УХВАЛА

Справа № 495/7596/18

Номер провадження 1-кп/495/274/2021

про продовження запобіжного заходу
30 грудня 2021 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого одноособово судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у залі суду у м. Білгород-Дністровський Одеської області клопотання прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні внесеного №001953 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,
сторони кримінального провадження:
прокурор ОСОБА_4 ,
обвинувачений- ОСОБА_3 ,
захисник обвинуваченого ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИВ:
У провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Обвинуваченому ОСОБА_3 був обраний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту згідно ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06 вересня 2021 року.
Строк дії ухвали, якою обрано запобіжний захід, спливає 01.01.2022 року.
14.12.2021 року до суду від прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури надійшло клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 .. Своє клопотання прокурор обгрунтовує тим, що будучи належним чином повідомленим про дату та час судового засідання, обвинувачений ОСОБА_3 не з`явився у судове засідання, призначене на 13.12.2021 року, про причини відсутності суд не повідомив. Тобто, обвинувачений ОСОБА_3 не виконав покладені на нього ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.11.2021 року, окрім того, він обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, утриманців не має, може впливати та свідків кримінального правопорушення.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 зазначене вище клопотання підтримав, просив його задовольнити.
В судовому засіданні адвокат ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання прокурора щодо обрання міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави та ризики для застосування даного запобіжного заходу, у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту просив теж відмовити, оскільки прокурором письмово не поданого такого клопотання до суду.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 підтримав думку свого адвоката.
Заслухавши клопотання прокурора, думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали обвинувального акту, суд дійшов наступного висновку.
Згідно ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
П.1 ст.5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Разом з цим, тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до свободи особистості. Також згідно з пунктом 3 статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і органи досудового розслідування мають навести всі підстави для обрання запобіжного заходу тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані.
Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3)незаконно впливати на потерпілого, свідка іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженню; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчинені особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
Згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків, наявність у підозрюваного обвинуваченого постійного місця роботи чи навчання, репутацію підозрюваного, обвинуваченого, майновий стан, наявність судимостей, дотримання умов застосованих запобіжних заходів, наявність повідомлення особи про підозру у вчинені іншого кримінального правопорушення, розмір майнової шкоди у завдані якої обвинувачується особа.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Підозра, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Одна лише тяжкість кримінального правопорушення не може являтися підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання особи під вартою.

Як було встановлено у судовому засіданні зі слів потерпілої та пояснень прокурора, будь-яких фактів того, що обвинувачена вчинила, або намагалася вчинити дії, передбачені ст. 177 ч. 1 КПК України, немає.

Суд враховує вимоги ст. 5 Європейської конвенції з прав людини та правову позицію ЄСПЛ у рішенні від 12.01.2012 у справі«Тодоров проти України», відповідно до якої«для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку». Також

Суд вказав, що п. 3 ст. 5 Конвенції визначає право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.

Крім іншого суд враховує правову позицію у рішенні ЄСПЛ по справі«Манчіні проти Італії», де зазначено, що за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 п. 1(с) Конвенції. Тобто цілодобовий домашній арешт цілком може забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків. Сама по собі тяжкість кримінальних правопорушень не може бути підставою для тримання особи під вартою.

Суд також враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Європейським комітетом з питань запобігання катуванням чи нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню чи покаранню 20.03.2020 року було затверджено «Перелік принципів, що стосуються поводження з особами, позбавленими свободи, у контексті пандемії коронавірусної хвороби (COVID-19)». Зокрема, у принципі 5 Переліку наголошується на тому, що всі органи влади, від яких це залежить, повинні здійснювати узгоджені заходи, що є альтернативними позбавленню свободи. Такі заходи є нагально необхідними передусім у ситуаціях перенаселеності установ. Крім того, органи влади повинні частіше використовувати альтернативи взяттю особи під варту в очікуванні суду, а також вдаватися до скорочення строків позбавлення волі, до умовно дострокового звільнення та пробації, до повторної оцінки потреби у продовженні недобровільної госпіталізації психіатричних пацієнтів, до виписки або надання комунальної медико-соціальної допомоги особам, які перебувають в установах соціального захисту, а також до утримання максимально можливою мірою від затримання мігрантів.
На підставі викладеного та враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 обвинувачується у скоєнні тяжкого кримінального правопорушення, враховуючи його вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, те, що обвинувачений ОСОБА_3 не працює, а також по справі не допитано обвинуваченого, потерпілих, свідків, не досліджено письмових доказів, крім того суд враховує те, те що він має родину, суд вважає, що клопотання прокурора не підлягає задоволенню, у той же час необхідно продовжити запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_3 у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 60 діб, який діє до 28.02.2022 року включно.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 193, 194, 199, 331 КПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 - відмовити.
Продовжити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, який полягає у забороні обвинуваченому залишати місце мешкання АДРЕСА_1 .
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 наступні обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою до суду за викликом;
- не відлучатися за межі свого місця мешкання без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;
- утриматись від спілкування зі свідками та потерпілим по вказаному кримінальному провадженню;
- здати суду на зберігання документи, які надають право на в`їзд та виїзд за межі України.
Строк дії ухвали про продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту у відношенні ОСОБА_3 не може перевищувати двох місяців та діє по 28.02.2022 року включно.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_3 положення ч.5 ст. 181 КПК України, а саме: працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтись до житла цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати засоби контролю.
У задоволенні усного клопотання адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 про залишення без розгляду клопотання про застосування нічного домашнього арешту відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: