ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1778/21 Справа № 202/6368/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою директора Комунального підприємства "Тернівське житлово-комунальне підприємство" ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2021 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000741 за ч. 2 ст. 286 КК України,
за участю секретаря - ОСОБА_6 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2021 року накладено арешт на причеп "ПТС - 2" номерний знак НОМЕР_1 , котрий згідно технічного талону серії ТДП № 3118, виданого 04.09.1997 року Придніпровським ЕТЦ, належить КП "Тернівське ЖКП", з позбавленням прав на відчуження, розпорядження та користування.
Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя, ураховуючи те, що вилучений 16.10.2021 в ході проведення огляду місця ДТП причеп визнаний речовим доказом у провадженні, дійшов висновку про те, що клопотання прокурора є обґрунтованим, оскільки причеп є матеріальним об`єктом, котрий міг зберегти на собі сліди або містити інші відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюватимуться під час цього провадження за допомогою автотехнічної експертизи, транспортно-трасологічної експертизи та судової експертизи технічного стану транспортного засобу.

Не погоджуючись з цією ухвалою, директор Комунального підприємства "Тернівське житлово-комунальне підприємство" ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали, ухвалу слідчого судді скасувати частково, постановити нову, якою накласти арешт на причеп "ПТС - 2" номерний знак НОМЕР_1 , котрий належить підприємству, з позбавленням права на його відчуження та розпорядження.
В якості доводів пропуску строку апелянт посилається на те, що розгляд клопотання про арешт майна відбувся за відсутності представників комунального підприємства, в той час як судова повістка про виклик в матеріалах за клопотанням відсутня. При цьому, у скарзі наголошується на тому, що копію оскаржуваної ухвали було отримано лише 26.10.2021.
В обґрунтування доводів поданої апеляційної скарги представник підприємства посилається на те, що причеп, на який накладено арешт належить підприємству, яке його використовує у повсякденній роботі. Отже, на думку апелянта, на цьому етапі досудового розслідування заборона користування причепом є невиправданою, оскільки фактично зупиниться господарська діяльність підприємства.

Апелянт та прокурор до суду не з`явилися, були повідомлені належним чином про час та місце судового розгляду скарги, клопотання про видкладення судового розгляду не надходило, тому, враховуючи вимоги ст. ст. 172, 405 КПК України, суд важає за можливе розглянути провадження за відсутності його учасників.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши надані матеріали судового провадження за клопотанням та скаргою, співставивши їх з вимогами кримінального процесуального закону та обговоривши доводи клопотання про поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали та апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Згідно із ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Положенням ст. 117 КПК України передбачено, що пропущений з поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою суду.
Оскаржене рішення слідчого судді постановлено 19.10.2021, за відсутності представника третьої особи, щодо майна якої вирішувалося питання про арешт, в той час як представник ОСОБА_5 наголошує на отриманні ним копії ухвали лише 26.10.2021, що не спростовується доказами наявними в матеріалах провадження. Разом з цим, апеляційну скаргу до поштового відділення подано 01.11.2021.
За таких обставин, апеляційний суд вважає причини пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали поважними, та такими, що є підставою для поновлення пропущеного строку.
Разом з цим, доводи апеляційної скарги стосовно допущення слідчим суддею істотного порушення вимог кримінального процесуального закону під час постановлення ухвали, є необгрунтованими.
Як слідує з наявних матеріалів провадження за клопотанням прокурора про накладення арешту на майно, в провадженні СУ ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування за № 0000741 від 16.10.2021 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
В межах цього кримінального провадження прокурор звернувся до слідчого судді суду першої інстанції з клопотанням про накладення арешту на майно, яке було вилучене 16.10.2021 у ході проведення огляду місця ДТП, а саме причеп ПТС 2 номерний знак НОМЕР_1 , який був визнаний речовим доказом у цьому провадженні.
Слідчий суддя, за наслідками розгляду клопотання про арешт майна, постановив оскаржувану ухвалу.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідно до змісту ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як свідчать матеріали провадження, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів, а слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, до клопотання прокурора додано такі докази: витяг з ЄРДР за № 0000741, копія протоколу огляду місця ДТП від 16.10.2021, копія технічного талону серії ТДП № 3118, виданого 04.09.1997 року, постанову про визнання та залучення до кримінального провадження речових доказів від 16.10.2021, дослідивши які колегія суддів приходить до переконання, що вилучене в ході проведення огляду майно відповідає критеріям частини 1 статті 170 КПК України, оскільки містить відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та обґрунтовано визнано речовими доказами, що в своїй сукупності слугує підставами для застосування обмежувальних заходів у цьому провадженні.
Отже, проаналізувавши та дослідивши матеріали за клопотанням слідчого про накладення арешту на майно, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення провадження, оскільки надані органом досудового розслідування докази доводять наявність правових підстав для накладення арешту на майно.
Доводи апелянта про те, що накладення арешту на причеп фактично зупиняє господарську діяльність підприємства, не можуть бути взяті до уваги, оскільки належними доказами не підтверджені, а також зважаючи на вищенаведені обставини.
Що стосується вимог, викладених в скарзі стосовно скасування ухвали слідчого судді в частині заборони користування причепом, то на думку колегії суддів, вони є передчасними, оскільки арешт на майно накладено з метою збереження речових доказів та проведення у кримінальному провадженні необхідних процесуальних та слідчих дій, зокрема експертиз.
З огляду на встановлені обставини провадження, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що для проведення повного та неупередженого розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження, накладення арешту на майно із заборонами є необхідним, оскільки існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що воно є доказом вчинення кримінального правопорушення та підлягає збереженню.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, оскільки ухвала постановлена згідно з нормами кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням в ухвалі належних і достатніх мотивів та підстав.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 422 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :
Клопотання директора Комунального підприємства "Тернівське житлово-комунальне підприємство" ОСОБА_5 про поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2021 року задовольнити.
Поновити директору Комунального підприємства "Тернівське житлово-комунальне підприємство" ОСОБА_5 пропущений строк на оскарження ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2021 року.
Апеляційну скаргу директора Комунального підприємства "Тернівське житлово-комунальне підприємство" ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2021 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4