УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 січня 2022 року
м. Київ
справа № 243/4399/20
провадження № 51-312ска22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Донецького апеляційного суду від 27 липня 2020 року в справі про адміністративне правопорушення,
встановив:
Постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 травня 2020 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого

ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Постановою Донецького апеляційного суду від 27 липня 2020 року клопотання

ОСОБА_4 про поновлення строку апеляційного оскарження постанови Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 травня 2020 року, залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_4 повернуто особі, яка її подала.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що ОСОБА_4 не погоджується з оскарженим судовим рішенням щодо відмови в поновленні строку апеляційного оскарження, ставить вимогу про скасування ухвали апеляційного суду, винесеної в справі про адміністративне правопорушення та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку. Частиною третьою ст. 428 цього Кодексу передбачено, що суд касаційної інстанції вправі відмовити у відкритті касаційного провадження з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої цієї статті, без перевірки відповідності касаційної скарги вимогам статті 427 цього Кодексу.
Механізм реалізації права на судовий захист визначає законодавець виключно в законах України (п. 14ч. 1 ст. 92 Конституції України).
Конституційний Суд України зазначив, зокрема, що кожен під час розгляду будь-якої справи, в тому числі кримінальної, щодо діяння, у вчиненні якого обвинувачується, має право на правосуддя, яке відповідало б вимогам справедливості (друге речення абзацу першогоп. 5 мотивувальної частини Рішення від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення (п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України).
Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, судоустрій, судочинство, статус суддів.
За статтею 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права.
У положеннях п.5 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року (далі - Пакту), п. 1 ст. 2 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) йдеться про право кожного, кого засуджено за будь-який злочин, кого суд визнав винним у скоєнні кримінального правопорушення, на перегляд судом вищої інстанції засудження й вироку, факту визнання його винним або винесеного йому вироку.

Водночас Європейський суд із прав людини зазначив, що право доступу до судів не є абсолютним і може підлягати обмеженням; оскільки право доступу за своєю суттю вимагає регулювання державою, яке може змінюватися залежно від часу й місця та відповідно до потреб і можливостей суспільства та окремих осіб (рішення у справі «Ashingdane v. the United Kingdom» від 28 травня 1985 року (заява № 8225/78), § 57).

Отже за положеннями Конвенції та Пакту,заснування касаційних судів та встановлення в національному праві права на касаційне оскарження рішення суду не визнаються обов`язковими. Вирішення цих питань належить до сфери внутрішнього регулювання кожної держави, яка має право це унормувати на власний розсуд.

За приписами частин 2, 10 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності може бути оскаржена до апеляційного суду; постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. Законодавець, керуючись приписами п. 14 ч. 1 ст. 92, п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України, забезпечив право на апеляційний перегляд справ про адміністративні правопорушення, проте не встановив права на касаційне оскарження судового рішення в цих справах.
Конституційний Суд України в Рішенні від 21 липня 2021 року № 5-р(II)/2021 констатував, що застосування припису ч. 10ст. 294 КУпАП не суперечить положенням ч. 1ст. 8, частин 1, 2 ст. 55, п. 8ч. 2 ст. 129 Конституції України, не призводить до порушення такої засади судочинства, як забезпечення у визначених законом випадках права на касаційне оскарження судового рішення, права на судовий захист та узгоджується із принципом верховенства права.

Таким чином, обмеження права на касаційне оскарження рішення суду апеляційної інстанції у справах про адміністративні правопорушення, встановлене у ст. 294 КУпАП, відповідає основним засадам судочинства, що визначені Конституцією України.
Враховуючи вищевикладене, постанова Донецького апеляційного суду від 27 липня 2020 року не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.
Керуючись ст. 129 Конституції України, ст. 294 КУпАП, п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на постанову Донецького апеляційного суду від 27 липня 2020 року в справі про адміністративне правопорушення.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3