ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3323/21 Справа № 205/8073/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
обвинуваченої
(в режимі відеоконференції) ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , діючої в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 , на ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 листопада 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001774, щодо

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м.Дніпропетровськ,
яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 листопада 2021 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_6 до 13 січня 2022 року включно.
Мотивуючи ухвалене рішення суд посилався на те, що існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме: що перебуваючи на волі ОСОБА_6 може переховуватися від суду та вчиняти нові злочини. Крім того, згідно обвинувачення ОСОБА_6 інкриміновано вчинення насильницького злочину, яке потягло смерть потерпілого у зв`язку з чим у суду є підстави вважати, що обвинувачена може впливати на свідків по даному провадженню, які судом не допитані або перешкоджати провадженню іншим чином.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання захисника щодо застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Свої вимоги захисник обґрунтовує тим, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Зазначає, що прокурором не надано жодного доказу того, що ОСОБА_6 буде незаконно впливати на свідків і інших учасників процесу у цьому кримінальному провадженні, оскільки на теперішній час всі свідки, крім одного допитані. Вказує на те, що в ухвалі суду відсутні дані, які підтверджували би документально відомості про існування факторів чи обставин, які можуть свідчити про те, що ОСОБА_6 , перебуваючи на більш м`якому запобіжному заході, порушуватиме покладені на неї процесуальні обов`язки та займатиметься злочинною діяльністю. Звертає увагу на те, що в ухвалі не наведено жодних обставин, відомостей та доказів, що свідчать про можливість з боку ОСОБА_6 ухилитися від суду або перешкоджати встановленню істини у справі.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу захисника та просила її задовольнити.
Прокурор у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату та час розгляду провадження, клопотання чи заяви про відкладення розгляду справи не надходили.
Захисник ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилась, була належним чином повідомлена про дату та час розгляду провадження, надала заяву про розгляд апеляційної скарги у її відсутність.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених
ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.
Як встановлено апеляційним судом у судовому засіданні та що знайшло своє підтвердження і у відповідних матеріалах провадження №205/8073/20, 17 листопада 2021 року в судовому засіданні Ленінського районного суду м.Дніпропетровська в порядку ст.331 КПК України було розглянуто клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, що виразилось в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілого.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 та доводи захисника щодо зміни обвинуваченій запобіжного заходу на більш м`який.
Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.
Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів та за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, а отже, будучи обізнаною про ступінь тяжкості інкримінованого їй злочину та покарання, яке загрожує їй у разі визнання її винуватою, а також з урахуванням характеристики обвинуваченої та відсутності у неї соціальних зв`язків, існує реальний ризик того, що обвинувачена може переховуватися від суду або вчиняти нові правопорушення.
Також, обвинувачена ОСОБА_6 , перебуваючи на свободі, може незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні з метою схилення свідків до зміни показів або відмови від них взагалі, або перешкоджати провадженню іншим чином, оскільки допит свідка ОСОБА_8 та інших свідків, що можуть допитуватись під час судового розслідування, судом ще не розпочато.
Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченої ОСОБА_6 під вартою, а обвинуваченою та захисником під час апеляційного перегляду такі обставини не доведені.
В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.
На підставі наведеного, апеляційний суд погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченої перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Доводи захисника про відсутність доказів щодо наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки при розгляді клопотання прокурора встановлено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою ОСОБА_6 , та встановлена наявність ризиків, визначених ч.1 ст.177 КПК України, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, захисником в апеляційній скарзі не наведено.
Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги, апеляційним переглядом не встановлено.
Приймаючи рішення про продовження обвинуваченій ОСОБА_6 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченій кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченої, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду апеляційний суд вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , діючої в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 , залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 листопада 2021 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ _________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4