ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/574/21 Справа № 703/1973/21 Категорія: ст. 183 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого-суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участю:
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 07 грудня 2021 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 21.05.2021року під № 0000382 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст.307 КК України,

в с т а н о в и в :

Ухвалою слідчого судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 07 грудня 2021 року клопотання слідчого про застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою задоволено.
Застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів - до 02 лютого 2022 включно.
Строк тримання під вартою ухвалено обчислювати з моменту затримання - 05 грудня 2021 року.
Розмір застави визначено у межах 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 113500 грн., після внесення якої підозрюваний звільняється з-під варти, якщо у уповноваженої особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає його тримання під вартою.
Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_7 подав в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та ухвалити нову, якою застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, захисник вказує, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або інший запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою буде достатнім для забезпечення виконання ОСОБА_8 покладених на нього обов`язків та сприятиме швидкому розгляду справи.
Підозра у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованих злочинів необґрунтована. Прокурор у судовому засіданні підтвердив, що лише після декількох неодноразових спроб схилити ОСОБА_8 до вчинення протиправних дій, співробітники поліції із особою, залученою до співробітництва, за досить сумнівних обставин задокументували незаконний збут наркотичних засобів ОСОБА_8 .
Стороною обвинувачення не надано жодних доказів про вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення.
Захисник вказує, що ризики відповідно до ст. 177 КПК України щодо ОСОБА_8 відсутні в даному кримінальному провадженні, у поданому клопотанні органом досудового розслідування не було доведено їх наявність та конкретні факти, які могли б їх довести.
ОСОБА_8 має позитивні характеристики, проживає із матір`ю, що свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків, відсутність намірів залишати місце свого проживання та переховуватись. Тому застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є необґрунтованим.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з приписом п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При розгляді зазначеного кримінального провадження відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст. 5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

У рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

Разом з тим відповідно до п.175 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21 квітня 2011 р., заява № 42310/04 суд наголошує, що термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови» (Cebotari v. Moldova), N 35615/06, п.48, від 13 листопада 2007 року).

З наданих апеляційному суду матеріалів кримінального провадження вбачається, що Уманським РУП ГУНП в Черкаській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000382 від 21.05.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. та ч. 2 ст. 307 КК України.

ОСОБА_8 , у невстановлений слідством день та час, за невстановлених слідством обставин, незаконно придбав наркотичний засіб «метадон», який зберігав за місцем свого проживання з метою збуту. Так, 23.06.2021 близько 11 год. 45 хв. ОСОБА_8 знаходячись за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , незаконно збув, продавши за 200 гривень ОСОБА_9 чотири таблетки в блістері із написом «МЕТАДОН ЗН», які відповідно до висновку експерта від 24.06.2021 №8224-НЗПРАП містять у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон, загальною масою 0,094 грама.

Він же, повторно, у невстановлений слідством день та час, за невстановлених слідством обставин, незаконно придбав подрібнену речовину рослинного походження, яку зберігав за місцем свого проживання з метою збуту до 05.12.2021. Цього ж дня, близько 15 год. 20 хв. ОСОБА_8 знаходячись за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , незаконно збув, продавши за 150 гривень ОСОБА_9 подрібнену речовину рослинного походження, зовні схожу на канабіс, у паперовому згортку.

За даним фактом 21.05.2021 внесено відомості до ЄРДР за № 0000382 за ч.ч. 1, 2 ст. 307 КК України.

05.12.2021 ОСОБА_8 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

06.12.2021 йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень за вказаними статтями.

Клопотання про застосування запобіжного заходу підозрюваному у вигляді тримання під вартою обґрунтовувано тим, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, оскільки ОСОБА_8 , перебуваючи на волі під тягарем кримінальної відповідальності за вчинений злочин, може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на свідків по вказаному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити кримінальні правопорушення у яких підозрюється. Підозрюваний не одружений, що вказує на відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, та, зважаючи на систематичне вчинення підозрюваним збуту наркотичних засобів за місцем проживання, слідчий просив застосувати відносно нього запобіжний захід у виді тримання під вартою. При цьому наголошено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити його належної процесуальної поведінки.

До клопотання додано копії документів, відомості з яких обґрунтовують підозру ОСОБА_8 , а саме протокол №1135т/60/01-2021 огляду покупця та вручення йому грошових коштів від 23.06.2021, протокол №1136т/60/01-2021 від 23.06.2021, протокол №1137т/60/01-2021 проведення негласної слідчої (розшукової) дії у виді контроль за вчиненням злочину оперативної закупки наркотичного засобу, протокол допиту свідка від 24.06.2021, висновок експерта №СЕ-19/124-21/8224-НЗПРАП від 24.06.202, протокол №2229т/60/01-2021 огляду та помітки грошових коштів від 05.12.2021, протокол №2230т/60/01-2021 огляду покупця та вручення йому грошових коштів від 05.12.2021, протокол №2231т/60/01-2021 вилучення, протокол допиту свідка від 06.12.2021, протокол обшуку від 05.12.2021, протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 05.12.2021.

Сукупність наданих суду матеріалів містить достатньо доказів на підтвердження обґрунтованості підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Доводи апеляційної скарги такі висновки не спростовують.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів чи інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

При цьому, на цій стадії провадження суд не вправі перевіряти докази з точки зору належності та допустимості, а також щодо того доводять вони чи ні винуватість особи, а лише встановлює наскільки їх сукупність є достатньою, щоб вважати про ймовірну причетність особи до вчинення кримінального правопорушення.

На думку колегії суддів, такі фактичні дані містяться в доданих до клопотання слідчого матеріалах, в зв`язку з чим, підозра про ймовірну причетність ОСОБА_8 до вчинення інкримінованих йому дій, за викладених у клопотанні обставин, слідчим доведена та сумніву у суду щодо їх достатності не викликала.

Вирішуючи питання щодо наявності у даному кримінальному провадженні заявлених стороною обвинувачення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів виходить з того, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, дійшов обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді та вважає, що стороною обвинувачення доведено наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме того, що в разі визнання ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, враховуючи наслідки злочину, відомості про особу підозрюваного, перебуваючи на волі підозрюваний може ухилятися від органів досудового розслідування та суду, продовжувати аналогічну злочинну діяльність, впливати на свідків, слідчий суддя встановив, що такі доводи є обґрунтованими, зважаючи на тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні кримінальних правопорушень, характер та ступінь суспільної небезпечності кримінального правопорушення.

Переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність і умотивованість наведених висновків слідчого судді апеляційна скарга сторони захисту не містить.

Колегія суддів враховує, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частинами першою та другою ст. 307 КК України. Відповідно до ст. 12 КК України вказаний злочин є тяжким, оскільки санкція ч. 2 ст. 307 КК України передбачає позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Згідно із позицією Європейського суду з прав людини, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Колегія суддів погоджується, що тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваного переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Наведені вище обставини дають достатні підстави вважати, що існує ризик втечі підозрюваного з метою переховування від органів досудового розслідування та ухилення від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

У ст. 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Беручи до уваги вищенаведені ризики, які слідчий суддя визнав обґрунтованими, а також наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 307 КК України, які є тяжкими, оскільки санкцією зазначеної статті передбачено позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна, виключають об`єктивну можливість застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Тому, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що зміна підозрюваному застосованого відносно нього запобіжного заходу на більш м`який у вигляді домашнього арешту, не зможе запобігти встановленим ризикам та може негативно відобразитися на здійсненні досудового розслідування, в тому числі щодо належного виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків.

Отже відмова слідчим суддею замінити запобіжний захід на домашній арешт є цілком обґрунтованою.

Апеляційний суд вважає безпідставною посилання захисника в апеляційній скарзі на можливість застосування відносно підозрюваного найменш суворого виду запобіжного заходу. Така позиція захисника обґрунтована тим, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, тривалий час живе з матір`ю і характеризується виключно позитивно. Надана суду позитивна характеристика ОСОБА_8 та довідка квартального комітету не може бути підставою для скасування ухвали про тримання під вартою, враховуючи ступінь тяжкості кримінального правопорушення, обставини його вчинення, що викладені у підозрі та в цілому усі обставини в сукупності.

Суд не визнає підставою для скасування оскаржуваної ухвали доводи захисника про те, що підзахисний на даний час знаходиться на замісній терапії, що виключає можливість проведення ним торгівлі наркотичними засобами, про що вказано слідчим у клопотанні.

Посилання апелянта на те, що в даному кримінальному провадженню має місце провокація злочину, оскільки обидві закупки здійснювалися однією і тією ж особою, не беруться до уваги судом, так як на даному етапі оцінка таким доводам не дається.

Під час апеляційного розгляду колегія суддів враховує вимоги п.п. 3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Суд також враховує той факт, що вчинене кримінальне правопорушення має високий ступінь суспільної небезпеки, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Надані із клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного матеріали доводять наявність правових підстав для його задоволення, а також того, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси підозрюваного з метою забезпечення кримінального провадження.

Крім того, в ході перегляду оскаржуваної ухвали слідчого судді не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання підозрюваного під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

За таких обставин, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування стосовно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, який, на відміну від інших більш м`яких запобіжних заходів, зможе запобігти названим вище ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного. Підстав для задоволення апеляційної скарги захисника немає та ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін як законна, обґрунтована та вмотивована.

Істотних процесуальних порушень у цьому провадженні не виявлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного перегляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Отже з наведених захисником мотивів, колегія суддів не вбачає достатніх підстав для скасування ухвали слідчого судді, яка є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст.ст. 178, 182, 183, 194, 404, 405, 407, 419, 422, КПК України, апеляційний суд,
у х в а л и в :

Ухвалу слідчого судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 07 грудня 2021 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 21.05.2021року під №0000382 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст.307 КК України, залишити без змін, апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді