ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 661/4213/17 Головуючий в суді 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/980/21 Доповідач ОСОБА_2
Категорія: запобіжні заходи
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2021 року. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні приміщенні Херсонського апеляційного суду в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Голопристанського районного суду Херсонської області від 15 вересня 2021 року, якою відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нова Каховка Херсонської обл., громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не маючого судимості,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, п.6 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187, ч.1 ст. 309 КК України, продовжено строк тримання під вартою до 14 листопада 2021 року включно.

ВСТАНОВИЛА:
В провадженні Голопристанського районного суду Херсонської області на розгляді перебуває кримінальне провадження № 0000315, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень.

Ухвалою вищевказаного суду від 15.09.2021 року, клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , задоволено, продовжено строк його тримання під вартою до 14.11.2021 року.

Не погоджуючись із вказаним рішення суду обвинувачений ОСОБА_8 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу суду скасувати.

Апеляційна скарга мотивована доводами про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали суду.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те, що ухвала про продовження запобіжного заходу є незаконною та такою, що протирічить позиції «Європейського суду» та « Європейської конвенції», а також кримінального процесуального закону. Суд обмежився лише переліком стандартних підстав для продовження запобіжного заходу без встановлення їх наявності та обґрунтованості.
Також зазначає, що до клопотання не додано жодного доказу на підтвердження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а відтак зміст ухвали суду базується виключно на припущеннях сторони обвинувачення. Вже протягом тривалого часу суд першої інстанції продовжує термін тримання під вартою, постановляючи ухвали однакового змісту, що свідчить про формальний підхід суду до розгляду клопотання.
В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_8 зазначає про порушення судом розумних строків тримання його під вартою.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, вивчивши і обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши сторони в судових дебатах, колегія суддів приходить до наступного.

У відповідності до приписів ч. 3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку запобіжного заходу, суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

До закінчення строку дії попередньої ухвали про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , судовий розгляд кримінального провадження відносно нього не завершено, а отже, суд зобов`язаний був вирішити питання щодо доцільності продовження строку запобіжного заходу.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання прокурора та продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , суд виходив з того, що ризики, які мали місце до теперішнього часу не зменшились, та виправдовують необхідність тримання під вартою обвинуваченого під час судового розгляду. Обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_8 підозри визначено на стадії досудового розслідування.

При вирішенні питання продовження строку тримання під вартою, суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості, визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

За вищевказаних обставин є всі підстави вважати про існування належних доказів, які б вказували на причетність ОСОБА_8 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень.
Крім того, приймаючи рішення щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , суд цілком слушно виходив із того, що він обґрунтовано обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень проти життя та здоров`я, в тому числі особливо тяжких, санкція статті, за вчинення яких, передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі.

Характер інкримінованого кримінального правопорушення, пов`язаного із нападом з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), з проникненням у приміщення із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, а також закінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з корисливих мотивів, не доведене до кінця з причин, що не залежали від волі особи, яка виконала всі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, вказує на підвищену суспільну небезпеку скоєного.
Так, хоча ОСОБА_8 відповідно до ст. 89 КК України і є таким, що не має судимості, однак раніше притягувався до кримінальної відповідальності, не має роботи та сім`ї.
Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, а також недоведеність наявності у нього міцних соціальних зв`язків, свідчить про правильність висновків суду про продовження існування на цій стадії кримінального провадження ризику переховуватися від суду.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. При цьому, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Суд визнав існуючі соціальні зв`язки недостатніми для того, щоб гарантувати належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 , а доказів того, що на час постановлення оскаржуваної ухвали сталися суттєві зміни у соціальних зв`язках обвинуваченого чи виникли інші обставини, які б доводили те, що заявлені раніше ризики зменшилися, до суду не надано.
Відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_8 у сукупності з іншими обставинами, що підлягають врахуванню відповідно до положень ст. 178 КПК України доводять, що на даній стадії кримінального провадження більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі, як про те просить захисник та обвинувачений, не зможе запобігти наявним ризикам.
Відповідно до матеріалів провадження, прокурором було визначено ризики, які на думку сторони обвинувачення продовжують існувати та станом на час розгляду кримінального провадження не зменшилися, навів прокурор і доводи в обґрунтування заявленого клопотання.
Судом першої інстанції встановлено продовження існування ризиків та наведено мотиви, з яких виходив суд при вирішенні питання про доцільність продовження тримання під вартою, а саме обвинувачений може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, відсутність стійких соціальних зв`язків, може вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки не працевлаштований, не має стабільних джерел прибутку, з чим погоджується і колегія суддів, а тому твердження обвинуваченого про формальність підходу суду до вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого є безпідставними.
Наведені відомості дали підстави для висновку, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має бути продовжений обвинуваченому ОСОБА_8 з метою забезпечення належного виконання ним процесуальних обов`язків та запобігання існуючим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, які були зазначені прокурором під час судового розгляду та наведені в оскаржуваній ухвалі суду з урахуванням даних про особу обвинуваченого, що свідчить про неможливість запобігання зазначеним ризикам у разі незастосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зважаючи на що, доводи апеляційної скарги про відсутність ризиків є неспроможними.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Саме продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість, ідентичність клопотань прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу та ухвали суду першої інстанції суперечать дійсності та зводяться до незгоди апелянта із обставинами, які встановлені судом.
Будь-яких доказів, які свідчать про порушення прав обвинуваченого чи допущення судом істотних порушень вимог КПК України, в тому числі на які посилається в апеляційній сказі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_8 , які б могли стати безумовними підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, під час апеляційного перегляду не встановлено.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для скасування оскаржуваної ухвали, яка постановлена із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу Голопристанського районного суду Херсонської області від 15 вересня 2021 року, якою йому продовжено строк тримання під вартою до 14 листопада 2021 року, включно - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: