ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи 665/1429/21
Номер провадження 11-cc/819/607/21 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ухвала слідчого судді Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_2

Суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

Секретарі ОСОБА_5

За участю прокурора ОСОБА_6

Підозрюваного ОСОБА_7

Захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні Херсонського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №0000196 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Чаплинського районного суду Херсонської області від 05 жовтня 2021 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Городок Львівської області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Чаплинського районного суду Херсонської області від 05 жовтня 2021 року задоволено клопотання слідчої СВ ВП №3 Каховського РВП ГУНП в Херсонській області та відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 03 грудня 2021 року.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, адвокат ОСОБА_8 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на істотне порушення слідчим суддею вимог кримінального процесуального законодавства, неповноту судового розгляду, а також невідповідність висновків слідчого судді фактичним обставинам провадження, просить ухвалу слідчого судді Чаплинського районного суду Херсонської області від 05 жовтня 2021 року скасувати, обрати ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, у виді домашнього арешту.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, захисник зазначила, що стороною обвинувачення не доведено існування обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення. Позиція слідчого ґрунтується лише на показах малолітньої потерпілої та її родичів.

Крім того, слідчим та прокурором не доведено існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, як і неможливість застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу. Натомість підозрюваному не має сенсу переховуватися від органів досудового розслідування, оскільки він розуміє, що таким чином може нашкодити собі.

Також, слідчим суддею не взято до уваги те, що матеріальна шкода відсутня, підозрюваний ОСОБА_7 раніше несудимий, має на утриманні матір, яка є непрацездатною за віком, до кримінальної відповідальності не притягався.

Заслухавши суддю - доповідача, захисника, підозрюваного, прокурора, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

В силу ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його проживання, в тому числі наявність в нього родини й утриманців; репутацію підозрюваного.

Як убачається з матеріалів провадження, задовольняючи клопотання слідчого про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя врахував, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КК України та дійшов висновку про наявність існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що підозрюваний перебуваючи на волі, матиме можливість переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків у даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, у зв`язку із чим є достатні підстави вважати, що більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

З такими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів. При цьому твердження апеляційної скарги захисника про відсутність обставин, які виправдовують необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою є непереконливими.

Як вбачається із матеріалів провадження, 22 вересня 2021 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КК України вчинення розпусних дій, щодо малолітньої особи (а.п.30).

Слідчий суддя на стадії досудового розслідування перевірив вагомість наявних доказів, які вказують на наявність підстав підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Так, обґрунтованість підозри підтверджується доданими до клопотання матеріалами справи, а саме даними, що містяться в: протоколі допиту малолітньої потерпілої ОСОБА_9 від 20 вересня 2021 року (а.п.9); протоколі допиту представника потерпілої ОСОБА_10 від 20 вересня 2021 року (а.п.8); протоколі допиту малолітнього свідка ОСОБА_11 від 20 вересня 2021 року (а.п.18); протоколі допиту свідка ОСОБА_12 від 21 вересня 2021 року (а.п.20); протоколі допиту свідка ОСОБА_13 від 21 вересня 2021 року (а.п.11).

З огляду на поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п.175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_7 до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення, в клопотанні та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Колегія суддів відповідно до ст.178 КПК України також враховує тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а саме у виді позбавлення волі на строк до 8 років, відомості про особу підозрюваного, який раніше не судимий, характеризується позитивно, перебуває на «Д» обліку у лікаря-психіатра КНП «Чаплинська лікарня» Чаплинської селищної ради, офіційно непрацевлаштований, постійного джерела доходу не має, суспільно корисною працею не зайнятий, міцних соціальних зв`язків не має,

Також колегія суддів звертає увагу на те, що інкримінований підозрюваному тяжкий злочин характеризується підвищеною суспільною небезпекою, оскільки вказане кримінальне правопорушення було вчинене щодо малолітньої особи.

Таким чином, враховуючи обставини вчинення, характер дій та спосіб вчинення кримінального правопорушення, факт того, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, наявність у підозрюваного певних соціальних зв`язків та постійного місця проживання у даному випадку не може бути беззаперечним стримуючим фактором подальшої належної процесуальної поведінки підозрюваного, у зв`язку із чим колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Вказані обставини, на думку колегії суддів, дають достатні підстави вважати, що у разі незастосування до підозрюваного запобіжного заходу, який зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку, останній, перебуваючи на свободі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, частина з яких є малолітніми, знайомі з підозрюваним та проживають з ним в одному населеному пункті, або вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_7 раніше міг вчиняти аналогічні дії, що виправдовує необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, що свідчить про неможливість запобігання наведеним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, зокрема, домашнього арешту, як про те вказує апелянт.

Доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність наявності існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, являються голослівними та спростовуються матеріалами провадження.

Посилання апеляційної скарги захисника на те, що кримінальним правопорушенням не заподіяно матеріальної шкоди суд апеляційної інстанції вважає безпідставними та такими, що не мають правового значення для вирішення питання щодо застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу, оскільки останньому інкриміновано вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КК України, об`єктом якого є статева недоторканість і нормальний фізичний, психічний і соціальний розвиток неповнолітніх.

Що стосується посилання адвоката на те, що підозрюваний ОСОБА_7 раніше несудимий, має на утриманні матір, яка є непрацездатною за віком, до кримінальної відповідальності не притягався, то колегія суддів хоча і враховує дані відомості, проте, з огляду на характер, вид та обставини вчинення злочину, в якому підозрюється ОСОБА_7 , відомості про його особу, вказані обставини, не зменшують встановлені ризики та не є визначальними аргументами, які давали б можливість застосувати до останнього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Твердження апеляційної скарги захисника про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, є необґрунтованими та зводяться до іншої, суб`єктивної, оцінки апелянтом обставин, встановлених судом.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді ухвалити законне та обґрунтоване рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчим суддею дотримані як вимоги ст.ст.176, 177, 178, 183 КПК України, так й права осіб, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість утримання особи під вартою, що не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, при цьому дослідивши належним чином всі матеріали провадження та навівши в ухвалі достатні мотиви, у зв`язку із чим підстав для скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч.2 ст.376, ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Чаплинського районного суду Херсонської області від 05 жовтня 2021 року відносно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_4
(підпис) ОСОБА_3