Справа № 183/5957/17
№ 1-кп/183/124/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2021 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження №0000220 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполь, Донецької області. громадянина України, з неповною вищою освітою, неодруженого, військовослужбовця за контрактом, номера обслуги 2 батареї протитанкового артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні "старший матрос", який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 04.09.2019 року Приморським районним судом міста Маріуполя Донецький області за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ст. 75 КК України до 2 років позбавлення волі з випробуванням строком на 1 рік,
у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3

в с т а н о в и в:
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
01.12.2016 року наказом №346 (по стройовій частині) командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_3 , військовослужбовця військової служби за контрактом старшого матроса ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 та призначено на посаду механіка-водія відділення артилерійської розвідки взводу управління протитанкового артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини польова пошта НОМЕР_1 . В подальшому 31.01.2017 року наказом №48 (по стройовій частині) командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 старшого матроса ОСОБА_3 призначено на посаду номера обслуги 2 батареї протитанкового артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи.
Старший матрос ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст.ст. 11,16, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України (далі - Статут), бути взірцем виконання службового обов`язку, свято і непорушно додержуватися Конституції України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, та відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію», з 20 січня 2015 року в Україні діє особливий період.
Однак, 29 березня 2017 року старший матрос ОСОБА_3 , діючи всупереч наведених вище вимог Статуту, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, чим протизаконно припинив виконувати конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв до 31 жовтня 2017 року, коли старший матрос ОСОБА_3 , прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України та повідомив про себе.
Таким чином, в період часу з 29 березня 2017 року по 31 жовтня 2017 року старший матрос ОСОБА_3 , самовільно залишив військову частину без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, та незаконно перебував за межами військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
Підстави, за яких суд не досліджує докази сторони обвинувачення, а також вважає доведеною винуватість поза розумним сумнівом.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю підтвердивши, що зазначене в обвинувальному акті повністю відображає обставини скоєного ним злочину та показав, що 01.12.2016 року він був зарахований до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 . 29.03.2017 року він дійсно самовільно залишив військову частину, в зв`язку з необхідністю доглядати за хворою матір`ю, а 31.10.2017 року він самостійно добровільно прибув до військової прокуратури. У скоєному щиро кається.
В судовому засіданні сторони не оспорювали обставини, при яких скоєне кримінальне правопорушення, тому суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

А тому, суд пересвідчившись в добровільності позиції обвинуваченого, не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом, що узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінального правопорушення встановленою і його дії належить кваліфікувати за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).
Мотиви призначення покарання.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що обвинувачений вину визнав повністю, є особою, що на момент вчинення злочину не судима, на обліках у лікарів не перебуває, обставин, що обтяжують його покарання згідно ст. 67 КК України не встановлено.

Разом з тим, скоєний ним злочин відноситься до категорії тяжких, за місцем проходження служби він характеризується негативно, має дисциплінарні стягнення (а.п.39, 44).

Аналізуючи викладені обставини, виходячи з поняття покарання та його цілей, враховуючи крім вищезазначених обставин щире каяття ОСОБА_3 , яке проявилося в його психічному ставленні до вчиненого та наданні критичної оцінки своїм діям, а також його з`явлення із зізнанням (а.п.43), які визнаються обставинами, що пом`якшують його покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд погоджується із запропонованим прокурором покаранням та вважає необхідним призначити йому покарання у вигляді реального позбавлення волі із застосуванням ст. 69 КК України, а саме: нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією відповідної статті Особливої частини цього Кодексу за цей злочин, що буде відповідати принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості покарання, а також практиці Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року), а для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2018 року).
Заходи забезпечення кримінального провадження.
Запобіжний захід у ОСОБА_3 на момент проголошення вироку відсутній.
Підстави для застосування покарання за наявністю кількох вироків: наявність вироку Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ст. 75 КК України до 2 років позбавлення волі з випробуванням строком на 1 рік.
При призначенні покарання суд враховує, що ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні вчинив злочин 29 березня 2017 року, тобто до постановлення вказаного вироку від 04.09.2019 року.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року N 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 слід рахувати з часу його фактичного затримання.
Цивільний позов не заявлявся.
Процесуальні витрати та речові докази по кримінальному провадженню відсутні.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, а також всі обставини по справі, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 1 (одного) року 6 місяців позбавлення волі.

Вирок Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04.09.2019 року, яким ОСОБА_3 засуджено за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік - виконувати самостійно.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , рахувати з моменту його затримання.

Копію вироку ОСОБА_3 , вручити негайно.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів лише з підстав, передбачених ч.3 ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1