ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2120/21 Справа № 195/846/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника кервіника Дніпропетровської обласної прокуратури на ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2021 року про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_7 , за ч. 1 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2021 року до ОСОБА_7 було застосовано примусові заходи медичного характеру.
Як встановлено судом, ОСОБА_7 20 лютого 2019 року повідомлено про підозру у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст.185 КК України.
А саме про те, що 24 серпня 2018 року, близько 03:00 години ОСОБА_8 , прийшов за місцем мешкання раніше відомого йому ОСОБА_7 до будинку АДРЕСА_1 . Перебуваючи у гостях у будинку за вищевказаною адресою ОСОБА_8 приліг на диван та заснув. Свої речі барсетку, в якій мобільний телефон Doоdgеe X-53 та грошові кошти у сумі 2300 грн. ОСОБА_8 залишив на підвіконні кімнати. В цей час, ОСОБА_7 виявив на підвіконні кімнати барсетку, одразу після чого у нього виник злочинний умисел на таємне викрадення вказаного майна, належного ОСОБА_8 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 в цей же день, тобто 24 серпня 2018 року, близько 10:00 години, знаходячись у кімнаті свого будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , скориставшись тим, що ОСОБА_8 міцно спав та будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи таємно, умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, викрав грошові кошти у сумі 2300 грн та мобільний телефон Doоdgеe X-53, загальною вартістю 1981,56 грн., якими розпорядився на власний розсуд, спричинивши тим самим матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_8 на загальну суму 4281,56 грн.
Умисними діями психічно хворого ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Водночас, в ході досудового розслідування встановлено, що психічно хворий ОСОБА_7 у період інкримінованого йому діяння і в теперішній час виявляє хронічне психічне захворювання у формі легкої розумової відсталості зі значним порушенням емоцій та поведінки. За своїм психічним станом в період, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, він не міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Іспитований у теперішній час не також не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом, що підтверджується висновком судово-психіатричного експерта №168 від 05 вересня 2019 року.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2021 року скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, мотивуючи такі вимоги тим, що судом першої інстанції було порушено норми кримінального та кримінального процесуального законодавства в України
Так, прокурор вважає безпідставними та необґрунтованими висновки суду в оскаржувані ухвалі про наявність умислу в обвинуваченого на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, оскільки стан неосудності виключає наявність умислу.
Окрім цього, значним порушенням з боку суду першої інстанції прокурор вважає розгляд питання про застосування примусових заходів медичного характеру без участі обвинуваченого ОСОБА_7 .
Позиції учасників судового провадження.
Прокурор в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, перевіривши матеріали провадження в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до вимог п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставами для скасування судового рішення є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а також неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно із вимогами п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, тягне за собою скасування судового рішення.

Серед завдань кримінального провадження, передбачених у ст. 2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження було застосовано належну правову процедуру та прийнято законне рішення як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.

З цією вимогою кореспондуються вимоги ч. 1 ст. 370 КПК України про ухвалення компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Осудність є однією з загальних ознак суб`єкта злочину, юридичною підставою вини та кримінальної відповідальності. Виходячи з передбачених ст. 19 КК України критеріїв відповідний стан особи характеризується здатністю усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

Неосудна особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Особа, що вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру.

Виходячи з положень ст. 23 КК України, виною є психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності, передбаченої цим Кодексом, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності. Умисна форма вини включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання.

Мотив злочину - це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином. Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.

Мотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини. Прояв таких ознак є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними.

Розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , за ч. 1 ст. 185 КК України та вирішуючи питання про застосування примусових заходів медичного характеру, вищевказаних положень закону суд першої інстанції належним чином не дотримався.

Як вбачається із наявних в матеріалах кримінального провадження висновків судово-психіатричних експертиз №55 від 12 березня 2019 року та №168 від 05 вересня 2019 року, ОСОБА_7 в період інкримінованого йому діяння виявляв і в теперішній час виявляє хронічне психічне захворювання у формі розумової відсталості зі значними порушеннями емоцій та поведінки.

Таким чином, із зазначеним станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісна наявність у свідомості чітко сформованих мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину, чого судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження та встановлення фактичних обставин справи належним чином враховано не було. А тому, колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції про таке психічне ставлення обвинуваченого ОСОБА_7 до вчиненого суспільно небезпечного діяння як наявність умислу, мети та мотиву на вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжки), передбаченого положеннями ч. 1 ст. 185 КК України.

Окрім цього, судом першої інстанції, також, було допущено порушення вимог кримінального процесуального законодавства України, зокрема, вирішено питання про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_7 за відсутності останнього, що є порушенням вимог ч. 1 ст. 512 КПК України, якою передбачена обов`язкова присутність фізичної особи щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру та що відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 412, п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України є підставою для скасування судового рішення та призначення нового розгляду справи.

Таким чином, з огляду на викладене та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 412, 413, 415, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури задовольнити.
Ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2021 року про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_7 , за ч. 1 ст. 185 КК України скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4