Справа № 456/4174/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/85/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2022 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 04.12.2020 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бережниця Стрийського району Львівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

встановила:

цим вироком ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.115 КК України, та виправдано на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення.

Скасовано арешт, накладений 08.08.2011 постановою старшого слідчого відділу розслідування злочинів скоєних проти життя і здоров`я особи СУ ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_8 на цінності та інше майно обвинуваченого ОСОБА_7 .

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду.

Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

В мотивах прийнятого рішення суд першої інстанції зазначив, що всебічно дослідивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку про те, що їх не можна покласти в основу обвинувачення, оскільки вони як самі по собі, так і в сукупності - прямо чи не прямо не підтверджують існування обставин, про які зазначено в обвинувальному акті та свідчили б про вину обвинувачено ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що він, 13.06.2011 о 00.30 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись поряд з вхідними воротами на території комплексу військового містечка № НОМЕР_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_10 , маючи умисел на вчинення вбивства ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який виник раптово на грунті неприязних відносин між ними, внаслідок словесного конфлікту, що переріс у бійку, став умисно наносити численні удари руками та ногами по голові та іншим частинам тіла ОСОБА_11 . Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на позбавлення життя ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , використовуючи свою фізичну перевагу і подолавши опір останнього, затягнув його в приміщення контрольно-перепускного пункту, де, в коридорі, продовжив умисно наносити ОСОБА_11 удари руками, ногами та підібраним на місці металевим чайником, в ділянки знаходження життєво-важливих органів людини, зокрема в голову та інші частини тіла, спричинивши тим самим потерпілому тупу відкриту травму голови, яка супроводжувалась переломами кісток черепа та внутрішньо-черепною кровотечею, що призвело до стиснення речовини головного мозку та смерті ОСОБА_11 , тобто ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що умисно вбив ОСОБА_11 . Згідно з висновком судово-медичної експертизи №79 від 18.07.2011, переломи костей черепа та крововиливи під оболонки головного мозку є небезпечні для життя і за цією ознакою, по ступеню тяжкості у живих осіб, відповідають тяжким тілесним ушкодженням. Водночас ОСОБА_7 , згідно з висновком вказаної судової експертизи, спричинив ОСОБА_11 й інші тілесні ушкодження, а саме: переломи кісток носа, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з розладом здоров`я; забійно-рвані рани голови потилиці зліва, обох брів, на правій завушній ділянці, підшкірні крововиливи довкола обох очей, синці чола зліва, на лівій біля вушній ділянці, на правому плечі в верхній третині, садна на правій вилиці, лівому коліні, на правому передпліччі в верхній третині по передній поверхні, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній прокурор просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції прийшов до хибного висновку про те, що явка з повинною від 13.06.2011 року, протоколи відтворення обстановки та обставин події від 14.06.2011 та 15.06.2011 року та відеозапис відтворення від 15.06.2011 року є недопустимими доказами, оскільки до обвинуваченого застосовувалися незаконні методи дізнання та досудового слідства. Вказує, що постановою від 28.07.2011 року відмовлено у порушенні кримінальної справи за фактом нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 працівниками Стрийського РВ ГУМВС України у Львівській області у зв`язку з відсутністю у їхніх діях складу злочинів, передбачених ст. ст. 364, 365 КК України. Вказує, що сторона захисту зазначеної постанови не оскаржувала. Звертає увагу на тому, що суд визнав неналежним розслідування скарги ОСОБА_7 щодо фізичного та психічного тиску на нього з боку працівників міліції, проте не ініціював повторне проведення перевірки, що на його думку, суперечить практиці Європейського суду з прав людини. Вказує, що зміна обвинуваченим своїх показань не може бути підставою не брати до уваги протоколи слідчих експериментів, оскільки вони є окремим процесуальними джерелами доказів. Судом під час ухвалення вироку не взято до уваги або не в повному обсязі враховано показання свідка ОСОБА_12 , свідка ОСОБА_13 , експерта ОСОБА_14 , експерта ОСОБА_15 , свідка ОСОБА_16 , свідка ОСОБА_17 , свідка ОСОБА_18 , свідка ОСОБА_19 .. Крім того, суд не врахував письмові докази по справі, а саме протокол обшуку в будинку обвинуваченого, в ході якого виявлені та вилучені джинси зі слідами крові, а також висновок повторної судово-імунологічної експертизи №509/2011-ім від 22.07.2011 року, згідно з яким вказана кров є кров`ю людини, висновок комісійної судово-медичної експертизи від 22.06.2015 року, згідно з яким не виключається можливість, що ОСОБА_7 міг і не отримати будь-яких ушкоджень на руках при нанесенні ними тілесних ушкоджень потерпілому. Суд необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про призначення судово-медичної експертизи трупа потерпілого з метою отримання відомостей про те, чи могли утворитися виявлені на тілі потерпілого тілесні ушкодження, описані у висновку експерта №79 від 18.07.2011 року за обставин, на які вказує обвинувачений ОСОБА_7 у ході проведення за його участю відтворення обстановки і обставин події 15.06.2011 року, відео проведення яких долучено до матеріалів справи.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дотримався зазначених вимог закону.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, а саме злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України

Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Під час судового розгляду суд першої інстанції безпосередньо дослідив докази, зокрема обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні злочину заперечив та показав, що 11.06.2011 року він перебував на роботі, як сторож по охороні частини території військового містечка, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . 12.06.2011 року він закінчив робочу зміну. Близько 09.00 год. на роботу приїхали ОСОБА_20 та ОСОБА_11 , вони між собою домовилися, що ОСОБА_11 змінить пізніше ОСОБА_20 на чергуванні. ОСОБА_20 залишився, а вони з ОСОБА_11 поїхали додому. Він приїхав додому близько 10 год. ранку, дружина з дітьми бачили його, оскільки в той час перебували на транспортній зупинці і їхали в м. Калуш. Близько 14.00 год. він пішов на футбол, потім повернувся, і весь вечір був вдома, нікуди не виходив. 13.06.2011 року приблизно об 11.00-12.00 год. до нього приїхали працівники міліції, завезли до райвідділу, де почали звинувачувати у вбивстві, казали, щоб він взяв вину на себе, застосовували фізичну силу, вимагали зізнання. Під тиском працівників поліції він написав явку з повинною. Перед проведенням слідчої дії - відтворення обстановки і обставин події, йому працівники міліції вказували на те, що і як він має говорити, не заперечив, що слідча дія була проведена в присутності захисника. Ствердив, що працівники міліції чинили над ним фізичний та психологічний тиск, явку з повинною він переписував вже з написаної працівниками міліції, його били кулаками та гумовою палицею по руках та тілу. Ці тортури тривали близько трьох днів, впродовж яких він зізнався у вчиненні злочину, в тому числі під час слідчих дій. Впродовж досудового розслідування він неодноразово заявляв про тиск, який на нього чинили, в тому числі розповідав про це захиснику ОСОБА_19 , однак остання сміялася з нього і казала, що якщо він надасть грошові кошти, його відпустять. 3 постановою про відмову в порушенні кримінальної справи відносно працівників міліції, його не ознайомлювали.
Потерпіла ОСОБА_9 в судовому засіданні суду першої інстанції показала, що обставини вчинення вбивства її чоловіка їй невідомі, вказала що про будь-які конфлікти на роботі їй чоловік не повідомляв, а про конфлікт з ОСОБА_7 вона дізналась від працівників міліції. З ОСОБА_7 вона знайома, оскільки він також працював з ОСОБА_20 , на підприємстві на якому вирощували гливи.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що показання потерпілої жодним чином не підтверджують наявність чи відсутність вини обвинуваченого у вчиненні злочину.
Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні показав, що від працює охоронцем частини території військового містечка, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . 13.06.2011 року він попросив ОСОБА_11 підмінити його на роботі. Про конфлікт ОСОБА_11 з ОСОБА_7 йому нічого не відомо. Звернув увагу, що працівники міліції здійснювали на нього фізичний тиск з метою дачі ним визнавальних показань у вчиненні злочину.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_21 показав, що ОСОБА_11 приїхав до нього близько 21:30 год. в неділю та привіз грибів, звідки потерпілий їх взяв, він не цікавився. Після цього вони вживали алкоголь. О 22:30 год. ОСОБА_11 на велосипеді поїхав на роботу.
Свідок ОСОБА_22 показав, що близько 11 12 год. 13.06.2011 року він виявив труп потерпілого ОСОБА_11 на території прохідної, обличчя у потерпілого було побите. Після цього він зателефонував у міліцію.
Свідок ОСОБА_23 показав, що про вчинення злочину взнав від ОСОБА_22 та про обставини його вчинення йому нічого не відомо.
Свідок ОСОБА_24 також показала, що про обставини вчинення злочину їй нічого не відомо.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_17 показав, що був присутнім при огляді житла ОСОБА_7 , звідки було вилучено одягз плямами бурого кольору, взуття та інші речі. Звернув увагу, що обвинувачений розповів йому як заподіював тілесні ушкодження потерпілому. Тілесних ушкоджень на обвинуваченому він не бачив.
Свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_25 , працівники міліції, в судовому засіданні дали показання про те, що вони були присутніми при відтворенні обстановки та обставин події, під час якого ОСОБА_7 чітко та послідовно розповів про події, що мали місце 13.06.2011 року. На ОСОБА_7 ніхто не тиснув, жодних тілесних ушкоджень на останньому не було.
З наведеного вбачається, що вказані свідки не були очевидцями злочину, обставини злочину їм невідомі, а відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що їхні показання не підтверджують наявність вини ОСОБА_7 у вчиненні вбивства потерпілого ОСОБА_11 .
Суд першої інстанції під час судового розгляду безпосередньо дослідив письмові докази сторони обвинувачення, а саме: протокол огляду місця події слідчого Стрийського РВ ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_26 від 13.06.2011 з фототаблицею до нього, /Т.1 а.с. 9-59/; протокол демонстрації відеозйомки слідчого СВ Стрийського РВ ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_26 від 13.06.2011 року /Т.1 а.с. 19/; протокол огляду місця події слідчого Стрийського РВ ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_27 від 13.06.2011 року з фототаблицею до нього /Т.1 а.с. 62-72/; протокол огляду місця події слідчого Стрийського РВ ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_18 від 13.06.2011 року /Т.1 а.с. 75-77/; протокол огляду місця події слідчого Стрийського РВ ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_28 від 14.06.2011 з фототаблицею до нього /Т.1 а.с. 81-89/; протокол огляду місця події слідчого СВ Стрийського РВ ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_29 від 14.06.2011 з фототаблицею до нього /Т.1 а.с. 91-104/;
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що вказаними протоколами зафіксовано лише місце вчинення злочину та місце проживання осіб, які можуть бути причетними до вчинення злочину, проте вони прямо чи опосередковано не підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину.
Колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про недопустимість, як доказів явки з повинною ОСОБА_7 від 13.06.2011 року, протоколу допиту підозрюваного ОСОБА_7 від 14.06.2011 року, протоколів відтворення обстановки та обставин події від 14.06.2011 року та 15.06.2011 року, протоколів демонстрації відеозйомки від 14.06.2011 року та 15.06.2011 року, з огляду на наступне.
Під час досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_7 вказував на те, що працівники міліції застосовували до нього фізичну силу з метою дачі ним визнавальних показань.
Виходячи зі змісту статті 3 Конвенції, за обставин, коли особа висуває небезпідставну скаргу на жорстоке поводження з нею, а саме застосування недозволених методів під час проведення слідства, у поєднанні із загальним обов`язком держави за статтею 1 Конвенції, слід провести ефективне офіційне розслідування. Це означає, що таке розслідування повинно бути ретельним, а органи влади завжди повинні добросовісно намагатися з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки, а тим більше обґрунтовувати ними свої рішення.
Згідно з практикою Європейського суду допустимість як доказів свідчень, отриманих за допомогою катувань, з метою встановлення відповідних фактів у кримінальному провадженні зводить нанівець саму суть права обвинуваченого не свідчити проти себе та призводить до несправедливості кримінального провадження в цілому.
Забезпечення перевірки заяви про застосування недозволених методів шляхом проведення уповноваженим органом офіційного розслідування щодо можливих порушень прав людини, гарантованих статтями 27, 28 Конституції України, є обов`язковим.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Дутка проти України», розслідування небезпідставних скарг на жорстоке поводження має бути ретельним. Це означає, що органи влади повинні завжди докладати значних зусиль для з`ясування того, що сталося, і не покладатися на поспішні або необґрунтовані висновки для закінчення свого розслідування чи використовувати їх для обґрунтування своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, у тому числі детальні показання тверджень ймовірних потерпілих, показання свідків та висновки судово-медичних експертиз і, за необхідності, додаткові медичні довідки, здатні надати повний та точний опис тілесних ушкоджень та об`єктивний аналіз медичних висновків, зокрема щодо походження тілесних ушкоджень. Будь-який недолік у розслідуванні, який перешкоджає встановленню походження тілесних ушкоджень або винних осіб, може призвести до порушення цього стандарту.
За заявою обвинуваченого на досудовому розслідуванні була проведена службова перевірка, в ході якої було встановлено, що працівники Стрийського РВ ГУМВС України в Львівській області не чинили на нього фізичного та психологічного тиску.
28.07.2011 року постановою заступника Стрийського міжрайонного прокурора ОСОБА_30 в порушенні кримінальної справи за фактом нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 працівниками Стрийського РВ ГУМВС України в Львівській області на підставі п.2 ст.6 КПК України відмовлено у зв`язку з відсутністю в їх діях складу злочинів, передбачених ст.ст. 364, 365 КК України.
В процесі службової перевірки були проведені лише допити судово-медичного експерта ОСОБА_14 , першого заступника начальника Стрийського РВ ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_31 , слідчого СВ Стрийського РВ ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_18 .

Поряд з цим, в матеріалах справи відсутні показання ОСОБА_7 , а також інших працівників відділу міліції, які приймали участь у затриманні та відбирали явку з повинною, крім того, не вжито інших заходів для встановлення фактичних обставин у справі.

Враховуючи це, сам факт прийняття постанови про відмову у порушенні кримінальної справи за фактом нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 не може свідчити про об`єктивність та безсторонність дослідження вказаних обставин.

Крім того, проведення службового розслідування заяви обвинуваченого щодо застосування до нього незаконних методів досудового розслідування, колегія суддів вважає таким, що не може визнаватися ефективним офіційним розслідуванням в контексті Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини.
З огляду на те, що під час досудового розслідування не було проведено офіційне розслідування можливого застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 незаконних методів дізнання та досудового слідства, доводи прокурора у апеляційній скарзі про необґрунтованість визнання недопустимими як доказів явки з повинною ОСОБА_7 від 13.06.2011 року; протоколу допиту підозрюваного ОСОБА_7 від 14.06.2011 року та протоколів відтворення обстановки та обставин події від 14.06.2011 року та 15.06.2011 року, протоколів демонстрації відеойомки від 14.06.2011 року та 15.06.2011 року є безпідставними.
З огляду на визнання вказаних доказів недопустимими, колегія суддів вважає обґрунтованою відмову суду першої інстанції у задоволенні клопотання прокурора про призначення судово-медичної експертизи трупа потерпілого з метою отримання відомостей про механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілому за обставин вказаних обвинуваченим при відтворенні обстановки та обставин події.
Під час судового розгляду суд першої інстанції також дослідив ряд висновків експертиз.
Так, висновок експертизи №79 від 18.07.2011 року підтверджує лише причину смерті потерпілого ОСОБА_11 .
Висновок експертизи №316 від 17.06.2011 року підтверджує факт отримання обвинуваченим ОСОБА_7 тілесних ушкоджень під час досудового розслідування.
Згідно з даними висновку судово-імунологічних експертиз №429/2011-ім від 05.07.2011 року, №3/920 від 29.07.2011 року, №3/919 від 29.07.2011 року, №3/927 від 08.08.2011 року, №3/928 від 08.08.2011 року, №3/924 від 04.08.2011 року, №3/925 від 04.08.2011 року, №3/926 від 08.08.2011 року, №3/922 від 29.07.2011 року, №3/921 від 04.08.2011 року, №3/923 від 04.08.2011 року, №3/915 від 18.07.2011 року, №3/914 від 29.07.2011 року, №3/930 від 08.08.2011 року, №3/918, 4/388 від 18.07.2011 року, №3/917,4/389 від 18.07.2011 року, №3/916, 4/390 від 18.07.2011 року, походження виявленої на місці події крові від ОСОБА_7 виключається, а вона може походити як від самого потерпілого, так і від іншої особи.
Висновком судово-медичної експертизи трупа потерпілого №224/2015 від 04.08.2015 року, встановлений час смерті потерпілого, а також характер та локалізація нанесених йому тілесних ушкоджень.
Колегія суддів погоджується із мотивами суду першої інстанції про те, що дані вищевказаних висновків експертиз не містять жодної інформації, яка б вказувала на причетність ОСОБА_7 до вчинення злочину.
Обґрунтування суду першої інстанції про те, що висновок імунологічної експертизи №509/2011-ім від 22.07.2011 року, є неналежним доказом колегія суддів вважає правильним, оскільки досліджувана кров не придатна для ідентифікації, а тому покликання прокурора про протилежне є безпідставними.
Покликання прокурора у апеляційній скарзі на висновок комісійної судово-медичної експертизи від 22.06.2015 року, як на доказ вини обвинуваченого, згідно з яким ОСОБА_7 міг і не отримати будь-яких ушкоджень на руках при нанесенні тілесних ушкоджень потерпілому, за відсутності інших належних та допустимих доказів його вини колегія суддів вважає необґрунтованими, а висновки експертизи припущеннями.
Протоколи огляду речей від 14.06.2011 року, 11.06.2014 року підтверджують лише вилучення під час огляду місця події речей, які були об`єктами досліджень, та на підставі яких проведені експертизи, згідно з якими причетність обвинуваченого до вчинення злочину не доведена.
Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що наведені докази є неналежними, оскільки у своїй сукупності не підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження для доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні умисного вбивства потерпілого.

Отже висновок суду першої інстанції, що належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_7 умисного вбивства, стороною обвинувачення не надано, є правильним.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Колегією суддів встановлено, що згідно з відповіддю Стрийського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Стрийському районі Львівської області від 03.02.2022 року, обвинувачений ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що складено актовий запис про смерть №49 від 25.01.2022 року.

Відповідно до свідоцтва про смерть, захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_32 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Таким чином, вимоги прокурора про скасування виправдувального вироку суду першої інстанції та ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції та визнання його винним у вчиненні, інкримінованого йому злочину, за відсутності об`єктивної можливості дотримання принципу змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості для з`ясування всіх обставин кримінального провадження, задоволенню не підлягають.

Відтак, враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції відповідно до ст. 94 КПК України всебічно, повно та неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, в сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов до правильного висновку про недоведеність вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 , інкримінованого йому злочину, та його виправдання.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування вироку Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 04.12.2020 року відносно ОСОБА_7 колегією суддів не встановлено, а тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 04.12.2020 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення, та на неї може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4