Ухвала
Іменем України

03 вересня 2021 року
м. Київ
справа № 619/751/20
провадження № 51-3245ск21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 27 квітня 2021 року,

встановив:
вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 09 квітня 2020 року засуджено
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дмитрівка Бердянського району Запорізької області, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
- за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 305 КК до покарання, із врахуванням положень ч. 3

ст. 68 КК, у виді позбавлення волі на строк 6 років 8 місяців з конфіскацією майна.

Як встановив суд, ОСОБА_5 у невстановлений період часу, але не пізніше 18.30 год 11 січня 2020 року, маючи умисел, направлений на незаконне переміщення через митний кордон України з приховуванням від митного контролю наркотичних засобів, сховав у спідній білизні, одягненій на себе, тубус з особливо небезпечним наркотичним засобом - канабісом з метою його подальшого контрабандного переміщення з території України на територію Російської Федерації.
В подальшому, 11 січня 2020 року о 18.30 год ОСОБА_5 , продовжуючи вчиняти дії, що охоплювались його злочинним умислом, направленим на контрабанду наркотичних засобів, в`їхав рейсовим автобусом сполученням «Бердянск-Москва», у зону митного контролю МАПП «Готівка» Харківської митниці ДФС у напрямку руху з України до Російської Федерації. При цьому, ОСОБА_5 усвідомлював, що переміщує через митний кордон України особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, який приховав від митного контролю. У ході проведення усного декларування ОСОБА_5 вказав, що не переміщує товари або предмети, які заборонені або обмежені до переміщення через митний кордон України, однак службовий собака Слобожанської митниці Держмитслужби відреагував на ОСОБА_5 , а саме на його одяг. Таким чином, злочинний умисел ОСОБА_5 , направлений на контрабанду наркотичних засобів, не був доведений ним до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки під час митного контролю співробітниками Слобожанської митниці Держмитслужби у спідній білизні ОСОБА_5 , в яку він був одягнений, виявлено пакунок з особливо небезпечним наркотичним засобом - канабісом масою брутто 7,46 грам.
Відповідно до висновку експертизи Харківського НДЕКЦ МВС України

№ 13/1/50се-20 від 13.01.2020 виявлений та вилучений особливо небезпечний наркотичний засіб у громадянина України ОСОБА_5 , є особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом, масою 4,6848 грам

(4,0604 грам у перерахунку на суху речовину).
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 27 квітня 2021 року змінено вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 09 квітня 2020 року в частині призначеного покарання. Визначено вважати ОСОБА_5 засудженим за

ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 305 КК, із застосуванням положень ст. 69 КК, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.
Не погодившись з рішенням суду апеляційної інстанції, захисник

ОСОБА_4 звернувся до суду з касаційною скаргою, з якої вбачається, що він вказує на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість. Просить змінити ухвалу суду апеляційної інстанції та застосувати до засудженого ОСОБА_5 положення ст. 75 КК. Обґрунтовуючи свої вимоги, захисник ОСОБА_4 зазначає, що судами не взято до уваги всі обставини, що позитивно характеризують особу засудженого ОСОБА_5 , визнання вини та наявність у останнього щирого каяття.
Розглянувши наведені у касаційній скарзі доводи та перевіривши надану до неї копію судового рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Доводи захисника ОСОБА_4 щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що полягає у незастосуванні до засудженого ОСОБА_5 положень ст. 75 КК, є безпідставними, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції та свого підтвердження не знайшли.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності

та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених

дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні враховуватися обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК якщо суд, крім випадків засудження

за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Так, призначаючи ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 305 КК, апеляційним судом було правильно враховано характер і ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину, який є тяжким; дані, які характеризують особу засудженого, а також наявність обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

При цьому, відповідно до правової позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 466/4884/15-к, одні й ті ж самі обставини не можуть бути визнані судом як такі, що дають підстави для застосування до обвинуваченого як положень ст. 69 КК, так і положень ст. 75 КК.

Як убачається з копії рішення суду апеляційної інстанції, наявність пом`якшуючих покарання обставин, а також даних, які позитивно характеризують особу засудженого, зокрема й ті, на які посилається у своїй касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , були враховані при застосуванні судом засудженому ОСОБА_5 положень ст. 69 КК до призначеного покарання у виді позбавлення волі, а тому не можуть бути повторно враховані для застосування приписів ст. 75 КК.

З урахуванням викладеного, касаційний суд погоджується з тим, що судом апеляційної інстанції обґрунтовано призначено ОСОБА_5 покарання без застосування положень ст. 75 КК.
Неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість колегія суддів касаційного суду не вбачає.
Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 дотримався вимог кримінального процесуального закону, доводи в апеляційній скарзі захисника суд перевірив та дав на них відповіді, а ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу

про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги

та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Таким чином, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, враховуючи, що з касаційної скарги

та копії оскарженого судового рішення вбачається, що підстави для задоволення скарги відсутні, колегія суддів приходить до висновку, що необхідно відмовити

у відкритті касаційного провадження.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
відмовити у відкритті касаційного провадження захисника ОСОБА_4

в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 27 квітня 2021 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3