ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2956/21 Справа № 215/846/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 вересня 2021 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, громадянина України,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 257 КК України, -
за участю:
секретаря судового засідання - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 в режимі відеоконференції, -
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 вересня 2021 року продовжено ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 26 листопада 2021 року.
Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції, враховуючи тяжкість злочинів у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що він з 02.06.2020 перебував у розшуку, не одружений, дітей на утриманні не маючий, дійшов до висновку, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не зможе запобігти ризикам вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню, які продовжують існувати, а тому дійшов висновку про необхідність продовження ОСОБА_5 строку тримання під вартою.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу та змінити запобіжний захід на домашній арешт.
В якості доводів поданої апеляційної скарги захисник в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 посилається на те, що продовження ризиків вказаних в ухвалі, не підтверджується доказами у кримінальному провадженні, а розгляд клопотання про продовження строків тримання під вартою проведено однобічно. Наголошується апелянтом на тому, що його цивільна дружина вагітна та очікує дитину від нього, що підтверджується медичною довідкою та характеристикою, з якої слідує, що вони мешкають разом. Окрім того, апелянт звертає увагу на те, що його матір підтвердила нотаріально завіреною заявою, що надасть йому місце проживання у разі змінити запобіжного заходу.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого, який апеляційну скаргу підтримав, перевіривши доводи апеляційної скарги, співставивши їх з вимогами кримінального процесуального закону, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду в межах апеляційної скарги.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 4 ст. 331 КПК України ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.
Судове рішення стосовно продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно відповідати вимогам ст. 370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, та містити як чітке визначення законодавчих підстав для його продовження, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи винного та інших обставин, в тому числі продовження існування ризиків, наведених у ч. 1 ст. 177 КПК України.
Крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, відповідно до ст. 178 КПК України, суд зобов`язаний оцінити в сукупності вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого, винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Колегія суддя вважає, що оскаржувана ухвала, постановлена відповідно до норм матеріального права з дотримання вимог кримінального процесуального закону, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.
З наявних матеріалів за клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого слідує, що суд першої інстанції дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою та дійшов обґрунтованого висновку про існування обставин, які можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення строку дії попередньої ухвали про продовження запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою.
Так, під час апеляційного перегляду ухвали встановлено, що в провадженні Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження № 0000293 за обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 357 КК України.
Оскаржуваною ухвалою строк тримання під вартою ОСОБА_5 за клопотанням прокурора продовжено до 26 листопада 2021 року.
Суд першої інстанції приходячи до висновку про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , який колегія суддів вважає правильним та неупередженим, встановив наявність продовження існування ризиків можливих спроб переховування ОСОБА_5 від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки йому у разі визнання його винуватим загрожує покарання за ч. 2 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі.
При цьому суд, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступлення від принципу поваги до особистої свободи, дійшов правомірного висновку, з урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_5 , що більш м`який запобіжний захід, окрім тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання наведеним вище ризикам в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 ..
Ці висновки узгоджуються із практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Що стосується тверджень, викладених в апеляційній скарзі обвинуваченого в частині наявності міцних соціальних зв`язків у разі зміни запобіжного заходу на домашній арешт, то вони були предметом дослідження у суді першої інстанції і їх надано належну оцінку, з якою погоджується колегія суддів.
Разом з цим, вирішуючи питання про законність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегією суддів враховується репутація обвинуваченого, який раніше був засуджений за вчинення злочинів в тому числі проти власності, а також проти авторитету органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян.
Між тим, колегією суддів не встановлено переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, та те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).
Отже, вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого, суд в повній мірі обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження і врахував при цьому практику ЄСПЛ.
Отже, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б слугували підставою для скасування ухвали суду, колегією суддів не встановлено.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, а тому підстав для її зміни чи скасування не убачається, що свідчить про необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 вересня 2021 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4