ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3021/21 Справа № 203/4662/19 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого
(в режимі відеоконференції) ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 13 жовтня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000892 01 листопада 2019 року, щодо

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м.Дніпропетровськ,
який зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 , тимчасово проживав за адресою:
АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ч.4 ст.358, ч.4 ст.190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 13 жовтня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 і його захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_7 , задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 до 11 грудня 2021 року включно. Залишено розмір визначеної застави у сумі 9 800 000 грн.
Мотивуючи ухвалене рішення суд посилався на те, що прокурором доведено існування ризику, визначеного п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень. Також судом враховано, що злочин, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_7 , відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, та у обвинуваченого відсутні стійкі соціальні зв`язки, офіційно не одружений, дітей не має, власного житла не має.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, змінити ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт в певний період доби або зменшити розмір застави, встановивши мінімальний розмір застави в 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Свої вимоги захисник обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не врахував належним чином критичне погіршення стану здоров`я ОСОБА_7 , у якого виявлено загострення хронічних хвороб, які потребують лікування у високоспеціалізованих закладах МОЗ. Зазначає, що оскаржена ухвала винесена за участю прокурора, який підлягає відводу через несумісність у зв`язку з наявністю у прокурора свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Також підлягає відводу головуючий у справі суддя ОСОБА_8 . Вказує на те, що суд першої інстанції проігнорував відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Вважає, що сама по собі тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , не може бути безумовною підставою для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Стверджує, що
ОСОБА_7 має постійне місце проживання на території міста Дніпра, проїзних документів не придбав, з місця реєстрації не знімався, відповідно підстав вважати, що він буде переховуватись від суду, немає. Також, відсутні відомості, що ОСОБА_7 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Звертає увагу на те, що ОСОБА_7 є особою раніше не судимою, заяв та повідомлень у правоохоронних органів, які б свідчили про готування ним нового злочину немає, а також відсутні відомості вважати, що ОСОБА_7 незаконно буде впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного. Вказує на те, що суд першої інстанції не врахував відомості про особу ОСОБА_7 , зокрема, наявність у нього міцних соціальних зв`язків, тривалий час перебування під домашнім арештом та без запобіжного заходу в інших кримінальних провадженнях, де він підозрюється у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, і належно виконує свої процесуальні обов`язки. Зазначає, що суд першої інстанції визначив розмір застави, який є очевидно не співмірним з майновим станом та репутацією ОСОБА_7 і є приховано безальтернативним запобіжним заходом. Посилається на те, що наразі ОСОБА_7 не може отримати належне медичне забезпечення, навіть попри листи лікарів на необхідність вивезення ОСОБА_7 для проходження медичного обстеження.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_6 підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та просили її задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
В силу вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.
Як встановлено апеляційним судом у судовому засіданні та що знайшло своє підтвердження і у відповідних матеріалах провадження №203/4662/19, 21 травня 2020 року в судовому засіданні Кіровським районним судом м.Дніпропетровська в порядку ст.331 КПК України було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ч.4 ст.358, ч.4 ст.190 КК України, що виразились у використанні завідомо підроблених документів за попередньою змовою групою осіб та придбанні права на майно шляхом обману (шахрайство), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах.
Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 та доводи обвинуваченого і захисника щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою.
Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що вони є також обґрунтованими.
Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ч.4 ст.358, ч.4 ст.190 КК України, одне з яких, а саме за ч.4 ст.190 КК України, відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, був оголошений в розшук в рамках даного кримінального провадження, при цьому обвинувачений офіційно не одружений, неповнолітніх дітей не має, офіційно не працевлаштований, відносно обвинуваченого розглядаються інші кримінальне провадження, а саме: у Шевченківському суді м. Запоріжжя кримінальне провадження за його обвинуваченням за ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 375, ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 358 КК України, у Кіровському районному суді м. Дніпропетровська за ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 365-2, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 358 та в Красногвардійському районному суді м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 345 КК України за фактом умисного заподіяння тілесних ушкоджень працівнику правоохоронних органів під час виконання ним службових обов`язків, що вказує на те, що обвинувачений схильний до протиправної поведінки та вчинення злочинів.
Оцінюючи вищевказані обставини апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема про те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, та обвинуваченим і його захисником в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
Доводи захисника про відсутність доказів щодо наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою ОСОБА_7 та встановлена наявність ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, стороною захисту не наведено.
Також апеляційний суд не приймає доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для відводу прокурора та судді ОСОБА_8 , оскільки зазначене питання повинно розглядатись в судовому засіданні в суді першої інстанції в порядку ст.ст. 75-83 КПК України та не є підставою для скасування вказаного судового рішення.
Щодо посилання захисника на те, що суд першої інстанції не врахував відомості про особу ОСОБА_7 , зокрема, наявність у нього міцних соціальних зв`язків, слід зазначити, що на підтвердження зазначених обставин захисником не надано жодних підтверджуючих документів.
Щодо доводів апеляційної скарги захисника стосовно розміру застави апеляційний суд зазначає, що практика Європейського суду з прав людини наголошує на тому, що сума застави повинна визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду буде достатнім стимулюючим засобом, щоб позбавити особу, щодо якої застосовано заставу, бажання переховуватися чи будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції врахував в повному обсязі ступінь тяжкості правопорушень, у скоєнні яких обвинувачується ОСОБА_7 , особу обвинуваченого, тому погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром застави та вважає, що застава у меншому розмірі не забезпечить запобігання ризикам і забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків.
Щодо посилання захисника на те, що суд першої інстанції не врахував належним чином критичне погіршення стану здоров`я ОСОБА_7 , у якого виявлено загострення хронічних хвороб, які потребують лікування у високоспеціалізованих закладах МОЗ, слід зазначити, що відповідно до ухвали Дніпровського апеляційного суду від 29 вересня 2021 року зобов`язано відповідний медичний підрозділ Державної установи Дніпровська установа виконання покарань (№4) Міністерства юстиції провести необхідне медичне обстеження ОСОБА_7 та за його результатами вжити передбачені законами України заходи з лікування та реабілітації обвинуваченого в умовах тримання під вартою.
З наявних в матеріалах провадження копій медичних документів не вбачається, що ОСОБА_7 потребує ургентного лікування, а інші відомості щодо протипоказань для перебування обвинуваченого в умовах ізоляції, відсутні. Відтак, доводи захисника в цій частині апеляційний суд не може вважати прийнятними, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються належними доказами.
Зазначені в апеляційній скарзі захисника доводи та підстави, згідно з якими він просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Підстав для застосування судом до ОСОБА_7 більш м?якого запобіжного заходу апеляційний суд не вбачає з огляду на вищевикладені мотиви.
Водночас, враховуючи, те що на цей час, судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення й судовий розгляд ще триває, поведінку учасників судового провадження, а також положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та рішення ЄСПЛ Бевз та інші проти України від 25 червня 2020 року й Левченко та інші проти України від 11 квітня 2020 року, апеляційний суд вважає за необхідне, звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.
Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали суду, не вбачається, тому апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду є законною, обґрунтованою, вмотивованою і такою, що не підлягає скасуванню, а отже, в задоволенні вимог апеляційної скарги захисника слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 13 жовтня 2021 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ _________________ ________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3