. Керівник групи, що входив до складу групи «Батальон «Заря» - здійснював безпосереднє керівництво групи на місці, проводив рекогносцирування місцевості та спостереження за рухом військово-транспортної авіації в районі аеропорту м. Луганська. Оператори переносних зенітних ракетних комплексів особи, які не входили до складу групи «Батальон «Заря», однак сприяли діяльності так званої ЛНР та мали навики військової підготовки і досвід використання зенітної зброї, повинні були здійснювати обслуговування наданих ним для здійснення терористичного акту ПЗРК, а також безпосереднє їх прицільне застосування проти літаків військово-транспортної авіації сил антитерористичної операції. Стрільці-зенітники та бойова охорона групи складалися з представників групи «Батальон «Заря», озброєних автоматичною стрілецькою зброєю, забезпечували охорону операторів ПЗРК, а також супроводжували зенітну атаку повітряних суден сил антитерористичної операції вогневою підтримкою із використанням крупнокаліберних кулеметів.

Окрім цього, з метою отримання інформації щодо передислокування сил та засобів антитерористичної операції до розташування аеропорту м. Луганська, а також відстеження: періодичності приземлення, напряму посадки, характеру глісади (вертикальної траєкторії приземлення літального апарату), кількісних та якісних даних стосовно повітряних суден Збройних Сил України, що здійснювали вильоти до вищевказаного об`єкту, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 були залучені додаткові представники групи «Батальйон «Заря», а також інші особи, що сприяли діяльності так званої «ЛНР». Так, ОСОБА_13 було організовано у цілодобовому режимі спостереження за розташуванням тактичної групи «Славутич» Збройних Сил України в аеропорту м. Луганська та налагоджено систему оперативного оповіщення стосовно фактів приземлення та вильоту на об`єкті повітряних суден Збройних Сил України з метою подальшої передачі даної інформації групам, підготовленим до здійснення атаки засобами зенітного ураження.

Злочинна роль безпосереднього керівника та координатора дій усієї групи осіб, залучених до вчинення терористичного акту, була відведена ОСОБА_13 . Організатором та особою, що здійснював загальну підготовку до вчинення терористичного акту, як «командир» групи « ІНФОРМАЦІЯ_6 » виступив ОСОБА_12 . Спеціальну координацію дій операторів переносних зенітних ракетних комплексів, що мали здійснити безпосереднє ураження повітряних суден Збройних Сил України, здійснювала невстановлена особа, на ім`я ОСОБА_54 (особа, матеріали стосовно якої виділено в окреме кримінальне провадження), інші анкетні дані слідством встановлені не були.

Для забезпечення оперативного управління діями злочинної групи ОСОБА_13 постійно перебував у приміщенні військового комісаріату Луганської області, за адресою: АДРЕСА_5 та використовував у цілодобовому режимі телефонний зв`язок мобільний термінал із абонентським номером НОМЕР_3 . Так, 12 червня 2014 року о 01.24 год. ОСОБА_13 на вказаний мобільний термінал було отримано вхідне телефонне з`єднання від невстановленої слідством особи на ім`я ОСОБА_55 (особа, матеріали стосовно якої виділено в окреме кримінальне провадження), який, в свою чергу, виконував відведену злочинну роль спостерігача за розташуванням тактичної групи «Славутич» АТО в аеропорту м. Луганська. Тоді ж останнім було повідомлено ОСОБА_13 про поточну обстановку на зазначеному об`єкті та про застосування підрозділами групи Збройних Сил України «Славутич» тактики ведення превентивного обстрілу можливих позицій групи «Батальйон « ІНФОРМАЦІЯ_6 » навколо аеропорту з метою забезпечення безперешкодного руху авіаційної техніки Збройних Сил України.

Усвідомлюючи, що застосування військовослужбовцями Збройних Сил України тактики утримання крупнокаліберною стрілецькою зброєю вогневого контролю над зеленими насадженнями та укриттями по периметру розташування аеропорту м. Луганська не надасть можливості здійснити розміщення позицій операторів ПЗРК на відстань ближчу ніж 4 000 м до вказаного об`єкту, ОСОБА_13 було прийнято рішення про розміщення позицій підпорядкованих бойових груп на безпечному віддаленні від атакуємого об`єкту. Таким чином, в особового складу тактичної групи «Славутич» Збройних Сил України були виключені можливості запобігти здійсненню терористичної атаки на них.

Продовжуючи виконувати злочинний умисел, спрямований на вчинення терористичного акту, що мав спричинити загибель військовослужбовців та знищення військової техніки і майна Збройних Сил України, 12 червня 2014 року ОСОБА_13 було спрямовано в район с. Георгіївка Лутугинського району Луганської області, розташованого на відстані понад 5 000 м від західного порогу злітно-посадкової смуги аеропорту м. Луганська, бойову групу, озброєну засобами зенітного ураження. До складу вказаної групи, у відповідності до розподіленої рольової участі раніше розробленого злочинного плану, входили два учасника групи Батальон Заря, а саме: учасник злочинної групи особа на ім`я ОСОБА_56 (особа, матеріали стосовно якої виділено в окреме кримінальне провадження), що використовувала для конспірації причетності до злочинної діяльності прізвисько (позивний) Льод; учасник злочинної групи, який здійснював бойове прикриття та охорону групи невстановлена слідством особа), що використовувала для конспірації причетності до злочинної діяльності прізвисько (позивний) ОСОБА_57 (особа, матеріали стосовно якої виділено в окреме кримінальне провадження), дві невстановлені слідством особи оператори ПЗРК (особи, матеріали стосовно яких виділено в окреме кримінальне провадження), та паралельно безпосередньо підпорядковувались та узгоджували свої дії під час готування до вчинення терористичного акту із невстановленою слідством особою на ім`я ОСОБА_54 (особа, матеріали стосовно якої виділено в окреме кримінальне провадження).

ОСОБА_13 , виконуючи визначеному йому роль безпосереднього координатора діями осіб, що вступили у попередню змову на вчинення терористичного акту, визначив вказаній вище групі час, протягом якого особи, які входили до її складу, повинні були перебувати у засідці з метою здійснення терористичної атаки на повітряні судна Збройних Сил України, після чого осіб із позивними « ОСОБА_58 » і « ОСОБА_57 » (особи, матеріали стосовно яких виділено в окреме кримінальне провадження), повинні були замінити інші співучасники. Після чого, відповідно до визначеного порядку несення бойового чергування у засідці, у ніч з 13 червня 2014 року на 14 червня 2014 року представника групи «Батальйон «Заря», що використовував позивний « ОСОБА_58 » (особа, матеріали стосовно якої виділено в окреме кримінальне провадження), на позиції засідки біля с. Георгіївка замінив інший невстановлений слідством представник групи «Батальйон «Заря», який використовував позивний «Ред» (особа, матеріали стосовно якої виділено в окреме кримінальне провадження), та підтримував зв`язок із ОСОБА_13 через мобільний термінал із абонентським номером НОМЕР_4 .

Згідно злочинного умислу на вказану групу покладались наступні завдання: організувати засідку в с. Георгіївка Луганської області, тобто навпроти початку глісади авіатранспорту при заходженні на посадку або ж зльоту зі злітно-посадкової смуги аеропорту м. Луганська; здійснювати постійне спостереження за рухом повітряних суден Збройних Сил України в районі аеропорту та повідомляти у разі появи в полі зору засобів військово-транспортної авіації Збройних Сил України, здійснити їх ураження засобами ведення зенітного вогню; після вчинення терористичної атаки покинути місце злочину з метою унеможливлення викриття причетності до його вчинення.

Для проведення безпосередньої збройної атаки на засоби військово-транспортної авіації Збройних Сил України за невстановлених обставин вищевказаній групі осіб було надано зброю три одиниці переносних зенітних ракетних комплексів, що являють собою компактні засоби ведення зенітного вогню, призначені для ураження повітряних цілей на зустрічних/навздогінних курсах, що рухаються низькими висотами.

З метою підвищення вірогідності реалізації злочинного плану щодо здійснення терористичного акту проти засобів військово-транспортної авіації Збройних Сил України, ОСОБА_13 у зазначений період часу було сформовано другу озброєну бойову групу, розміщення якої було здійснено також в районі розташування аеропорту м. Луганська. Встановити точний кількісний та персональний склад зазначеної групи в ході розслідування не виявилось за можливе.

Для цілодобового уточнення інформації стосовно руху повітряних суден сил антитерористичної операції в розташуванні аеропорту м. Луганська ОСОБА_13 були залучені та спрямовані у вказаний район наступні невстановлені учасники групи « ІНФОРМАЦІЯ_4 », що виконували відведену злочинну роль спостерігачів: невстановлена особа на ім`я ОСОБА_55 (особа, матеріали стосовно якої виділено в окреме кримінальне провадження), що використовував мобільний термінал із абонентським номером НОМЕР_5 , позиції якого були визначені у північному напрямку від розташування аеропорту, а саме на автошляху, що сполучав аеропорт із м. Луганськом, до завдано якого також входило здійснення поточного контролю за рухом наземного транспорту та фізичних осіб у напрямку блокованого об`єкту; невстановлена особа на ім`я ОСОБА_55 (особа, матеріали стосовно якої виділено в окреме кримінальне провадження), що використовував мобільний термінал із абонентським номером НОМЕР_6 , позиції якого були визначені навколо усього периметру розташування аеропорту, та який використовував можливості третіх осіб, у т.ч. місцевих мешканців, з метою отримання відомостей про характер і періодичність посадки/зльоту повітряних суден Збройних Сил України; невстановлена особа на ім`я ОСОБА_59 (особа, матеріали стосовно якої виділено в окреме кримінальне провадження), який використовував мобільний термінал із абонентським номером НОМЕР_7 , позиції якого були визначені поблизу с. Красне Краснодонського району Луганської області, що знаходиться у східному напрямку від аеропорту м. Луганська.

13 червня 2014 року о 00.48 год. учасник злочинної групи, що використовував позивний « ОСОБА_58 » (особа, матеріали стосовно якої виділено в окреме кримінальне провадження) та виконував за попередньою домовленістю роль керівника бойової групи, розміщеної у засідці в районі с. Георгіївка Луганської області, відповідно до визначеного алгоритму обміну інформації між особами, що перебували у злочинній змові на вчинення терористичного акту, повідомив в телефонному режимі ОСОБА_13 про зміну повітряними суднами Збройних Сил України стандартної схеми траєкторії зльоту з аеропорту м. Луганська, а саме ухилення від руху над районом розташування с. Георгіївка та зміну курсу у південному напрямку. Того ж дня, о 07.10 год., ОСОБА_13 також отримав доповідь від учасника групи ОСОБА_60 (особа, матеріали стосовно якої виділено в окреме кримінальне провадження) про систематичний захід на посадку злітно-посадкової смуги аеропорту м. Луганська військово-транспортної авіації Збройних Сил України зі східної сторони, а саме з району розташування с. Красне Краснодонського району Луганської області.

ОСОБА_13 та в подальшому ОСОБА_12 , отримавши вищевказану інформацію щодо характеру руху військово-транспортної авіації антитерористичної операції в районі аеропорту, а саме: інформацію про застосування пілотами Повітряних сил Збройних Сил України нестандартної схеми зльоту і посадки літаків в аеропорту м. Луганська, маючи на меті підвищити ефективність спроб вчинення терористичної атаки, прийняли рішення про формування додаткової бойової групи, озброєних засобами зенітного ураження.

13 червня 2014 року приблизно о 08.00 год. ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у незаконно зайнятому приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою: АДРЕСА_5 , було сформовано групу представників « ІНФОРМАЦІЯ_4 » з метою нападу на літаки військово-транспортної авіації Збройних Сил України, яку відразу було спрямовано в район розташування аеропорту м. Луганська. Таким чином, члени додаткової групи « ІНФОРМАЦІЯ_4 » були залучені до раніше розробленого злочинного плану щодо вчинення терористичної атаки проти сил та засобів антитерористичної операції.

Для безпосереднього ураження об`єкту терористичної атаки у користування учасників сформованої групи були надані засоби зенітного ураження, а саме три одиниці ПЗРК «Ігла» (маркування пускового механізму: партія НОМЕР_8 № НОМЕР_9 ), ПЗРК « ІНФОРМАЦІЯ_7 » (маркування пускового механізму: партія НОМЕР_8 № НОМЕР_10 ), а також ще одна одиниця ПЗРК, ідентифікуючи ознаки якого не встановлені. Для підвищення ефективності ведення зенітного вогню групі також було надано стрілецьку зброю - кулемет. До складу вказаної групи увійшли представники групи « ІНФОРМАЦІЯ_4 » невстановлені слідством особи, що використовували для конспірації своєї причетності до злочинної діяльності прізвиська («позивні»): « ОСОБА_61 », «Монах», «Лютий» та « ОСОБА_62 », (особи, матеріали стосовно яких виділено в окреме кримінальне провадження), що виконували злочинну роль охорони зенітної групи. Окрім вказаних представників групи « ІНФОРМАЦІЯ_4 » до складу групи увійшли особи, які, маючи військовий досвід, сприяли її діяльності та відповідно до злочинного розподілу ролей виконували функції операторів ПЗРК. Для координації своїх дій із організаторами запланованого терористичного акту ОСОБА_12 та ОСОБА_13 учасники групи «Батальйон «Заря» «Пастух» та « ІНФОРМАЦІЯ_8 » (особи, матеріали стосовно яких виділено в окреме кримінальне провадження) використовували мобільний телефонний термінал із абонентським номером НОМЕР_11 .

Того ж дня, приблизно о 10.00 год. вищевказана бойова група прибула у заздалегідь обумовлене із ОСОБА_12 та ОСОБА_13 місце, розташоване на відстані приблизно 8 000 8 500 метрів у східному напрямку від злітно-посадкової смуги аеропорту м. Луганська, а саме: на позицію, розміщену на географічній височині заввишки 170-180 м, що знаходиться на північ від с. Красне та на південь від с. Новоаннівка Краснодонського району Луганської області поблизу гирла річки Луганчик. Тоді ж зазначеною групою було облаштовано місце засідки, яка дозволяла перебувати у ній протягом тривалого часу одночасно декільком особам. Для зручності огляду та максимального доступу до зенітного простору членами групи було зрізано верхівки дерев навколо засідки. Отже, групою було використано ландшафтні особливості місцевості для зручності організації обстрілу заходячих на посадку літальних засобів Повітряних сил Збройних Сил України. Окрім цього, значна віддаленість засідки від розташування аеропорту АДРЕСА_5 , що становила понад 8 000 - 8 500 м, дозволяла уникати представниками групи « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ураження від превентивного вогню, який здійснювався військовослужбовцями Збройних Сил України з позиції аеропорту, так як дальність стрільби стрілецької зброї, що перебувала у користуванні тактичної групи «Славутич», не перевищувала 4 000 м. Таким чином, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та учасники вказаної сформованої бойової групи виконали усі дії, направлені на приготування до вчинення терористичного акту стосовно особового складу сил антитерористичної операції, транспортуємого засобами Повітряних сил Збройних Сил України до аеропорту м. Луганська.

13 червня 2014 року о 15.30 год. командування 25 бригади транспортної авіації (далі 25 брТрА) Повітряних сил Збройних Сил України, що перебувало на місці тимчасової дислокації - оперативному аеродромі « ІНФОРМАЦІЯ_9 » м. Миколаїв, отримало завдання щодо перевезення особового складу та техніки НОМЕР_12 Окремої парашутно-десантної бригади Збройних Сил України (далі Опдбр), дислокованого у АДРЕСА_6 до аеропорту АДРЕСА_5 . На виконання вказаного завдання командир бригади гвардії полковник ОСОБА_63 прийняв рішення на проведення польоту та керівництво діями зведеного загону НОМЕР_12 брТрА Повітряних сил Збройних Сил України, що складався з трьох екіпажів військово-транспортних літаків ІЛ-76 МД (борти №№ НОМЕР_13 , НОМЕР_14 та НОМЕР_15 ).

В оперативному порядку того ж дня зведений загін НОМЕР_12 брТрА Повітряних сил Збройних Сил України у наступному порядку: борт № 76683 о 17.19 год., борт 76777 о 17.29 год, борт № 76732 о 17.39 год, здійснив зліт з аеродрому « ІНФОРМАЦІЯ_9 » та виконав політ на аеродром м. Дніпропетровська, міжнародного аеропорту (МА) «Дніпропетровськ», розташований у м. Дніпропетровську, де з 18 год. до 23 год. 13 червня 2014 року було проведено завантаження літаків Іл-76-МД особовим складом та технікою 25 Опдбр, які прибули до аеродрому з с. Гвардійське Новомосковського району Дніпропетровської області.

В подальшому з метою прихованості повітряних перевезень у напрямі аеропорту м. Луганська полковником ОСОБА_63 за умов настання темного часу доби було здійснено виліт зведеного загону, а саме: з 00.01 год. до 00.22 год. 14 червня 2014 року з інтервалом у 10 хвилин, в режимі радіомовчання з вимкненими бортовими аеронавігаційними вогнями, на ешелоні 6 100 метрів.

Окрім цього, перед плануванням польоту, командирами екіпажів трьох літаків були оговорені та визначені маршрути польотів, їх ешелони, порядок зв`язку та схеми заходу на посадку.

З метою забезпечення безпеки під час здійснення посадки літаків на аеродром м. Луганська особовим складом тактичної групи «Славутич» здійснювалося підсвічування злітно-посадкової смуги фарами наявних транспортних засобів, а також проводився превентивний круговий обстріл засобами стрілецької зброї лісонасаджень навколо розташування аеропорту.

14 червня 2014 року приблизно о 00.40 год. командир екіпажу літака Іл-76 МД борт № 76683 полковник ОСОБА_63 , використовуючи нестандартну схему виконання посадочних маневрів, здійснив посадку літального засобу в штатному режимі на аеродром аеропорту м. Луганська.

У той час учасниками групи « ІНФОРМАЦІЯ_4 », що займали позицію в облаштованій засідці, на височині поруч із с. Красне Краснодонського району Луганської області, був помічений рух авіаційного транспорту Повітряних сил Збройних Сил України в напрямі аеропорту м. Луганська. Маючи на меті ураження повітряного судна сил антитерористичній операції та переслідуючи настання суспільно-небезпечних наслідків спричинення загибелі військовослужбовців Збройних Сил України, що було визначено злочинним планом ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , вказані члени бойової групи відповідно до відведеної хм ролі вчинили умисні безпосередні дії, направлені на збиття літаку ІЛ-76 МД борт 76777 25-ї брТрА Повітряних сил Збройних Сил України.

Так, о 00.50 год. 14 червня 2014 року вищевказаними невстановленими особами, які перебували у змові на вчинення терористичного акту, та які виконували відведену злочинну роль операторів переносного зенітного ракетного комплексу, тобто роль безпосередніх виконавців злочину, було атаковано повітряне судно ІЛ-76 МД борт № 76777 25-ї брТрА Повітряних сил Збройних Сил України шляхом здійснення послідовного пуску з інтервалом у 10-15 секунд двох ракет ПЗРК «Ігла» із пускових установок із маркуванням «партія 02-91-2 № 02353» та «партія 02-91-2 № 02919», а також шляхом відкриття учасниками групи прицільного вогню з крупнокаліберної стрілецької зброї.

В свою чергу члени екіпажу ІЛ-76 МД борт № 76777 під час виконання передпосадкового маневру на аеродром аеропорту АДРЕСА_5 , перебуваючи на відстані 8 200 м від порогу злітно-посадкової смуги зі східної сторони наземного об`єкту, на висоті 400-600 м, зафіксували у полі зору зенітний вогонь, що вівся наземними засобами. Уникаючи ураження ПЗРК, членами екіпажу борту було застосовано засоби відстрілювання хибних теплових цілей (автомат скидання хибних теплових цілей АСО-2И-Е7р), з метою перешкоджання самонаведення керованої ракети ПЗРК. В результаті штатного та вчасного спрацювання системи захисту борт ІЛ-76 МД № 76777 уник ураження від керованої ракети з інфрачервоним наведенням, пуск якої був здійснений першим та в подальшому відбулася самоліквідація вказаного снаряду у повітрі.

Разом з тим ракета ПЗРК «Ігла», пуск якої був здійснений другим, о 00 годин 50 хвилин 50 секунд 14 червня 2014 року зіткнулася із конструкцією літака ІЛ-76МД борт № 76777 внаслідок чого детонацією бойової частини ракети і залишків твердого палива її двигуна було завдано критичних пошкоджень силовій установці та конструкції літака, який в указаний момент зіткнення знаходився на приблизній відстані 6 900 м від східного порогу злітно-посадкової смуги аеропорту м. Луганська, та на висоті 497 м. Внаслідок зазначеного ураження літак втратив бокову керованість, що призвело до розвитку лівого спіралеподібного крену, і як наслідок, зіткнення із поверхнею землі. Після падіння борту № 76777 сталося його повне руйнування, супроводжене раптовим загорянням наявного у паливних баках літака авіаційного палива.

Внаслідок ураження 14 червня 2014 року о 00 годин 50 хвилин борту ІЛ-76 МД № 76777 загинув весь особовий склад екіпажу військовослужбовці 25-ї бригади транспортної авіації Повітряних сил Збройних Сил України у кількості 9-ти осіб, а саме: підполковник ОСОБА_64 , майор ОСОБА_65 , капітан ОСОБА_66 , капітан ОСОБА_67 , старший лейтенант ОСОБА_68 , старший лейтенант ОСОБА_53 , старший лейтенант ОСОБА_69 , прапорщик ОСОБА_70 , прапорщик ОСОБА_71 , а також весь особовий склад зведеної парашутно-десантної роти 25 Окремої повітрянодесантної бригади Збройних Сил України, передислокацію якого виконував борт ІЛ-76 МД № 76777, у кількості 40 осіб, а саме: сержант ОСОБА_72 , сержант ОСОБА_73 , солдат ОСОБА_74 , старший солдат ОСОБА_75 , старший лейтенант ОСОБА_76 , сержант ОСОБА_77 , солдат ОСОБА_78 , солдат ОСОБА_79 , молодший сержант ОСОБА_80 , старший солдат ОСОБА_81 , солдат ОСОБА_82 , старший солдат ОСОБА_83 , сержант ОСОБА_84 , старший солдат ОСОБА_85 , старший лейтенант ОСОБА_86 , солдат ОСОБА_87 , солдат ОСОБА_88 , солдат ОСОБА_89 , солдат ОСОБА_90 , старший солдат ОСОБА_91 , старший солдат ОСОБА_92 , молодший сержант ОСОБА_93 , старший солдат ОСОБА_94 , сержант ОСОБА_95 , старший солдат ОСОБА_96 , солдат ОСОБА_97 , солдат ОСОБА_98 , солдат ОСОБА_99 , солдат ОСОБА_100 , старший лейтенант ОСОБА_101 , старший прапорщик ОСОБА_102 , солдат ОСОБА_103 , старший солдат ОСОБА_104 , старший солдат ОСОБА_105 , молодший сержант ОСОБА_106 , солдат ОСОБА_107 , солдат ОСОБА_108 , солдат ОСОБА_109 , старший солдат ОСОБА_110 , молодший сержант ОСОБА_111 .

Причиною смерті кожного з них стали грубі порушення анатомічної цілісності тіла, спричиненої авіаційною травмою.

Окрім цього, ураження борту ІЛ-76 МД № 76777 призвело до знищення та втрати військового майна 25-ї Опдбр Збройних Сил України та АДРЕСА_7 , у т.ч. майна та озброєння, що знаходилось на борту літака, на загальну суму 1 048 816,05 грн.; літака ІЛ-76 МД № 76777, у тому числі авіадвигунів у кількості 4 шт. на загальну суму 3 963 123,00 грн.; майна та озброєння, яке було встановлене на літак ІЛ-76 МД № 76777, майна РХБ захисту на літаку та палівно-мастильні матеріали на літаку ІЛ-76 МД № 76777 на загальну суму 558 026, 22 грн. Загалом, злочинними діями осіб, пов`язаними із ураженням борту ІЛ-76 МД № 76777 було заподіяно значну майнову шкоду всього на загальну суму 5 523 812, 27 грн. (що перевищує 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян).

Упевнившись в успішному завершенні реалізації злочинного плану, направленого на вчинення терористичного акту, шляхом застосування зброї проти повітряного судна Збройних Сил України - борту ІЛ-76 МД № 76777, що спричинило загибель військовослужбовців, задіяних у проведенні антитерористичної операції, члени злочинної групи «Батальйон «Заря», у відповідності до визначеного порядку координації дій та згідно визначеної попередньої домовленості, доповіли в телефонному режимі ОСОБА_13 та невстановленій особі на ім`я ОСОБА_54 (особа, матеріали стосовно якої виділено в окреме кримінальне провадження), який здійснював керівництво діями операторів переносних зенітних ракетних комплексів, про ураження вищевказаного повітряного судна. В свою чергу ОСОБА_13 , також дотримуючись визначеного алгоритму координації злочинних дій, здійснив доповідь ОСОБА_12 на мобільний термінал останнього із абонентським номером НОМЕР_16 щодо ураження борту ІЛ-76 МД № НОМЕР_14 .

14 червня 2014 року о 01.20 год. бойова зенітна група представників групи « ІНФОРМАЦІЯ_4 », до складу якої входили невстановлені особи, які використовували «позивні» «Пастух», «Монах», « ОСОБА_112 » та « ОСОБА_62 » (особи, матеріали стосовно яких виділено в окреме кримінальне провадження), а також невстановлені оператори ПЗРК, що не входили до складу «Батальйон «Заря», однак сприяли діяльності так званої «ЛНР», після завершення вчинення терористичного акту з метою уникнення викриття причетності до вчиненого злочину залишили місце засідки облаштовану позицію в районі с. Красне Краснодонського району Луганської області. О 09.33 год. 14 червня 2014 року в телефонному режимі ОСОБА_13 було віддано розпорядження про залишення позиції іншій бойовій зенітній групі представників групи « ІНФОРМАЦІЯ_4 », що була розташована в районі с. Георгіївка Лутугинського району Луганської області, та керівництво якої здійснювалось невстановленою особою із «позивним» «Ред» (особа, матеріали стосовно якої виділено в окреме кримінальне провадження).

14 червня 2014 року ОСОБА_14 , отримавши інформацію про факт ураження борту ІЛ-76 МД № 76777 Повітряних сил Збройних Сил України в районі с. Красне Краснодонського району Луганської області, на виконання спільного злочинного умислу здійснив дії, направлені на заволодіння учасниками злочинної групи залишками військового майна та озброєння, втраченого на місці руйнування повітряного судна, з метою використання їх у подальшій злочинній діяльності терористичного характеру.

Так, у вказаний день ОСОБА_14 , перебуваючи у м. Краснодоні Луганської області, організував виїзд групи невстановлених слідством осіб, що також входили до числа учасників злочинної групи та діяли за попередньою змовою групою осіб, на місце ураження борту ІЛ-76 МД № 76777 Повітряних сил Збройних Сил України в районі с. Красне Краснодонського району Луганської області.

Для організації дій та координації групи на місці ОСОБА_14 було призначено старшого невстановленого представника групи «Батальйон «Заря», який мав у користуванні мобільний телефонний термінал із абонентським номером НОМЕР_17 .

При цьому ОСОБА_14 , сприяючи вчиненню вказаного терористичного акту, маючи на меті присвоєння зброї та боєприпасів Збройних Сил України, втрачених на місці ураження борту ІЛ-76 МД № 76777, з корисливих мотивів, з метою її застосування у збройному протистоянні українським військовим формуванням, а також маючи на меті заволодіння військовим майном, втраченим на місці падіння борту для подальшого його збуту і звернення отриманих коштів еа користь злочинної групи, визначив наступні завдання перед вказаною групою. Зокрема, згідно оговореного плану дій, учасники групи, яка діяла за попередньою змовою групою осіб, повинні були виявити місце падіння повітряного судна та прибути туди в оперативному порядку; провести розвідку щодо наявності у вказаному районі українських військових формувань, мінних засобів і пасток; забезпечити бойову охорону місця падіння; провести збір втрачених зброї та боєприпасів Збройних Сил України; здійснити відвантаження залишків повітряного судна та військової техніки для подальшої реалізації через мережу пунктів прийому чорного та кольорового металобрухту.

Приблизно о 13.00 год. 14 червня 2014 року сформована ОСОБА_14 група представників «Батальйону «Заря» прибула на місце ураження борту ІЛ-76 МД № 76777 в район с. Красне, Краснодонського району Луганської області, де провели розвідку та, упевнившись у відсутності в районі падіння повітряного судна військовослужбовців ЗСУ, виставили бойову охорону об`єкту. Керівником групи осіб, залучених до охорони залишків борту ІЛ-76 МД № 76777, було призначено невстановленого представника групи «Батальйон «Заря» на ім`я ОСОБА_113 (особа, матеріали стосовно якої виділено в окреме кримінальне провадження), що використовував мобільний термінал із абонентським номером НОМЕР_18 . В подальшому протягом 14 червня 2014 року вказаним співучасником злочину було проведено збір озброєння та бойових припасів Збройних Сил України, залишених на місці падіння, для пришвидшення чого ОСОБА_14 було надано автомобільний транспорт, що прибув на місце згодом.

Далі, продовжуючи свій злочинний умисел ОСОБА_14 , діючи умисно, залучив невстановленого мешканця Луганської області, що використовував мобільний термінал із абонентським номером НОМЕР_19 , з метою реалізації безпосередньо залишків борту ІЛ-76 МД № 76777 через мережу пунктів прийому чорного та кольорового металобрухту. Протягом вказаного дня представниками групи «Батальйон «Заря» було здійснено завантаження залишків конструкції літального засобу за допомогою доставленого автокрану та вивезено для подальшої реалізації з корисливою метою.

Окрім цього, ОСОБА_14 , сприяючи вчиненню вказаного злочину та виконуючи відведену йому злочинну роль пособника у його вчиненні, з метою завершення терористичного акту, тобто настання суспільно-небезпечних наслідків в результаті його вчинення - порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації воєнного конфлікту, впливу на прийняття рішення органами державної влади щодо визнання державного утворення на території Луганської області у вигляді самопроголошеної «Луганської народної республіки» та зупинення, відповідно, проведення антитерористичної операції, надав вказівку підпорядкованим йому учасникам злочинної групи, що здійснювали бойову охорону місця падіння повітряного судна Збройних Сил України, надати доступ представникам засобів масової інформації до вказаного місця для подальшого освітлення вказаного факту у медійному просторі.

Крім того, в квітні 2014 року (більш точний час та дату під час досудового розслідування встановити не представилось можливим) на території міста Луганська та Луганської області було створене непередбачене законом збройне формування, члени та структурні підрозділи якого за попередньою змовою організувалися для спільної злочинної діяльності з метою безпосереднього вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів.

05 травня 2014 року на базі обласного військкомату було створено структурний підрозділ не передбаченого законом збройного формування «Батальйон «Заря», який дислокувався на території захопленого батальйоном ІНФОРМАЦІЯ_10 за адресою: АДРЕСА_5 , основними задачами якого було захоплення адміністративних будівель міста Луганська та Луганської області, встановлення на цій території блокпостів з метою обмеження руху транспортних засобів, ведення бойових дій, вчинення інших тяжких та особливо тяжких злочинів.

Приблизно на початку травня 2014 року (більш точний час та дату під час досудового розслідування встановити не представилось можливим) в структурний підрозділ не передбаченого законом збройного формування, діючого на території міста Луганська, на добровільній основі увійшов ОСОБА_13 , який мав умисел брати активну участь в діяльності даного збройного формування, при цьому розуміючи, що діяльність зазначеного формування спрямована на: заволодіння окремими територіями та їх утримання, здійснення методами військових операцій силової підтримки незаконно створених структур, придушення організованого опору населення на окупованій території, протистояння Збройним силам України, правоохоронним органам, органам державної влади України, знищення їх живої сили і матеріальних засобів, а також скоєння тяжких і особливо тяжких кримінальних правопорушень, у тому числі з використанням вогнепальної зброї, вибухових речовин та іншого озброєння.

На початку травня 2014 року (більш точний час та дату під час досудового розслідування встановити не представилось можливим) ОСОБА_13 був призначений на посаду заступника командира структурного підрозділу збройного формування «Батальйон «Заря», а на початку серпня 2014 року на посаду командира вказаного підрозділу. Перебуваючи на зазначених посадах ОСОБА_13 , діючи з прямим умислом, розуміючи незаконність функціонування не передбаченого законом збройного формування, в період з початку травня 2014 року по лютий 2015 року включно, діючи умисно, протиправно, у складі зазначеного формування, разом з іншими його учасниками, здійснював керівництво не передбаченого законом збройного формування «Батальйон «Заря», являвся начальником всього особистого складу батальна, організовував діяльність його членів, які дислокувались на території захопленого батальйоном ІНФОРМАЦІЯ_10 за адресою: АДРЕСА_5 , особисто відповідав за бойову та мобілізаційну готовність ввіреного йому бойового підрозділу та успішне виконання ним бойових задач, за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну та морально-психологічний стан особового складу, за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів. ОСОБА_13 , будучи командиром не передбаченого законом збройного формування «Батальйон «Заря», керував бойовими діями проти Збройних Сил України, Національної Гвардії та підрозділів територіальної оборони на території Луганської області з використанням бронетехніки, артилерійських установок, стрілецької вогнепальної зброї, вибухових пристроїв, вибухових речовин та іншої зброї.

Крім того, впродовж 2013 року у зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися в Україні, невстановлені на цей час досудовим розслідуванням службові особи Збройних сил Російської Федерації на території Російської Федерації вступили у злочинну змову та домовилися про здійснення протиправних умисних дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Досягти вказаної мети зазначені особи вирішили шляхом ведення агресивної війни проти України, у тому числі з використанням підрозділів Збройних сил Російської Федерації, створити і фінансувати не передбачені законом збройні формування та вчинити інші злочини, при цьому вони усвідомлювали, що такі протиправні дії безумовно призведуть до загибелі людей, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, передбачали і бажали їх настання.

З метою реалізації вказаного умислу невстановлені на цей час досудовим розслідуванням службові особи Збройних сил Російської Федерації, досудове розслідування щодо яких здійснюється у іншому кримінальному провадженні, діючи за попередньою змовою групою осіб, упродовж 2013 року на території Російської Федерації розробили злочинний план, яким передбачалося для досягнення військово-політичних цілей Російської Федерації, поряд із застосуванням політичних, дипломатичних, економічних та інформаційних засобів, застосування засобів прихованого характеру, які полягали у використанні протестного потенціалу населення південно-східних регіонів України, формуванні під інформаційним впливом внутрішньої опозиції для створення постійно діючого фронту по всій території України.

У подальшому невстановлені на цей час досудовим розслідуванням службові особи Збройних сил Російської Федерації, продовжуючи виконання вказаного злочинного плану, діючи за попередньою змовою групою осіб, усупереч вимогам п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки, у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994 року, принципам Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 року та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 року № 36/103, від 16.12.1970 року № 2734 (XXV), від 21.12.1965 № 2131 (XX), від 14.12.1974 № 3314 (XXIX), спланували, підготували, розв`язали і почали агресивну війну проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів Збройних сил Російської Федерації на територію України Автономну Республіку Крим і м. Севастополь, здійснили тимчасову окупацію вказаної території, чим змінили межі території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Реалізуючи плани щодо ведення агресивної війни проти України, службові особи Збройних сил Російської Федерації навесні 2014 року (більш точні час та дату встановити під час досудового розслідування не представилося можливим) віддали злочинні накази щодо ведення бойових дій, здійснення розвідувальної і диверсійної діяльності проти підрозділів українських військових формувань та території України, а також надання сприяння діяльності створеного на території міста Луганська та Луганської області непередбаченого законом збройного формування та його учасникам, в тому числі ОСОБА_13 , який увійшов до структурного підрозділу зазначеного формування та діяв у його складі умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер вчинюваних дій, з особистих мотивів, разом з іншими невстановленими особами.

На початку травня 2014 року (більш точні час та дату встановити під час досудового розслідування не представилося можливим) ОСОБА_13 був призначений заступником командира структурного підрозділу не передбаченого законом збройного формування «Батальйон «Заря», а на початку серпня 2014 року на посаду командира вказаного підрозділу. Первинний склад батальону включав: взвод розвідки, комендантський взвод, штурмовий взвод, мінометний взвод, автозавод, взвод спецоперацій, хозвзвод, особий відділ, відділ озброєння.

В жовтні 2014 року в процесі формування Народної міліції ЛНР та створення регулярної армії батальон ІНФОРМАЦІЯ_6 було реорганізрвано в «Першу мотострілкову бригаду Народної міліції ЛНР». Основними завданнями структурного підрозділу не передбаченого законом збройного формування «Батальйон «Заря», з жовтня 2014 року «Перша мотострілкова бригада Народної міліції ЛНР», до складу якої увійшов ОСОБА_13 є:

- знищення живої сили та бойової техніки Збройних Сил України, Національної Гвардії та підрозділів територіальної оборони на блокпостах в містах їх дислокації на території Луганської області з метою нападу на них та знищення;

- здійснення розвідувальної діяльності на передових лініях Збройних Сил України, провокацій, обстрілів українських позицій, з використанням вогнепальної зброї, вибухових речовин та іншого озброєння;

-добування, збір та узагальнення відомостей про бойовий склад положення, стан угруповань військ наземного противника, характер його дій і наміри, сильних та слабких сторін, а також ступінь та характер інженерного обладнання займаних ними районів та позицій, системи загороджень, нові засоби боротьби та способи дій в бою;

-вчинення інших тяжких та особливо тяжких злочинів, що призвело до загибелі людей та інших тяжких наслідків.

Так, ОСОБА_13 , будучи командиром структурного підрозділу не передбаченого законом збройного формування «Батальйон «Заря», з жовтня 2014 року «Перша мотострілкова бригада Народної міліції ЛНР», діючи умисно, протягом часу з початку травня 2014 року по лютий 2015 року включно, виконував наступні функції:

- здійснював прийом осіб, бажаючих проходити службу у батальйоні, в тому числі офіцерів запасу, оформлюючи даний факт наказами про призначення на посаду;

- особисто контролював чисельність особового складу батальйону;

- отримував грошові кошти, в тому числі, які надійшли з РФ для видачі грошового забезпечення особовому складу батальйону;

- особисто виїжджав на передові позиції, які знаходились на лінії розмежування між силами супротивника, де видавав особовому складу батальйону грошові кошти;

- проводив з особовим складом батальйону, в тому числі перебуваючи на передових позиціях, які знаходились на лінії розмежування між силами супротивника, роботу по підтримці морального стану;

- здійснював контроль за отриманням на озброєння батальйону бронетехніки, артилерійських установок, стрілецької вогнепальної зброї, вибухових пристроїв, вибухових речовин та іншої зброї;

- особисто приймає на озброєння батальйону бронетехніку та артилерійські установки, що надійшли з РФ;

- за його розпорядженням здійснювалась видача бронетехніки, артилерійських установок, стрілецької вогнепальної зброї, вибухових пристроїв, вибухових речовин та іншої зброї на передові позиції для ведення агресивних воєнних дій;

- особисто завідував автотранспортом, який перебував у розпорядженні батальйону та його пересуванням;

- здійснював контроль за постачанням палива для автотранспорту, який перебував у розпорядженні батальйону;

- з метою оцінювання бойової обстановки особисто виїжджав на передові позиції, які займав батальйон на лінії розмежування між силами супротивника;

- особисто давав розпорядження про виїзд на місця бойових дій розвідувальної групи та спец взводу, від яких отримував звіт про отримані результати щодо відомостей про бойовий склад, положення, стан угруповань військ наземного противника, характер його дій і наміри, сильних та слабких сторін, а також ступінь та характер інженерного обладнання займаних ним районів та позицій, системи загороджень та ін.;

- аналізував отримані від розвідувальної групи та спец взводу результати даних та приймав рішення про розстановку сил батальйону на передових позиціях;

- особисто давав розпорядження про виїзд на місця бойових дій «расчетов» з метою ведення агресивних воєнних дій проти Збройних сил України, Національної Гвардії, підрозділів територіальної оборони, інших правоохоронних органів України;

- особисто давав розпорядження про виїзд на місця бойових дій саперів з метою ведення агресивних воєнних дій проти Збройних сил України, Національної Гвардії, підрозділів територіальної оборони, інших правоохоронних органів України;

- особисто здійснював командування мінометною батареєю, яка вела агресивні воєнні дії проти Збройних сил України, Національної Гвардії, підрозділів територіальної оборони, інших правоохоронних органів України;

- отримував від командирів підрозділів батальйону, які перебували на передових позиціях та вели агресивні воєнні дії проти Збройних сил України, Національної Гвардії, підрозділів територіальної оборони, інших правоохоронних органів України звіт про реальне становище на передовій;

- аналізував отримані від командирів підрозділів батальйону, які перебували на передових позиціях та вели агресивні воєнні дії проти Збройних Сил України, Національної Гвардії, підрозділів територіальної оборони, інших правоохоронних органів України дані та надавав накази про розстановку сил на передовій, зміну або підтримку раніше вибраної тактики ведення бойових дій;

- особисто, за наказом осіб, які були рангом вище нього надавав вказівки та накази іншим особам, що перебували на передових позиціях та вели агресивні воєнні дії проти Збройних сил України, Національної Гвардії, підрозділів територіальної оборони, інших правоохоронних органів України про застосування бронетехніки, артилерійських установок, стрілецької вогнепальної зброї, вибухових пристроїв, вибухових речовин та іншої зброї;

- отримував від командирів підрозділів батальйону звіт про результати ведення агресивних воєнних дій проти Збройних сил України, Національної Гвардії, підрозділів територіальної оборони, інших правоохоронних органів України, а саме про знищення живої сили та засобів противника, пошкодження мостів, кількість поранених та загиблих серед бій батальйону.

ОСОБА_13 , діючи умисно, з особистих мотивів, разом з іншими невстановленими особами, з метою знищення живої сили та бойової техніки Збройних сил України, Національної Гвардії, підрозділів територіальної оборони, інших правоохоронних органів України на блокпостах в містах їх дислокації на території Луганської області, з метою нападу на них та знищення, перебуваючи на території Луганської області, а саме на лінії розмежування силами супротивника, використовуючи автоматичну вогнепальну зброю та інше переносне (мобільне) військове озброєння, керував діями структурного підрозділу не передбаченого законом збройного формування «Батальйон «Заря», з жовтня 2014 року - Перша мотострілкова бригада Народної міліції ЛНР, яке здійснювало знищення живої сили та бойової техніки Збройних Сил України, Національної Гвардії, підрозділів територіальної оборони, інших правоохоронних органів України.

В результаті зазначених злочинних дій ОСОБА_13 у період часу з початку серпня 2014 року по лютий 2015 року включно, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з інші службовими особами ЗС РФ, виконував явно злочинні накази всупереч п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимоги ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларації Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV), від 21.12.1965 №2131 (XX), від 14.12.1974 №3314 (XXIX), ст.ст. 1 - 3, 68 Конституції України, добровільно сприяючи реалізації їх злочинної мети, направленої на зміну меж території та державного кордону України, на порушення порядку, встановленого Конституцією України, з метою порушення миру між державами та народами, з особистих мотивів, за попередньою змовою з іншими невстановленими особами, вступив до не передбаченого законом збройного формування, створеного на території міста Луганська та Луганської області і брав участь у його діяльності та веденні агресивних воєнних дій.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратурипросить вирок суду змінити у частині розподілу процесуальних витрат у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та зазначити в резолютивній частині вироку, що процесуальні витрати в дохід держави на залучення експерта при проведенні судових експертизи стягнути наступним чином: з ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_13 на користь держави витрати на проведення НДЕКЦ при ГУ МВС України в Дніпропетровській області судової експертизи звуко- та відеозапису № 70/32- 509 від 28.07.2015 року в сумі 614,4 грн. з кожного; на користь держави витрати на проведення Дніпропетровським НДЕКЦ МВС України судової експертизи звуко- та відеозапису № 15/7.2/118 від 04.08.2016 року в сумі 1411,3 грн. з кожного; на користь ДЩ МВС України судової експертизи звуко- та відеозапису № 19/9-3/44 від 26.10.2016 року в сумі 4586,75 грн. з кожного; на користь держави витрати на проведення Дніпропетровським НДЕКЦ МВС України судової експертизи звуко- та відеозапису № 15/7.2/179 від 12.10.2016 року в сумі 1058,48 грн. з кожного; на користь держави витрати на проведення Дніпропетровським НДЕКЦ МВС України судової експертизи звуко- та відеозапису № 15/7.2/56 від 05.05.2016 року в сумі 1764,1 грн. з кожного; на користь держави витрати на проведення ДНДЕКЦ МВС України судової молекулярно-генетичної експертизи № 20-503 від 15.09.2014 року в сумі 1832,36 грн, з кожного; на користь держави витрати на проведення ДНДЕКЦ МВС України комплексної дактилоскопічної та молекулярно-генетичної експертизи № 6-104 від 17.07.2014 року в сумі 393, 12 грн. з кожного; на користь держави витрати на проведення ДН ДЕКЦ МВС України судової дактилоскопічної та молекулярно-генетичної експертизи № 6-103 від 11.07.2014 року в сумі 262,08 грн. з кожного; на користь держави витрати на проведення ДНДЕКЦ МВС України судової дактилоскопічної та молекулярно-генетичної експертизи № 20-502 від 08.09.2014 року в сумі 327,95 грн. з кожного. В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що КПК України встановлено принцип дольової відповідальності при стягненні процесуальних витрат, проте в порушення вимог кримінального процесуального закону суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, не визначив розмір процесуальних витрат, які мають бути компенсовані кожним обвинуваченим в рівних частинах, вказавши у резолютивній частині вироку, що судові витрати у розмірі на користь держави слід стягнути солідарно з вказаних осіб.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та виправдати ОСОБА_12 у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що кваліфікація дій обвинуваченого є помилковою з огляду на недоведенням кваліфікуючих ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 258 КК України, а саме відсутні докази на наявність в діях обвинуваченого мети вчинення злочину. Звертає увагу, що при кваліфікації дій суд в своєму рішенні перераховує всі цілі, зазначені ст. 258 КК України, а при зазначенні доказів, якими ці цілі підтверджуються, зазначає лише частину таких цілей посилаючись на якусь інформацію, проте яку саме інформацію має на увазі суд, що підтверджує наявність в обвинуваченого вищезазначених цілей, суд не зазначає. Вказує, що в матеріалах провадження відсутні докази об`явлення ОСОБА_12 у міжнародний розшук.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати та виправдати ОСОБА_13 у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення та недоведеністю його винуватості поза розумним сумнівом. Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що кваліфікація дій обвинуваченого є помилковою з огляду на недоведення кваліфікуючих ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 258 КК України, а саме відсутні докази на наявність в діях обвинуваченого мети вчинення злочину. Вказує, що докази сторони обвинувачення в частині визнання ОСОБА_114 винуватим за ч. 2 ст. 260, ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 437 КК України важко назвати доказами в розумінні ст. 84 КПК України, оскільки доказами по даним кваліфікаціям є відомості, взяті з мережі інтернет, а також дані нсрд щодо нібито телефонних розмов обвинуваченого, при цьому в матеріалах досудового розслідування відсутні будь-які експертні висновки щодо оригінальності інтернет сторінок та відео файлів, щодо встановлення осіб, зображених на цих сторінках та відео файлах, щодо встановлення голосів осіб, які маються на телефонних записах. При цьому зазначає, що незрозумілим залишається до якої категорії належних та допустимих доказів суд відніс дані докази, оскільки ст. 84 КПК України має вичерпний перелік доказів, а ні до показань, ні до речових доказів, ні до документів дані докази віднести неможливо.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить вирок суду змінити та задовольнити позовні вимоги про стягнення моральної шкоди в повному обсязі в розмірі 500 000 грн. солідарно з обвинувачених ОСОБА_115 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на користь: ОСОБА_22 , ОСОБА_35 , ОСОБА_29 , ОСОБА_34 , ОСОБА_44 , ОСОБА_26 , ОСОБА_30 , ОСОБА_23 , ОСОБА_51 , ОСОБА_50 , ОСОБА_36 , ОСОБА_24 , ОСОБА_46 , ОСОБА_52 ОСОБА_33 , ОСОБА_18 , ОСОБА_53 , ОСОБА_42 , ОСОБА_37 , ОСОБА_25 , ОСОБА_47 ОСОБА_43 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_28 , ОСОБА_27 , ОСОБА_48 , ОСОБА_41 , ОСОБА_21 , ОСОБА_38 , ОСОБА_31 , ОСОБА_16 , ОСОБА_116 , ОСОБА_117 , ОСОБА_17 , ОСОБА_32 , ОСОБА_39 та ОСОБА_15 .

Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що судом першої інстанції не враховано те, що відповідно до ч. 3 ст. 127 КПК України шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом, а з ч. 2 ст. 1177 ЦК України слідує, що шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом. Звертає увагу, що ст. 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» № 638-15 передбачено, що відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, провадиться за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до закону і з наступним стягненням суми цього відшкодування з осіб, якими заподіяно шкоду, в порядку, встановленому законом.
В апеляційній скарзі представник потерпілих ОСОБА_10 просить вирок суду скасувати в частині вирішення цивільного позову та задовольнити цивільні позови у повному обсязі та стягнути моральну шкоду в розмірі 500 000 грн. з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України потерпілим ОСОБА_22 , ОСОБА_35 , ОСОБА_29 , ОСОБА_34 , ОСОБА_44 , ОСОБА_26 , ОСОБА_30 , ОСОБА_23 , ОСОБА_118 , ОСОБА_50 , ОСОБА_36 , ОСОБА_24 , ОСОБА_46 , ОСОБА_52 , ОСОБА_33 , ОСОБА_18 , ОСОБА_53 , ОСОБА_42 , ОСОБА_37 , ОСОБА_25 , ОСОБА_47 ОСОБА_43 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_28 , ОСОБА_27 , ОСОБА_48 , ОСОБА_41 , ОСОБА_21 , ОСОБА_38 , ОСОБА_31 , ОСОБА_16 , ОСОБА_116 ОСОБА_117 , ОСОБА_17 , ОСОБА_32 , ОСОБА_39 та ОСОБА_15 .

Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що ст. 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» № 638-15 передбачено, що відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, провадиться за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до закону і з наступним стягненням суми цього відшкодування з осіб, якими заподіяно шкоду, в порядку, встановленому законом. Вказує, що виходячи з того, що терористичний акт було вчинено 14 червня 2014 року, а зміни до Закону «Про боротьбу з тероризмом», якими регламентується правовий і соціальний захист учасників антитерористичної операції з посиланням на Закон № 2011-XII, було внесено 06 квітня 2017 року, висновки колегії суддів Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська, викладені в вироку, є незаконними тому, що обгрунтовуються нормами законодавства, які не були чинними на час вчинення дій, якими було заподіяно шкоду. Звертає увагу, що судом не було перевірено платоспроможність обвинувачених перед покладенням на них обов`язку по відшкодуванню моральної шкоди потерпілим. Вказує, що вироком відшкодування шкоди потерпілим від злочину ставиться в передумову від складної політичної ситуації, яка унеможливлює відшкодування шкоди особами, які визнані винними у вчиненні кримінального правопорушення, що в свою чергу грубо порушує засади національного кримінального процесуального законодавства, передбачені ст. 7 КПК України, такі як верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, розумність строків.
До суду апеляційної інстанції надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу представника потерпілих ОСОБА_10 від представника цивільного відповідача Кабінету Міністрів України, в яких просить залишити вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2021 року щодо ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 без зміни, а апеляційну скаргу представника потерпілих ОСОБА_10 без задоволення. Вважає вирок суду першої інстанції законним та справедливим.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення, заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисників та представника потерпілих.
Захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтримали подані ними апеляційні скарги, апеляційну скаргу представника потерпілих просили залишити на розсуд суду, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Захисник ОСОБА_9 підтримала подану нею апеляційну скаргу та апеляційну скаргу представника потерпілих, заперечувала проти задоволення апеляційних скарг прокурора та захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ..

Представник потерпілих ОСОБА_10 підтримав свою апеляційну скаргу та апеляційні скарги прокурора і захисника ОСОБА_9 , апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 просив залишити на розсуд суду.

Представник цивільного відповідача Кабінету Міністрів України заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисників та представника потерпілих, щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі прокурора, просив вирішити на розсуд суду. Просив судове рішення, постановлене щодо ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , залишити без зміни.

Мотиви, з яких виходив суд апеляційної інстанції при постановленні ухвали.

Заслухавши доповідь судді, учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, апеляційний суд дійшов такого висновку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах поданих апеляційних скарг.
Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обгрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією принципу верховенства права.
У справі Kari-PekkaPietilainenv. Finland(Кари-Пека Питилайнен проти Фінляндії, рішення від 22 вересня 2009 року), у § 33 Європейський суд зазначив, що право сторін надавати міркування по справі, які вони вважають такими, що стосуються справи, визначає відповідний обов`язок суду належним чином досліджувати всі доводи, представлені сторонами: Розділ 13 Застосування положень ст.6 Конвенції з прав людини 167 «...право на справедливий судовий розгляд, гарантоване за статтею 6 §1 Конвенції, охоплює, між іншим, право сторін у провадженні надавати доводи, які вони вважають такими, що стосуються їхньої справи. Оскільки призначення Конвенції гарантувати не права, які є теоретичними чи ілюзорними, а права, які є реальними та ефективними.., це право може розглядатись як ефективне лише, якщо заявник дійсно «заслуховується», тобто його доводи належним чином досліджуються судом. Стаття 6 §1 Конвенції покладає на суди обов`язок провести належне дослідження доводів, аргументів та доказів, представлених сторонами, без упередженості до їхньої оцінки або релевантності до їхнього рішення...».
Як слідує з матеріалів провадження в даному об`єднаному кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000022, здійснювалося спеціальне досудове розслідування, дозвіл на яке надано слідчим суддею Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська 13 липня 2018 року.
Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді віднесено здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Тобто законом визначено, що дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування надається саме слідчим суддею, який під час розгляду клопотання зобов`язаний перевірити наявність достатніх доказів для підозри особи, щодо якої подано клопотання, у вчиненні кримінального правопорушення та обставини переховування підозрюваного від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ухвали слідчого судді від 13 липня 2018 року предметом його перевірки були обставини щодо належного повідомлення ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 про підозру, направлення їм пам`яток про їх процесуальні права, виклику до слідчого. Відтак слідчий суддя дійшов висновку про те, що слідчим та прокурором під час складання повідомлення про підозру вжито всіх можливих заходів для його вручення ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом для вручення повідомлень. Також слідчим суддею на підставі досліджених доказів встановлено, що останні переховуються від органів досудового розслідування і суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що судове рішення про спеціальне досудове розслідування є законним, обґрунтованим та вмотивованим, отже досудове розслідування кримінального провадження № 0000022здійснено відповідно до норм Глави 24-1 КПК України.

При цьому всупереч доводам апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_12 , чинною на час ухвалення слідчим суддею рішення редакцією п. 20-1 розділу XI «Перехідні положення» КПК України не було передбачено такої обов`язкової умови для надання дозволу на проведення спеціального досудового розслідування, як оголошення підозрюваного у міждержавний та/або міжнародний розшук.

Відповідно до п. 20-1 Перехідних положень КПК України судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 цього Кодексу, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та оголошений у міждержавний та/або міжнародний розшук, чи який понад шість місяців переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або стосовно якого наявні фактичні дані, що він перебуває за межами України, на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції.

Згідно ст. 5 Закону України Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції № 1632-VII від 12 серпня 2014 року ухилення від явки на виклик слідчого, прокурора чи судовий виклик слідчого судді, суду (неприбуття на виклик без поважної причини більш як два рази) підозрюваним, обвинуваченим, який перебуває в районі проведення антитерористичної операції, та оголошення його у розшук є підставою для здійснення спеціального досудового розслідування чи спеціального судового провадження в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, з особливостями, встановленими цим Законом. Вимога про оголошення у міждержавний або міжнародний розшук не поширюється на випадки, якщо вирішується питання про застосування стосовно цих осіб спеціального кримінального провадження.

За приписами ст. 297-5 КПК України копії процесуальних документів, що підлягають врученню підозрюваному, надсилаються захиснику; повістки про виклик підозрюваного надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування та обов`язково публікуються в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційних веб-сайтах органів, що здійснюють досудове розслідування. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження підозрюваний вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

Як слідує з матеріалів провадження постановами начальника 1-го відділення СВ УСБ України у Дніпропетровській області від 10 червня 2016 року та від 20 жовтня 2016 року оголошено розшук ОСОБА_12 , постановами начальника 1-го відділення СВ УСБ України у Дніпропетровській області від 10 червня 2016 року оголошено розшук ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Згідно інформації ВЗНД УСБУ у Дніпропетровській області № 55/15-4574 від 13 травня 2018 та ГВКР УСБУ у Дніпропетровській області № 55/2-4057 від 14 травня 2018 року обвинувачені ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 перебувають на тимчасово окупованій території Донецької та Луганської областей.

В газеті «Урядовий кур`єр» були опубліковані оголошення про офіційний виклик обвинувачених до слідчого СВ УСБУ в Дніпропетровській області на 15 липня 2016 року та 15 грудня 2016 року. Також, відповідні повістки надсилались за місцем реєстрації та останнім відомим місцем мешкання підозрюваних. На сайті СБУ у Дніпропетровській області було опубліковано офіційний виклик обвинувачених для проведення необхідних слідчих дій з ними.

Окрім цього, відповідно до матеріалів провадження обвинувачені ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 неодноразово викликалися до суду шляхом направлення судових повісток, піддавалися приводу через органи поліції та двічі судом були розміщені повідомлення в газеті «Урядовий кур`єр» про виклик обвинувачених до судового засідання.

Однак забезпечити явку обвинувачених до суду вжитими заходами не вдалося.

З огляду на викладене суд першої інстанції обгрунтовано задовольнив клопотання прокурора та призначив спеціальне судове провадження при розгляді об`єднаних в одне матеріалів кримінальних проваджень за обвинуваченням ОСОБА_12 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 258 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 258, ч. 2 ст. 260, ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 437 КК України, ОСОБА_14 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 258 КК України.

На думку суду апеляційної інстанції, органом досудового розслідування та судом першої інстанції повною мірою виконані вимоги закону щодо призначення спеціального досудового розслідування та проведення спеціального судового провадження.
Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_14 у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 3 ст. 258 КК України, за обставин, викладених у вироку, в апеляційних скаргах не оспорюються, а тому відповідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не переглядаються, у зв`язку з чим в частині обвинувачення ОСОБА_14 за ч. 3 ст. 258 КК України апеляційний суд виходить з фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції.

Що стосується тверджень захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про помилкову кваліфікацію дій обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 за ч. 3 ст. 258 КК України через недоведення кваліфікуючих ознак кримінального правопорушення, а саме мети вчинення злочину, слід зазначити наступне.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження суд першої інстанції, ретельно перевіривши зібрані під час досудового розслідування та надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_12 та ОСОБА_13 було пред`явлено обвинувачення, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них та їх сукупності у взаємозв`язку. При цьому констатував, що за встановлених фактичних обставин провадження дії ОСОБА_12 та ОСОБА_13 охоплюються складом злочину, визначеного ч. 3 ст. 258 КК України.

Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу показань допитаних в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_21 , свідків ОСОБА_63 , ОСОБА_119 , ОСОБА_120 , ОСОБА_121 , ОСОБА_122 , ОСОБА_123 , ОСОБА_124 , ОСОБА_125 , ОСОБА_126 , ОСОБА_127 , ОСОБА_128 щодо обставин, які їм були відомі, та подій, очевидцями яких вони були; фактичних даних, що містяться у протоколах оглядів, протоколах пред`явлення трупів для впізнання, протоколах за результатами проведення негласних розшукових заходів, протоколах тимчасового доступу до речей і документів, висновках судово-медичних, молекулярно-генетичних, лінгвістичних та комісійної комплексної військово-тактичної криміналістичної експертиз, а також на підставі інших доказів, зміст яких детально відображено у вироку.

Так, з показань свідків ОСОБА_21 , свідків ОСОБА_63 , ОСОБА_119 , ОСОБА_120 , ОСОБА_121 , ОСОБА_122 , ОСОБА_123 , ОСОБА_124 , ОСОБА_125 , ОСОБА_126 , ОСОБА_127 та ОСОБА_128 слідує, що вони проходили військову службу у складі Збройних Сил України на території Луганського аеропорту при проведенні антитерористичної операції у 2014 році та були свідками подій, пов`язаних із збиттям літака Іл-76, подальшим виїздом на місце його падіння та вилучення тіл загиблих військовослужбовців, їх особистих речей, зброї та бортового самописця літака.

При цьому свідки ОСОБА_63 , ОСОБА_120 , ОСОБА_121 , ОСОБА_122 , ОСОБА_123 , ОСОБА_124 , ОСОБА_126 , ОСОБА_127 та ОСОБА_128 , кожен окремо, суду пояснили, що коли військовий літак №76777 під керуванням майора ОСОБА_64 заходив на смугу з півдня на захід, він був збитий з ПЗРК.

Свідки ОСОБА_63 , ОСОБА_123 , ОСОБА_124 та ОСОБА_127 також вказали, що на місці катастрофи групою полковника ОСОБА_129 було знайдено 2 порожні установки ПЗРК, засідки, в яких чергували незаконно створені банди-формування, які відстежували підхід літака, безпосередньо до злітно-посадковій смуги, так само були виявлені сліди гусениць та легкої броньованої техніки.
Також свідок ОСОБА_123 доповнив, що у м. Луганську військовослужбовці тримали оборону від незаконно створених банд-формувань бойовиків, які заходили на м. Луганськ зі сходу, на видаленні від аеропорту до 5 км. Свідок вважає, що ПЗРК не може користуватися особа, яка не має спеціальної підготовки, це повинно бути спеціально навчена особа.
Вказане також підтвердили й інші свідки, при цьому свідок ОСОБА_124 зазначив, що у соціальній мережі вони виявили фото і відео ворогів-бойовиків на фоні збитого літака, йому відомо, що з місця падіння літака ІЛ-76777 було викрадено бортові самописці, а також вказав, що йому відомі обвинувачені ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , вони брали участь у захопленні управління СБУ у Луганській області, при цьому ОСОБА_12 був призначений народним губернатором Луганської області.
Покази цих свідків є послідовними, узгоджуються як між собою, так і з іншими письмовими доказами, зокрема, висновком експертів за результатами проведення комісійної комплексної військово-тактичної криміналістичної експертизи від 10 лютого 2015 року №16736/16736/14-33/16738/14-38/2553/15-47 з DVD-R диском, відповідно до якого за результатами проведеного моделювання розвитку катастрофічної події, яка призвела до падіння 14 червня 2014 року літака Іл-76МД, бортовий №76777, встановлено, що причинами її виникнення є критичні пошкодження конструкцій літака, завдані внаслідок ураження керованою ракетою 9М39 переносного зенітного ракетного комплексу 9К38.
З протоколів за результатами проведення негласних розшукових заходів від 13 січня 2015 року та від 20 січня 2016 року з додатками слідує, що ними зафіксовані записи розмов ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , де кожен у своїй частині веде розмови щодо координації дій з невстановленими особами з підготовки та ураження літака Іл-76, виїзду на місце його падіння та вилучення останків літака.
При цьому висновками судових фоноскопічних експертиз №15/7.2/179 від 12 жовтня 2016 року, №70/32-509 від 28 липня 2015 року, №15/7.2/118 від 04 серпня 2016 року, №19/9-3/44 від 26 жовтня 2016 року та №15/7.2/56 від 05 травня 2016 року встановлено, що у наданих на експертизи розмовах, які зафіксовані у вищевказаних протоколах негласних розшукових заходів, зафіксовано розмови саме ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Крім того, у протоколах тимчасових доступів до інформації мобільних операторів від 25 серпня 2015 року та від 16 березня 2016 року зафіксовано відомості про час та місце перебування мобільних терміналів обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 під час їх використання за обставин, які вказані в обвинувальному акті.

Також з протоколів огляду мережі Інтернет із виступами ОСОБА_12 , численними відеосюжетами та репортажами щодо збиття 14 червня 2014 року літака Збройних Сил України Іл-76 слідує, що одним з керівників Батальйону «Заря», який є незаконним збройним формуванням так званої Луганської народної республіки та приймав участь у збитті літака Іл-76, є ОСОБА_13 , одним з лідерів так званої Луганської народної республіки є ОСОБА_12 , при цьому було оглянуто інформацію щодо анкетних даних (біографія) вищевказаних осіб та зроблено скрін-шоти виявленої інформації.

При цьому протоколом огляду глобальної мережі Інтернет від 10 жовтня 2014 року (огляд відео сюжетів на ресурсі «youtube», які відображають факт ураження транспортного літака ІЛ-76 14 червня 2014 року) з фототаблицею, під час якого було здійснено перехід до перегляду відеоматеріалів за інтернет посиланням ps://www.youtube.com/watch?v=Mqvf9elvD24, було виявлено відео із заявою ОСОБА_130 про те, що 9 червня ним був відданий наказ про заборону перельотів в районі аеропорту м. Луганська, який проігнорували українські військові, і як результат в ніч з 13 на 14 червня ополченням був збитий військово-транспортний літак Іл-76, який доставляв на базу національної гвардії особовий склад та боєприпаси.
Надаючи оцінку вищенаведеним доказам у сукупності, апеляційний суд вважає їх належними, допустимими, достовірними й достатніми для доведеності винуватості обвинувачених у вчиненні інкримінованого злочину, та не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Крім того, згідно позиції Верховного Суду, яка знайшла відображення в постанові від 22 січня 2019 року (справа № 201/13561/14), для кваліфікації злочину за ст. 258 КК України кримінальний закон не вимагає обов`язкової участі особи у терористичній організації, для цього достатньо, щоб особа діяла хоча б з однією метою, зазначеною в диспозиції вказаної норми.

У вироку зазначено, що ОСОБА_12 та ОСОБА_13 вчинили терористичний акт з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації воєнного конфлікту, міжнародного ускладнення, а також з метою впливу на прийняття рішень та вчинення дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування, службовими особами цих органів, об`єднаннями громадян, юридичними особами, привернення уваги громадськості до певних політичних та інших поглядів винного (терориста), вчинені за попередньою змовою групою осіб, що призвело до заподіяння значної майнової шкоди та загибелі людей.

Вказана мета вчинення обвинуваченими терористичного акту була встановлена судом першої інстанції при розгляді провадження та підтверджується сукупністю досліджених судом першої інстанції доказів, зокрема, протоколами за результатами проведення негласних розшукових заходів з додатками до них, висновками судових фоноскопічних експертиз, протоколами тимчасових доступів до інформації мобільних операторів, протоколами оглядів матеріалів тимчасового доступу до інформації операторів мобільного зв`язку та матеріалів протоколів, складених за результатами розшукових заходів, а також протоколами огляду мережі Інтернет із виступами ОСОБА_12 , численними відеосюжетами та репортажами щодо збиття 14 червня 2014 року літака Збройних Сил України Іл-76.

Так, протоколами за результатами проведення негласних розшукових заходів з додатками до них 13 січня 2015 року та від 20 січня 2016 року зафіксовані записи розмов між ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , де кожен у своїй частині веде розмови щодо координації дій невстановленими особами з підготовки та ураження літака Іл-76, виїзду на місце його падіння, вилучення останків літака.

З висновків судових фоноскопічних експертиз №15/7.2/179 від 12 жовтня 2016 року, №70/32-509 від 28 липня 2015 року, №15/7.2/118 від 04 серпня 2016 року, №19/9-3/44 від 26 жовтня 2016 року та №15/7.2/56 від 05 травня 2016 року слідує, що у наданих на експертизи розмовах, які зафіксовані у вищевказаних протоколах негласних розшукових заходів, зафіксовано розмови саме ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , що також спростовує доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 про відсутність у матеріалах провадження експертних висновків щодо встановлення голосів осіб, які маються на телефонних записах.

Крім того, у протоколах тимчасових доступів до інформації мобільних операторів від 25 серпня 2015 року та від 16 березня 2016 року зафіксовано відомості про час та місце перебування мобільних терміналів обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 під час їх використання за обставин, які вказані в обвинувальному акті.

З протоколів оглядів матеріалів тимчасового доступу до інформації операторів мобільного зв`язку та матеріалів протоколів, складених за результатами розшукових заходів, від 07-08 червня 2016 року та 10 жовтня 2016 року, слідує, що було зафіксовано час і місце знаходження мобільних телефонів обвинувачених із накладенням їх переговорів та обставин збиття літака.

Також той факт, що обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_13 вчинили терористичний акт з метою впливу на прийняття певних рішень органами державної влади України, привернення уваги громадськості до поглядів та незаконної діяльності винних осіб (терористів) та залякування населення, підтверджується протоколами огляду мережі Інтернет із виступами ОСОБА_12 , численними відеосюжетами та репортажами щодо збиття 14 червня 2014 року літака Збройних Сил України Іл-76.

При цьому доводи захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про невідповідність протоколів оглядів глобальної мережі Інтернет вимогам ст. 84 КПК України, є необгрунтованими, оскільки протоколи оглядів глобальної мережі Інтернет від 04 червня 2016 року («ТАСС» та «Перший канал»), від 03 червня 2016 року («ТСН» та «СТБ»), від 01 червня 2016 року (огляд відео сюжетів, які відображають факт ураження транспортного літака Іл-76), від 01 червня 2016 року (звернення президента України П. Порошенка та оголошення Дня жалоби в Україні), від 15 серпня 2016 року (огляд відео сюжетів, які відображають факт ураження транспортного літака Іл-76), від 04 червня 2016 року («ТАСС») було складено уповноваженою особою у відповідності та в порядку, передбаченому КПК України, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення на підставі ст.ст. 237, 264 КПК України.

Крім того, однією з ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 258 КК України, є наслідки, що настали від вчинення терористичного акту, а саме загибель людини.

З матеріалів провадження видно, що згідно спеціального повідомлення прокуратури Південного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері від 14 червня 2014 року № 06/1-2500 вих-14, 14 червня 2014 року о 00.00 год. з метою передислокації особового складу військової частини НОМЕР_1 до АДРЕСА_5 із аеропорту АДРЕСА_6 вилетіло 3 одиниці військово-транспортних літаків Іл-76, бортові номери: № НОМЕР_13 , № НОМЕР_14 , № НОМЕР_15 із особовим складом військової частини в кількості 118 військовослужбовців зведеного підрозділу та бойовою технікою, в тому числі, 14 червня 2014 року о 00:13 год. вилетів другий військово-транспортний літак Іл-76 бортовий номер № НОМЕР_14 з особовим складом на борту в кількості 49 військовослужбовців, 3 одиниці БМД-2, 1 польова кухня, який 14 червня 2014 року приблизно о 01.10 год. під час заходу на посадку в аеропорту м. Луганська на висоті 400 м від землі був обстріляний невстановленими особами з ПЗРК та в результаті чого військово-транспортний літак Іл-76 бортовий номер № НОМЕР_14 загорівся та впав на землю за межами аеропорту на відстані 5-8 км на схід від АДРЕСА_5 .

Відповідно до рапорту командира військової частини НОМЕР_2 про передачу до СБУ предметів, які були знайдені поблизу місця падіння літака, та протоколом їх огляду, обгорілі речі загиблих, мобільні телефони, особисті документи, бортові магнітофони МС-61Б: основний (без плівки) та резервний (з плівкою), блок МЛП (самописець) з магнітною плівкою, елементи вогнепальної стрілецької зброї (автоматів та ПКТ), 2 пусті ПЗРК були доставлені до аеродрому АДРЕСА_8 .

Судом встановлено, що на борту літака ІЛ-76 МД бортовий номер 76777 під час катастрофи ураження літака, 14 червня 2014 року перебувало 40 військовослужбовців зведеного підрозділу військової частини НОМЕР_1 та 9 членів екіпажу військової частини НОМЕР_2 .

Смерть цих військовослужбовців повністю підтверджується відповідними свідоцтвами про смерть, виданими відділом державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно з висновками судово-медичних експертиз від 20 червня 2014 року та 21 червня 2014 року після дослідження фрагментів тіл невідомих людей було ідентифіковано загиблих військовослужбовців та встановлено приблизний час настання смерті, який може відповідати 14 червня 2014 року.

Крім того, в судовому засіданні суду першої інстанції потерпілі ОСОБА_26 , ОСОБА_45 , ОСОБА_83 , ОСОБА_23 , ОСОБА_131 , ОСОБА_31 , ОСОБА_132 , ОСОБА_39 , ОСОБА_21 , ОСОБА_38 , ОСОБА_133 , ОСОБА_103 , ОСОБА_25 , ОСОБА_134 , ОСОБА_43 , ОСОБА_135 , ОСОБА_22 , ОСОБА_35 , ОСОБА_24 , ОСОБА_36 , ОСОБА_49 , ОСОБА_136 , ОСОБА_28 , ОСОБА_18 , ОСОБА_51 , ОСОБА_40 , ОСОБА_33 , ОСОБА_16 , ОСОБА_137 , ОСОБА_34 , ОСОБА_138 , ОСОБА_139 , ОСОБА_17 , ОСОБА_52 , ОСОБА_140 , ОСОБА_141 , ОСОБА_32 , ОСОБА_142 , ОСОБА_143 , ОСОБА_144 , ОСОБА_53 , ОСОБА_15 , ОСОБА_48 , ОСОБА_41 , ОСОБА_29 , ОСОБА_27 , ОСОБА_145 , ОСОБА_146 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_147 , ОСОБА_148 , ОСОБА_42 , ОСОБА_30 , ОСОБА_149 , ОСОБА_150 , ОСОБА_151 , ОСОБА_152 , ОСОБА_153 , ОСОБА_154 , ОСОБА_37 , ОСОБА_50 , ОСОБА_155 , ОСОБА_47 , ОСОБА_156 , ОСОБА_27 , ОСОБА_39 , ОСОБА_157 підтвердили свої родинні зв`язки із загиблими військовослужбовцями та пояснили, що їх рідні загинули 14 червня 2014 року внаслідок збиття літака ІЛ-76 поблизу Луганського аеропорту, у звязку з чим вони зазнали сильних душевних страждань та вимушені звертатися за допомогою до кваліфікованих спеціалістів.

Вищенаведеним повністю підтверджується факт загибелі 40 військовослужбовців і 9 членів екіпажу, які перебували на борту літака ІЛ -76 МД бортовий номер 76777 14 червня 2014 року о 00.50 год.

Крім того, матеріалами провадження встановлено і факт знищення військового майна, яке перебувало на борту літака ІЛ -76 МД бортовий номер 76777, та спричинення державі України збитків, що повністю підтверджується висновком комісійно-товарознавчої експертизи № 16382/14-54/17388/14-54/17730:17737/14-54 від 26 грудня 2014 року, відповідно до якого залишкова вартість майна, яке було знищено у зв`язку з катастрофою літака Іл-76МД, станом на 14 червня 2014 року складала 28 737 081,00 грн.

Надаючи оцінку цим доказам у сукупності апеляційний суд вважає їх належними, допустимими, достовірними й достатніми для доведеності винуватості обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 258 КК України, та не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Крім того, постановою Верховного Суду від 21 травня 2021 року по справі №185/12161/15-к встановлено той факт, що ще 05 червня 2014 року керівникам так званої ЛНР, зокрема, ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , стало відомо про факт передислокації додаткових сил і засобів антитерористичної операції у розташування аеропорту м. Луганська із можливістю використання військово-транспортної авіації та з метою подальшого захоплення аеропорту і переходу його під фактичний контроль так званої ЛНР, було розроблено детальний план щодо повної ізоляції аеропорта м. Луганська, який включав в себе цілий комплекс заходів по формуванню бойових груп, їх озброєння, розвідки, маскування.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у вчиненні інкримінованого їм злочину, передбаченого ч. 3 ст. 258 КК України, на думку апеляційного суду, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, «Веренцов проти України» від 11 липня 2013 року), та підстав для задоволення апеляційних скарг захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 та захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_114 за обставин, викладених ними у скаргах, не має.
При цьому на виконання вимог ст. 374 КПК України суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, із достатньою конкретизацією встановив і зазначив місце, час, спосіб вчинення та наслідки кримінальних правопорушень, форму вини і мотив. Фактичні обставини вчинених обвинуваченими кримінальних правопорушень, правова кваліфікація злочинів та формулювання обвинувачення у вироку суду першої інстанції викладено чітко і конкретно для його повного розуміння, тому твердження захисників про некоректність пред`явленого ОСОБА_12 та ОСОБА_13 обвинувачення не заслуговують на увагу. Крім того, в силу положень ст. 314 КПК України сторона захисту мала можливість заявити клопотання про незрозумілість такого обвинувачення під час підготовчого провадження у суді, проте таке питання не піднімала.
Таким чином, дії ОСОБА_12 та ОСОБА_13 правильно кваліфіковані як вчинення терористичного акту, з чим погоджується і апеляційний суд.

Суд у вироку навів докази по обвинуваченню ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення та дав аналіз цим доказам після їх дослідження.

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження апеляційним судом не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів у провадженні, які б ставили під сумнів обгрунтованість висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_12 та ОСОБА_13 іправильність кваліфікації їх дій за ч. 3 ст. 258 КК України. Наявні у провадженні докази відповідають вимогам закону щодо належності та допустимості доказів.

Під час досудового розслідування та при судовому розгляді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення кримінального провадження, проведені необхідні експертизи, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єкт і об`єктивну сторону кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 258 КК України.
Не встановлено й істотних порушень кримінального процесуального закону, які б призводили до скасування вироку при порушенні вказаного кримінального провадження, його розслідуванні, проведенні інших слідчих дій та під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.
Призначаючи ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 покарання, суд відповідно до положень ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особи обвинувачених та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Разом з тим, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення щодо ОСОБА_13 в частині його засудження за ч. 2 ст. 260, ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 437 КК України суд постановив передчасно, не з`ясувавши всі обставини, які мають істотне значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення, не перевіривши належним чином доводи як сторони обвинувачення, так і сторони захисту, та не навівши у вироку переконливого обґрунтування, чому прийняв одні докази та відкинув інші.
Вирок, постановлений іменем України, є найважливішим актом правосуддя і до його ухвалення належить підходити з винятковою відповідальністю, суворо дотримуючись вимог ст.ст. 370, 374 КПК України.
Мотивувальна частина вироку має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини та його мотивів.
Обґрунтування обвинувачення це не перелік доказів, наданих органами досудового розслідування, а аналіз усіх зібраних у провадження доказів, тобто всі фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, обвинуваченого, у висновках експертів та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення.

Суд зобов`язаний саме після всебічного, повного і об`єктивного розгляду, дати оцінку доказам з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності для ухвалення обвинувального вироку.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції при визнанні ОСОБА_13 винуватим за ч. 2 ст. 260, ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 437 КК України не дотримався.

Відповідно до положень ст. 28 КК України та ст. 1 Закону України Про боротьбу з тероризмом терористична організація за своєю правовою природою є одним із різновидів стійких злочинних об`єднань. Встановлення наявності чи відсутності у певної групи чи організації ознак такого об`єднання та визначення його виду належить до повноважень суду при ухваленні вироку про притягнення до кримінальної відповідальності фізичних осіб за участь у злочинному об`єднанні, оскільки такі ознаки є обов`язковими елементами складу відповідних злочинів.

Оскільки іншого порядку притягнення до кримінальної відповідальності учасників терористичної організації чинним законодавством не передбачено, визнання певної групи чи організації терористичною є компетенцією суду при розгляді конкретного кримінального провадження, що має вирішуватися при ухваленні вироку згідно зі ст. 368 КПК України.

Відповідні висновки суду мають бути підтверджені передбаченими законом засобами доказування і належним чином аргументовані згідно з нормами закону з урахуванням передбачених ст. 370 КПК України вимог щодо законності, обґрунтованості й умотивованості судового рішення.

На противагу викладеному у відповідності до примітки 2 ст. 260 КК України під збройними формуваннями слід розуміти воєнізовані групи, які незаконно мають на озброєнні придатну для використання вогнепальну, вибухову чи іншу зброю.

Воєнізованими формуваннями слід вважати організації, яким, крім загальних ознак злочинної організації, притаманні ще й такі: 1) вони схожі на передбачені законами України військові формування, але їх створення не передбачене законами України. Це означає, що або взагалі відсутній закон, який передбачає створення відповідної воєнізованої організації, або ж вони не належать (не є структурним підрозділом, не перебувають у підпорядкуванні) до жодного із легально існуючих воєнізованих формувань чи груп - ЗС, СБ, ПВ, УДО, військ ЦО, внутрішніх військ МВС тощо; 2) вони мають організаційну структуру військового типу, що характеризується наявністю єдиноначальності, підпорядкованості та дисципліни. Це включає в себе: поділ формування на підрозділи з визначенням особового складу кожного із них та підпорядкованості відповідних структурних частин; встановлення військових або інших звань; дотримання субординації; використання одностроїв, знаків розрізнення; застосування засобів впливу та заохочення, характерних для війська, тощо. При цьому під формуваннями слід розуміти організації, які складаються з відносно самостійних підрозділів; 3) воєнізований характер завдань і методів, які ставляться перед такою організацією, засобів, які нею використовуються. Це вказує, що організація ставить перед собою специфічні завдання, які можуть покладатися лише на офіційно створені формування. Це вирішення завдань громадсько-політичного характеру методами військових операцій - заволодіння певними територіями чи їх утримання; силова підтримка владних структур; подавлення збройного чи іншого організованого або масового опору владі; депортація населення; встановлення режиму військового стану; знищення живої сили противника та його матеріальних засобів тощо.

Так, в мотивувальній частині вироку, у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд першої інстанції вказав, що приблизно на початку травня 2014 року (більш точний час та дату під час досудового розслідування встановити не представилось можливим) в структурний підрозділ не передбаченого законом збройного формування, діючого на території м. Луганська, на добровільній основі увійшов ОСОБА_13 , який мав умисел брати активну участь в діяльності даного збройного формування, при цьому розуміючи, що діяльність зазначеного формування спрямована на: заволодіння окремими територіями та їх утримання, здійснення методами військових операцій силової підтримки незаконно створених структур, придушення організованого опору населення на окупованій території, протистояння Збройним силам України, правоохоронним органам, органам державної влади України, знищення їх живої сили і матеріальних засобів, а також скоєння тяжких і особливо тяжких кримінальних правопорушень, у тому числі з використанням вогнепальної зброї, вибухових речовин та іншого озброєння.

На початку травня 2014 року (більш точний час та дату під час досудового розслідування встановити не представилось можливим) ОСОБА_13 був призначений на посаду заступника командира структурного підрозділу збройного формування «Батальйон «Заря», а на початку серпня 2014 року на посаду командира вказаного підрозділу. Перебуваючи на зазначених посадах ОСОБА_13 , діючи з прямим умислом, розуміючи незаконність функціонування непередбаченого законом збройного формування, в період з початку травня 2014 року по лютий 2015 року включно, діючи умисно, протиправно у складі зазначеного формування, разом з іншими його учасниками, здійснював керівництво непередбаченого законом збройного формування «Батальйон «Заря», являвся начальником всього особистого складу батальна, організовував діяльність його членів, які дислокувались на території захопленого батальйоном Луганського обласного військкомату, особисто відповідав за бойову та мобілізаційну готовність ввіреного йому бойового підрозділу та успішне виконання ним бойових задач, за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну та морально-психологічний стан особового складу, за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів, керував бойовими діями проти Збройних сил України, Національної Гвардії та підрозділів територіальної оборони на території Луганської області з використанням бронетехніки, артилерійських установок, стрілецької вогнепальної зброї, вибухових пристроїв, вибухових речовин та іншої зброї.

В жовтні 2014 року в процесі формування «Народної міліції ЛНР» та створення регулярної армії батальйон « ІНФОРМАЦІЯ_6 » було реорганізовано в «Першу мотострілкову бригаду Народної міліції ЛНР».

Крім того, впродовж 2013 року у зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися в Україні, невстановлені на цей час досудовим розслідуванням службові особи ЗС РФ на території РФ вступили у злочинну змову та домовилися про здійснення протиправних умисних дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Досягти вказаної мети зазначені особи вирішили шляхом ведення агресивної війни проти України, у тому числі з використанням підрозділів ЗС РФ, створити і фінансувати не передбачені законом збройні формування та вчинити інші злочини, при цьому вони усвідомлювали, що такі протиправні дії безумовно призведуть до загибелі людей, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, передбачали і бажали їх настання.

З метою реалізації вказаного умислу невстановлені на цей час досудовим розслідуванням службові особи ЗС РФ, досудове розслідування щодо яких здійснюється у іншому кримінальному провадженні, діючи за попередньою змовою групою осіб, упродовж 2013 року на території РФ розробили злочинний план, яким передбачалося для досягнення військово-політичних цілей РФ, поряд із застосуванням політичних, дипломатичних, економічних та інформаційних засобів, застосування засобів прихованого характеру, які полягали у використанні протестного потенціалу населення південно-східних регіонів України, формуванні під інформаційним впливом внутрішньої опозиції для створення постійно діючого фронту по всій території України.

У подальшому невстановлені на цей час досудовим розслідуванням службові особи ЗС РФ, продовжуючи виконання вказаного злочинного плану, діючи за попередньою змовою групою осіб, усупереч вимогам п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки, у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05 грудня 1994 року, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01 серпня 1975 року та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09 грудня 1981 року № 36/103, від 16 грудня 1970 року № 2734 (XXV), від 21 грудня 1965 №2131 (XX), від 14 грудня 1974 № 3314 (XXIX) спланували, підготували, розв`язали і почали агресивну війну проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів ЗС РФ на територію України - АР Крим і м. Севастополь, здійснили тимчасову окупацію вказаної території, чим змінили межі території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Реалізуючи плани щодо ведення агресивної війни проти України службові особи ЗС РФ навесні 2014 року (більш точні час та дату встановити під час досудового розслідування не представилося можливим) віддали злочинні накази щодо ведення бойових дій, здійснення розвідувальної і диверсійної діяльності проти підрозділів українських військових формувань на території України, а також надання сприяння діяльності створеного на території м. Луганська та Луганської області непередбаченого законом збройного формування та його учасникам, в тому числі ОСОБА_13 , який увійшов до структурного підрозділу зазначеного формування та діяв у його складі умисно, з особистих мотивів, разом з іншими невстановленими особами.

ОСОБА_13 , будучи командиром структурного підрозділу збройного формування «Батальйон «Заря», з жовтня 2014 року - «Перша мотострілкова бригада Народної міліції ЛНР», діючи умисно, протягом часу з початку травня 2014 року по лютий 2015 року включно, виконував наступні функції: здійснював прийом осіб, бажаючих проходити службу у батальйоні, в тому числі офіцерів запасу, оформлюючи даний факт наказами про призначення на посаду; особисто контролював чисельність особового складу батальйону; отримував грошові кошти, в тому числі, які надійшли з РФ для видачі грошового забезпечення особовому складу батальйону; особисто виїжджав на передові позиції, які знаходились на лінії розмежування між силами супротивника, де видавав особовому складу батальйону грошові кошти; проводив з особовим складом батальйону, в тому числі перебуваючи на передових позиціях, які знаходились на лінії розмежування між силами супротивника, роботу по підтримці морального стану; здійснював контроль за отриманням на озброєння батальйону бронетехніки, артилерійських установок, стрілецької вогнепальної зброї, вибухових пристроїв, вибухових речовин та іншої зброї; особисто приймав на озброєння батальйону бронетехніку та артилерійські установки, що надійшли з РФ; за його розпорядженням здійснювалась видача бронетехніки, артилерійських установок, стрілецької вогнепальної зброї, вибухових пристроїв, вибухових речовин та іншої зброї на передові позиції для ведення агресивних воєнних дій; особисто завідував автотранспортом, який перебував у розпорядженні батальйону та його пересуванням; здійснював контроль за постачанням палива для автотранспорту, який перебував у розпорядженні батальйону; з метою оцінювання бойової обстановки особисто виїжджав на передові позиції, які займав батальйон на лінії розмежування між силами супротивника; особисто давав розпорядження про виїзд на місця бойових дій розвідувальної групи та спец взводу, від яких отримував звіт про отримані результати щодо відомостей про бойовий склад, положення, стан угруповань військ наземного противника, характер його дій і наміри, сильних та слабких сторін, а також ступінь та характер інженерного обладнання займаних ним районів та позицій, системи загороджень та ін.; аналізував отримані від розвідувальної групи та спец взводу результати даних та приймав рішення про розстановку сил батальйону на передових позиціях; особисто давав розпорядження про виїзд на місця бойових дій «расчетов» з метою ведення агресивних воєнних дій проти Збройних сил України, Національної Гвардії, підрозділів територіальної оборони, інших правоохоронних органів України; особисто давав розпорядження про виїзд на місця бойових дій саперів з метою ведення агресивних воєнних дій проти Збройних сил України, Національної Гвардії, підрозділів територіальної оборони, інших правоохоронних органів України; особисто здійснював командування мінометною батареєю, яка вела агресивні воєнні дії проти Збройних сил України, Національної Гвардії, підрозділів територіальної оборони, інших правоохоронних органів України; отримував від командирів підрозділів батальйону, які перебували на передових позиціях та вели агресивні воєнні дії проти Збройних сил України, Національної Гвардії, підрозділів територіальної оборони, інших правоохоронних органів України звіт про реальне становище на передовій; аналізував отримані від командирів підрозділів батальйону, які перебували на передових позиціях та вели агресивні воєнні дії проти Збройних Сил України, Національної Гвардії, підрозділів територіальної оборони, інших правоохоронних органів України, дані та надавав накази про розстановку сил на передовій, зміну або підтримку раніше вибраної тактики ведення бойових дій; особисто, за наказом осіб, які були рангом вище нього надавав вказівки та накази іншим особам, що перебували на передових позиціях та вели агресивні воєнні дії проти Збройних сил України, Національної Гвардії, підрозділів територіальної оборони, інших правоохоронних органів України, про застосування бронетехніки, артилерійських установок, стрілецької вогнепальної зброї, вибухових пристроїв, вибухових речовин та іншої зброї; отримував від командирів підрозділів батальйону звіт про результати ведення агресивних воєнних дій проти Збройних сил України, Національної Гвардії, підрозділів територіальної оборони, інших правоохоронних органів України, а саме про знищення живої сили та засобів противника, пошкодження мостів, кількість поранених та загиблих серед бій батальйону.

ОСОБА_13 , діючи умисно, з особистих мотивів, разом з іншими невстановленими особами, з метою знищення живої сили та бойової техніки ЗСУ, Національної Гвардії, підрозділів територіальної оборони, інших правоохоронних органів України на блокпостах в містах їх дислокації на території Луганської області, з метою нападу на них та знищення, перебуваючи на території Луганської області, а саме на лінії розмежування силами супротивника, використовуючи автоматичну вогнепальну зброю та інше переносне (мобільне) військового озброєння, керував діями структурного підрозділу збройного формування « ІНФОРМАЦІЯ_4 », яке здійснювало знищення живої сили та бойової техніки Збройних Сил України, Національної Гвардії, підрозділів територіальної оборони, інших правоохоронних органів України.

В результаті зазначених злочинних дій ОСОБА_13 у період часу з початку серпня 2014 року по лютий 2015 року включно, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з інші службовими особами ЗС РФ, виконував явно злочинні накази всупереч п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимоги ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларації Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV), від 21.12.1965 №2131 (XX), від 14.12.1974 №3314 (XXIX), ст.ст. 1 - 3, 68 Конституції України, добровільно сприяючи реалізації їх злочинної мети, направленої на зміну меж території та державного кордону України, на порушення порядку, встановленого Конституцією України, з метою порушення миру між державами та народами, з особистих мотивів, за попередньою змовою з іншими невстановленими особами, вступив до не передбаченого законом збройного формування, створеного на території міста Луганська та Луганської області та брав участь у його діяльності та веденні агресивних воєнних дій.

Однак, обґрунтовуючи висновки про участь обвинуваченого у діяльності непередбаченого законом збройного формування,суд не виклав ознаки, відповідно до яких ОСОБА_13 є учасником саме незаконного військового формування, оскільки згідно з обвинуваченням за ч. 3 ст. 258 КК України ОСОБА_13 є учасником саме терористичної організації, що не є тотожним участі в незаконному військовому формуванні, тому судом фактично не зроблено висновку, чи є ОСОБА_13 учасником незаконного військового формування чи терористичної організації, та чи відповідає така організація критеріям, передбаченим ст. 28 КК України та ст. 1 Закону України Про боротьбу з тероризмом.

Також судом не було враховано, що згідно ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» у разі, коли терористична діяльність супроводжується вчиненням злочинів, передбачених статтями 112, 147, 258 - 260, 443, 444, а також іншими статтями КК України, відповідальність за їх вчинення настає відповідно до цього Кодексу. Зокрема, участь особи у не передбачених законом збройних формуваннях може мати на меті вчинення злочинів, які не охоплюються умислом на здійснення терористичної діяльності у розумінні Закону України «Про боротьбу з тероризмом» та, відповідно, не містять складу злочину, встановленого ч. 1 ст. 258-3 КК України, а отже, за умови доведеності винуватості ОСОБА_13 в участі безпосередньо у діяльності терористичної організації та у складі не передбачених законом збройних формувань, які є підрозділами вказаної організації, його дії підлягають кваліфікації за самостійними статтями Особливої частини КК України.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах суду від 27 травня 2020 року у справі № 296/2803/16-к (провадження № 51-5370км19), від 05 липня 2018 року у справі № 225/6151/15-к (провадження № 51-1609км18), від 05 липня 2018 року у справі № 234/11703/15-к (провадження № 51-3111км18), від 03 жовтня 2018 року у справі №326/195/16-к (провадження № 51-4025км18) та від 22 листопада 2018 року у справі №477/233/16-к (провадження № 51-3727км18).

Суд першої інстанції не взяв до уваги, що відповідно до постанов Верховної Ради України «Про Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБОЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором» № 129-УІІІ від 27 січня 2015 року, «Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян», схвалену постановою Верховної Ради України від 4 лютого 2015 року № 145-УІІІ, «Про відсіч збройної агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», схвалену постановою Верховної Ради України від 21 квітня 2015 року №337-УІІІ, «ДНР», «ЛНР» визначено терористичними організаціями, референдум, проведений у травні 2014 року, фіктивним, проведеним у неконституційний спосіб, Російську Федерацію визнано державою-агресором, що всебічно підтримує тероризм та блокує діяльність Ради Безпеки ООН, чим ставить під загрозу міжнародний мир і безпеку, а так звані «ДНР» і «ЛНР» визнано терористичними організаціями.

Крім того, під веденням агресивної війни або агресивних воєнних дій визнаються управлінські дії з реалізації агресивних планів, зокрема, загальне керівництво всіма задіяними у війні чи у воєнному конфлікті силами, керівництво збройними силами або проведення військових операцій тощо. Ці дії вчинюються після того, як агресивна війна чи воєнний конфлікт уже розв`язані, і можуть включати в себе внесення змін до плану війн чи воєнного конфлікту, створення нових планів ведення розпочатої війни чи воєнних дій.

Судова практика виходить з того, що суб`єкт кримінального правопорушення, передбаченого ст. 437 КК України, загальний. Проте у перших трьох формах, а також у п`ятій, якими характеризується об`єктивна сторона злочину, цей злочин може вчинюватися, як правило, лише службовою особою ЗС чи інших військових формувань України або службовою особою вищого органу державної влади чи центрального органу державної виконавчої влади, яка за своїми повноваженнями фактично може спланувати, підготувати чи розв`язати агресивну війну (воєнний конфлікт), або ініціювати ведення агресивної війни чи віддати наказ про здійснення агресивних воєнних дій, - глава держави, Верховний головнокомандувач ЗС, секретар Ради національної безпеки і оборони, міністр оборони, начальник Генерального штабу ЗС тощо.

Однак, як слідує з оскарженого вироку, обгрунтовуючи висновок про доведеність винуватості ОСОБА_13 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 437 КК України, суд в порушення вимог ст.ст. 94, 374 КПК України взагалі не надав належної оцінки всім зібраним у провадженні доказам з огляду на їх сукупність та взаємозв`язок, зокрема доказом того, чи приймав ОСОБА_13 участь у діяльності у складі непередбаченого законом збройного формування «Батальйон «Заря» чи терористичної організації, чи вчиняв управлінські дії з реалізації агресивних планів, загальне керівництво всіма задіяними у війні чи у воєнному конфлікті силами, керівництво збройними силами, чи проводив військові операції, чи вносив зміни до плану війни чи воєнного конфлікту, чи створював нові плани ведення розпочатої війни чи воєнних дій. Крім того, суд першої інстанції також не врахував характер вчиненого злочину та обставини його скоєння, що потребували більш детального аналізу та оцінки непрямих доказів кримінального провадження та перевірки достовірності та допустимості інших доказів.
Відповідно до позиції, викладеної у рішенні від 01 грудня 2008 року у справі Мирилашвілі проти Росії, Європейський суд з прав людини вказав, що у змагальному процесі повинні розглядатися не лише докази, що безпосередньо стосуються фактів справи, а й інші докази, які можуть стосуватися допустимості, достовірності та повноти останніх.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що вирок суду в частині обвинувачення ОСОБА_13 за ч. 2 ст. 260, ч. 2 ст. 437 КК України необхідно скасувати у зв`язку з істотними порушеннями судом вимог кримінального процесуального закону і невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, в ході якого врахувати наведене та прийняти рішення, яке б відповідало вимогам кримінального і кримінального процесуального законів.

Також апеляційний суд зазначає, що відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регуляють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 цього Кодексу.

Приймаючи до уваги той факт, що діючим КПК України, з одного боку, чітко визначені повноваження суду апеляційної інстанції, до яких не входить дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження та доказів, які не досліджувалися судом першої інстанції, оскільки останнє покладено кримінальним процесуальним законом саме на суд першої інстанції, який цих вимог не дотримався, з другого боку, в перелік підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, передбачених ст. 415 КПК України, не входять неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та істотні порушення кримінального процесуального закону, передбачені ст. 91 КПК України, ст. 370 КПК України, ст. 374 КПК України, які в даному випадку були допущені судом першої інстанції, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п. 13 ч. 1 ст. 7 КПК України, ст. 20 КПК України, по вказаному кримінальному провадженню, та з метою недопущення порушення права на захист, слід призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_13 у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення є передчасними та не підлягають задоволенню, оскільки призначено новий розгляд у суді першої інстанції.

При новому розгляді в суді першої інстанції необхідно усунути порушення, зазначені у цій ухвалі, належним чином перевірити доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_8 , із дотриманням вимог КПК України повно та всебічно дослідити обставини, які належать до предмету доказування та мають істотне значення для правильної оцінки дій обвинуваченого, та прийняти законне й обґрунтоване рішення.

Перевіряючи доводи апеляційних скарг захисника ОСОБА_9 та представника потерпілих ОСОБА_10 про неправильне вирішення судом цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди, апеляційний суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу з огляду на таке.
Як передбачено ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана злочином, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Як слідує з обставин кримінального провадження, визнаних судом першої інстанції доведеними, у зв`язку із вчиненням ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 258 КК України, загинуло 40 військовослужбовців і 9 членів екіпажу, які перебували на борту літака ІЛ-76 МД бортовий номер 76777, 14 червня 2014 року о 00.50 год., внаслідок чого потерпілим ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 та ОСОБА_53 , які є родичами загиблих, було завдано моральну шкоду, зокрема, емоційні страждання, оскільки всі загиблі були молоді і здорові чоловіки та відчуття їх безповоротної втрати викликає у потерпілих душевні страждання і відчуття безмежного горя.

Судом встановлено, що потерпілі ОСОБА_158 , ОСОБА_157 , ОСОБА_159 , ОСОБА_160 , ОСОБА_161 , ОСОБА_162 , ОСОБА_163 , ОСОБА_151 , ОСОБА_139 , ОСОБА_153 , ОСОБА_154 , ОСОБА_164 , ОСОБА_145 , ОСОБА_165 , ОСОБА_146 , ОСОБА_166 , ОСОБА_167 , ОСОБА_168 позовів про компенсацію моральної шкоди не заявляли.

Згідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» військові частини і підрозділи Збройних Сил України беруть участь в проведенні антитерористичної операції, забезпечують із застосуванням наявних сил та засобів виконання завдань щодо припинення діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань.

В ч. 1 ст. 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» вказано, що відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, провадиться за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до закону і з наступним стягненням суми цього відшкодування з осіб, якими заподіяно шкоду, в порядку, встановленому законом.

При цьому, згідно ч. 2 ст. 20 вказаного Закону України соціальна реабілітація осіб, які постраждали від терористичного акту, а також осіб, зазначених у статті 21 цього Закону, провадиться за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» порядок проведення соціальної реабілітації осіб, які постраждали від терористичного акту, визначається Кабінетом Міністрів України.

В п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» зазначено, що особи, які беруть участь у боротьбі з тероризмом, перебувають під захистом держави. Правовому і соціальному захисту підлягають: військовослужбовці, працівники і службовці центральних та місцевих органів виконавчої влади, які беруть (брали) безпосередню участь в антитерористичних операціях.

Згідно ч. 3 ст. 21 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» якщо особа, яка брала участь у боротьбі з тероризмом, загинула під час проведення антитерористичної операції, членам її сім`ї та особам, що перебували на її утриманні, виплачується за рахунок коштів Державного бюджету України одноразова допомога в розмірі двадцяти прожиткових мінімумів, відшкодовуються витрати на поховання загиблого, призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника, а також зберігаються пільги, які мав загиблий, на отримання житла, оплату житлово-комунальних послуг тощо.

Системний аналіз зазначених норм закону дає підстави дійти висновку, що законодавець розмежував суб`єктивний склад осіб, які мають право на відшкодування шкоди, заподіяної терористичним актом, а саме: громадян, яким спричинена шкода терористичним актом (ч. 1 ст. 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом»), а також осіб, які беруть участь у боротьбі з тероризмом (ст. 21 Закону України «Про боротьбу з тероризмом»).

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відшкодування шкоди членам сім`ї військовослужбовців та особам, що перебувають на утриманні військової служби, що загинули під час проведення антитерористичної операції, відбувається в порядку, передбаченому Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин.

У відповідності до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, на що вказує й постанова Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди".

За роз`ясненнями вищезазначеної постанови Пленуму Верховного суду України під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю, розмір відшкодування якої визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо), з урахуванням стану здоров"я потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п. 5 постанови від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розглядаючи позов про відшкодування такої шкоди, суд повинен з`ясувати, чи підтверджується факт заподіяння потерпілому моральних чи фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони завдані, яким є ступінь вини заподіювача, яких саме моральних чи фізичних страждань зазнав потерпілий, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі він оцінює пов`язані з ними втрати та з чого при цьому виходить.

Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди із змінами та доповненнями, внесеними постановою № 5 від 25 травня 2001 року, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності, виваженості та справедливості.

Крім того, згідно ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом.

При цьому, в ст. 1207 ЦК України визначено, що шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю внаслідок кримінального правопорушення, відшкодовується потерпілому або особам, визначеним ст. 1200 цього Кодексу, державою, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, або якщо вона є неплатоспроможною. Умови та порядок відшкодування державою шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, встановлюються законом.

З урахуванням викладеного суд першої інстанції, встановивши наявність безпосереднього причинного зв`язку між протиправними діями обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 і шкодою, заподіяною потерпілим, у зв`язку із загибеллю їх рідних та близьких та наявністю вини цивільних відповідачів у заподіянні цієї шкоди, врахувавши характер немайнових втрат, яких понесли потерпілі цивільні позивачі у наслідок злочинних дій обвинувачених, а також, що потерпілим дійсно була заподіяна моральна шкода, яка виразилась у душевних та фізичних стражданнях і відчутті безмежного горя, а також з врахуванням вимог розумності, виваженості та справедливості, прийшов до висновку, що саме на обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 має бути покладено обов`язок відшкодувати потерпілим моральну шкоду, спричинену загибеллю НОМЕР_20 військовослужбовців, які знаходилися на борту літака ІЛ-76 МД, бортовий № 76777, 14 червня 2014 року.

Суд апеляційної інстанції не бере до уваги посилання в апеляційних скаргах захисника ОСОБА_9 та представника потерпілих ОСОБА_10 на положення ст. 19 Закону України Про боротьбу з тероризмом з огляду на те, що у рішенні Верховного Суду від 04 вересня 2019 року по справі № 265/6582/16-ц (провадження №14-17цс19) Велика Палата зробила правовий висновок, відповідно до якого передбачене у статті 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» право на відшкодування відповідно до закону шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, з огляду на відсутність відповідного закону не породжує легітимного очікування на отримання від Держави України такого відшкодування незалежно від того, на якій території - підконтрольній чи непідконтрольній Україні - мав місце вказаний акт.
При цьому, посилання захисника в апеляційній скарзі на рішення Європейського Суду з прав людини від 16 червня 2015 року у справі «Чірагов та інші проти Вірменії» та від 16 червня 2015 року у справі «Саргсян проти Азербайджану» в даному випадку не заслуговують на увагу, оскільки вказаними рішеннями, зокрема, визначено те, що відсутність у законодавстві відповідних положень щодо відшкодування шкоди не перешкоджає особі, яка вважає, що стосовно її права власності не був виконаний певний позитивний обов`язок, вимагати від держави компенсації за це невиконання на підставі статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а представник в апеляційній скарзі таких вимог не заявляє.
Крім того, не заслуговують на увагу і доводи представника потерпілих ОСОБА_10 на положення ст. 1207 ЦК України, з огляду на наступне.
Положення статті 1177 ЦК України встановлюють порядок відшкодування шкоди, завданої фізичній особі.
Отже, держава Україна зобов`язалася компенсувати шкоду, спричинену злочином, перед фізичними особами відповідно до ЦК України та спеціального закону.
Велика Палата Верховного Суду у рішенні від 12 березня 2020 року (справа №361/131/16-ц, провадження № 61-22087св18) звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), дослідивши приписи статті 1177 ЦК України у редакції, що була чинною до 09 червня 2013 року, та статті 1207 цього Кодексу, у справах за заявами №54904/08 і № 3958/13 (поданими потерпілими фізичними особами, яким держава не компенсувала шкоду, завдану внаслідок кримінального правопорушення) вказав, що отримання відшкодування на підставі зазначених приписів можливе лише за дотримання умов, які у них передбачені, та за наявності окремого закону, якого немає і в якому мав би бути визначений порядок присудження та виплати відповідного відшкодування.
Велика Палата Верховного Суду також вказала, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір.
Однак, представник потерпілих ОСОБА_10 , посилаючись в апеляційній скарзі на можливу неплатоспроможність обвинувачених, жодних доказів на підтвердження вказаного факту під час апеляційного перегляду не надав та в матеріалах провадження вони відсутні.
При цьому той факт, що під час спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження обвинуваченому залучається захисник на підставі Закону України Про безоплатну правову допомогу, не свідчить про неплатоспроможність обвинувачених, з огляду на те, що обов`язковість участі захисника передбачена ст. 52 КПК України та його залучення не пов`язане з майновим станом обвинуваченого, а необхідністю реалізації його права на захист з огляду на відсутність останнього під час розгляду провадження, що випливає з рішень ЄСзПЛ, зокрема, у справі «Ван Гейсегем проти Бельгії» від 21 січня 1999 року, «Годді проти Італії» від 09 квітня 1984 року, «Пойтрімол проти Франції» від 23 листопада 1993 року, «Лала і Пелладоа проти Нідерландів» від 22 вересня 1994 року та «Санніно проти Італії» від 27 квітня 2006 року.
З урахуванням наведеного доводи апеляційних скарг представника потерпілих ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_9 в частині необгрунтованого стягнення саме з обвинувачених грошових коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди на користь потерпілих не грунтуються на матеріалах кримінального провадження та вимогах закону, а тому не заслуговують уваги.
Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про допущення судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону в частині розподілу процесуальних витрат, слід зазначити наступне.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 118 КПК України до процесуальних витрат відносяться витрати, пов`язані із залученням експертів, які згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку стягуються з обвинуваченого на користь держави.
Відповідно до ст. 126 КПК України питання щодо процесуальних витрат вирішується судом у вироку, який підлягає обов`язковому виконанню, зокрема, в частині їх стягнення.

Згідно з вимогами п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку зазначається, зокрема, рішення про відшкодування процесуальних витрат.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, зокрема, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі, та в разі, якщо обвинувачуються декілька осіб, вирішує питання про стягнення процесуальних витрат щодо кожного обвинуваченого.

З нормативного розуміння наведених норм кримінального процесуального закону вбачається, що процесуальні витрати підлягають чіткому розподілу та не можуть бути стягнені судом солідарно.

Між тим, всупереч цим вимогам закону, ухвалюючи вирок, суд першої інстанції фактично судові витрати між обвинуваченими не розподілив та помилково визначив, що вони підлягають солідарному стягненню, внаслідок чого допустив порушення вимог кримінального процесуального закону.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора та вважає за необхідне змінити вирок суду в частині розподілу процесуальних витрат та стягнути з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 на користь держави документально підтверджені витрати: на проведення НДЕКЦ при ГУ МВС України в Дніпропетровській області судової експертизи звуко- та відеозапису № 70/32-509 від 28 липня 2015 року в сумі 614,4 грн. з кожного; на проведення Дніпропетровським НДЕКЦ МВС України судової експертизи звуко- та відеозапису №15/7.2/118 від 04 серпня 2016 року в сумі 1411,3 грн. з кожного; на проведення ДЩ МВС України судової експертизи звуко- та відеозапису № 19/9-3/44 від 26 жовтня 2016 року в сумі 4586,75 грн. з кожного; на проведення Дніпропетровським НДЕКЦ МВС України судової експертизи звуко- та відеозапису № 15/7.2/179 від 12 жовтня 2016 року в сумі 1058,48 грн. з кожного; на проведення Дніпропетровським НДЕКЦ МВС України судової експертизи звуко- та відеозапису № 15/7.2/56 від 05 травня 2016 року в сумі 1764,1 грн. з кожного; на проведення ДНДЕКЦ МВС України судової молекулярно- генетичної експертизи № 20-503 від 15 вересня 2014 року в сумі 1832,36 грн, з кожного; на проведення ДНДЕКЦ МВС України комплексної дактилоскопічної та молекулярно-генетичної експертизи № 6-104 від 17 липня 2014 року в сумі 393, 12 грн. з кожного; на проведення ДН ДЕКЦ МВС України судової дактилоскопічної та молекулярно-генетичної експертизи № 6-103 від 11 липня 2014 року в сумі 262,08 грн. з кожного; на проведення ДНДЕКЦ МВС України судової дактилоскопічної та молекулярно-генетичної експертизи № 20-502 від 08 вересня 2014 року в сумі 327,95 грн. з кожного.
З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та представника потерпілих ОСОБА_10 необхідно залишити без задоволення, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити частково, апеляційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури задовольнити.
Інших істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції повно та всебічно розглянути провадження і постановити законне та обгрунтоване рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури задовольнити.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.
Апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та представника потерпілих ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2021 року в частині обвинувачення ОСОБА_13 за ч. 2 ст. 260, ч. 2 ст. 437 КК України скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Вважати ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , кожного окремо, засудженими за ч. 3 ст. 258 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі без конфіскації майна.
Строк відбування покарання ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 рахувати з часу їх затримання.

Виконання вироку в частині затримання обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , а також етапування їх для відбування ними покарання у виді довічного позбавлення волі доручити органам Служби Безпеки України.
Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2021 року щодо ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 змінити в частині розподілу процесуальних витрат.
Стягнути з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 на користь держави документально підтверджені витрати на проведення НДЕКЦ при ГУ МВС України в Дніпропетровській області судової експертизи звуко- та відеозапису № 70/32- 509 від 28 липня 2015 року в сумі 614,4 грн. з кожного.
Стягнути з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 на користь держави документально підтверджені витрати на проведення Дніпропетровським НДЕКЦ МВС України судової експертизи звуко- та відеозапису №15/7.2/118 від 04 серпня 2016 року в сумі 1411,3 грн. з кожного.
Стягнути з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 на користь держави документально підтверджені витрати на проведення ДНДЕКЦ МВС України судової експертизи звуко- та відеозапису № 19/9-3/44 від 26 жовтня 2016 року в сумі 4586,75 грн. з кожного.
Стягнути з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 на користь держави документально підтверджені витрати на проведення Дніпропетровським НДЕКЦ МВС України судової експертизи звуко- та відеозапису № 15/7.2/179 від 12 жовтня 2016 року в сумі 1058,48 грн. з кожного.
Стягнути з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 на користь держави документально підтверджені витрати на проведення Дніпропетровським НДЕКЦ МВС України судової експертизи звуко- та відеозапису № 15/7.2/56 від 05 травня 2016 року в сумі 1764,1 грн. з кожного.
Стягнути з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 на користь держави документально підтверджені витрати на проведення ДНДЕКЦ МВС України судової молекулярно-генетичної експертизи № 20-503 від 15 вересня 2014 року в сумі 1832,36 грн, з кожного.
Стягнути з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 на користь держави документально підтверджені витрати на проведення ДНДЕКЦ МВС України комплексної дактилоскопічної та молекулярно-генетичної експертизи № 6-104 від 17 липня 2014 року в сумі 393, 12 грн. з кожного.
Стягнути з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 на користь держави документально підтверджені витрати на проведення ДН ДЕКЦ МВС України судової дактилоскопічної та молекулярно-генетичної експертизи № 6-103 від 11 липня 2014 року в сумі 262,08 грн. з кожного.
Стягнути з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 на користь держави документально підтверджені витрати на проведення ДНДЕКЦ МВС України судової дактилоскопічної та молекулярно-генетичної експертизи № 20-502 від 08 вересня 2014 року в сумі 327,95 грн. з кожного.
В іншій частині вирок суду залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4