справа № 361/7686/20
провадження № 1-кп/361/410/22
УХВАЛА
07 лютого 2022 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря прокурора обвинуваченого захисника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002536 від 02 жовтня 2020 року, клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під ватрою обвинуваченого
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Сухиня Бобровицького району Чернігівської області, громадянина України, із середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в :
У провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебуває кримінальне провадження, внесене 02 жовтня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002536, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 на 60 днів, який закінчується 18 лютого 2022 року, посилаючись на існування ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що полягає в можливості обвинуваченого переховуватися від суду, оскільки у разі визнання його винуватим йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років, міцних соціальних зв`язків у місті Бровари чи Броварському районі Київської області він не має, на цій території не мешкає та постійного місця проживання не має, є уродженцем та зареєстрованим у Чернігівській області. Крім того, обвинувачений ніде не працює, постійного джерела доходу він не має, тому для задоволення своїх соціальних потреб може вчиняти нові крадіжки чужого майна, що є єдиним джерелом його доходів, тому лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_4 у суді проти задоволення клопотання прокурора та продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечував.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 у суді проти задоволення даного клопотання прокурора та продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою теж заперечувала, посилаючись на недоведеність наведених прокурором ризиків, вказуючи на те, що сама по собі тяжкість покарання, у вчиненні якого обвинувачується особа, не може бути підставою для обрання щодо цієї особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прокурор оперує лише припущеннями, тому правові підстави для задоволення клопотання прокурора відсутні. Просила суд змінити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт за зареєстрованим місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Вислухавши думку учасників судового засідання, суд дійшов наступних висновків.

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

05 жовтня 2020 року ухвалою слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по 30 листопада 2020 року.

25 листопада 2020 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 23 січня 2021 року, одночасно йому визначено заставу в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 43940 грн., із покладенням на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

21 грудня 2021 року ухвалою суду обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 18 лютого 2022 року.

Конституційний Суд України у Рішенні № 7-р/2019 від 25 червня 2019 року дійшов висновку, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, визначених законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 20 травня 2010 року у справі Москаленко проти України зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду.

У рішенні від 10 лютого 2011 року у справі Харченко проти України Європейський Суд з прав людини вказав на те, що тримання під вартою може бути виправданим за наявності певного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до особистої недоторканості.

Посилання прокурора на обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, що не може бути перевірено судом на даній стадії, є підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

При цьому, суд враховує дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який не є жителем міста Бровари чи Броварського району Київської області та не має міцних соціальних зв`язків на цій території, тому продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ймовірність переховування його від суду з метою уникнення ним покарання за вчинене кримінальне правопорушення, а також ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, який полягає в можливості вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 інших кримінальних правопорушень, так як він ніде не працює, постійного джерела доходу не має, тому для задоволення своїх соціальних потреб може вчиняти кримінальні правопорушення, зокрема, крадіжки чужого майна для задоволення своїх матеріальних потреб.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що будь-які більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не забезпечать дотримання обвинуваченим ОСОБА_4 процесуальних обов`язків під час судового розгляду, що зумовлює продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів та виключає можливість зміни йому запобіжного заходу на більш м`який, зокрема, цілодобовий домашній арешт.
Визначений раніше розмір застави обвинуваченому ОСОБА_4 та покладені на нього процесуальні обов`язки суд вважає необхідним залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 2, 177, 183, 331, 369, 372, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :
Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по 07 квітня 2022 року та утримувати його в Державній установі Київський слідчий ізолятор Міністерства юстиції України.

Визначену ОСОБА_4 ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2020 року заставу в розмірі 43940 (сорок три тисячі дев`ятсот сорок) грн. та покладені на обвинуваченого процесуальні обов`язки залишити без змін.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 щодо зміни обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1