Справа № 487/1513/19
Провадження № 1-кп/487/96/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду Заводського району м. Миколаєва кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, розлучений, не працює, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до ст. 89 КК України визнається таким, що не має судимостей,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 вчинив злочин проти власності за наступних обставин.

Так, 01.01.2019 близько 16:56 год. ОСОБА_4 , знаходячись біля банкомату, який розташований за адресою: м. Миколаїв, вул. Озерна, 11 (відділення АТ КБ "ПриватБанк"), з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на вчинення незаконних дій з документами з використанням банківської кредитної картки № НОМЕР_1 , виданої банком АТ КБ "ПриватБанк", належної ОСОБА_5 , отриманої ОСОБА_6 шляхом викрадення, діючи повторно, з метою заволодіння грошовими коштами потерпілого ОСОБА_7 , за допомогою банкомату сформував заявку від імені ОСОБА_7 на зняття грошових коштів із кредитного банківського рахунку № НОМЕР_1 , відкритого у АТ КБ "ПриватБанк" на ім`я потерпілого. В свою чергу, банк, сприймаючи дану операцію як операцію, проведену ОСОБА_7 , видав через банкомат грошові кошти в сумі 8000 гривень. Після чого ОСОБА_4 з отриманими грошовими коштами з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись ними на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім того, 01.01.2019 близько 18:49 год. ОСОБА_4 , з метою релазіації свого злочинного умислу, направленого на вчинення незаконних дій з документами з використанням банківської кредитної картки № НОМЕР_1 , виданої АТ КБ "Приватбанк" на ім`я ОСОБА_7 , отриманої ОСОБА_4 шляхом викрадення, прибув разом із невстановленою в ході досудового розслідування особою до банкомату, який розташований за адресою: м. Миколаїв, вул. В.Морська, 74 (відділення АТ КБ "Приватбанк"). У подальшому ОСОБА_4 , діючи повторно, розуміючи протиправність своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки та бажаючи їх настання, передав вказану картку невстановленій в ході досудового розслідування особі та сказав, що дана картка належить йому, і попросив зняти з неї грошові кошти. Після цього, невстановлена в ході досудового розслідування особа, використовуючи вказану картку, за допомогою банкомату сформувала заявку на зняття грошових коштів з кредитного банківського рахунку № НОМЕР_1 , відкритого у банку АТ КБ "Приватбанк" на ім`я потерпілого, в свою чергу, банк, сприймаючи дану операцію, як операцію, проведену ОСОБА_7 , видав через банкомат грошові кошти в сумі 500 гривень та 100 гривень. Після чого, ОСОБА_4 разом із невстановленою в ході досудового розслідування особою з отриманими грошовими коштами з місця вчинення кримінального правопорушення зник, в подальшому розпорядився ними на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду в сумі 600 грн.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні визнав вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та пояснив, що 31.12.2018 року ОСОБА_8 запросив його до себе додому святкувати Новий рік. Напередодні Нового року на прохання батька ОСОБА_9 він купував в аптеці ліки, при цьому розраховувався його банківською карткою, пін-код від якої повідомив йому потерпілий. Після придбання ліків картку повернув потерпілому. Наступного дня, 01.01.2019, знаючи, де зберігається банківська картка, він забрав її та покинув квартиру. За допомогою банківської картки, оскільки знав пін-код, він двічі 01.01.2019 після 16:00 год. знімав грошові кошти в банкоматі, всього близько 8000 грн. Після зняття грошових коштів картку він викинув. На теперішній час грошові кошти потерпілому не повернув. Просив суд не позбавляти його волі, призначивши покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Оскільки обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння, заслухавши думку учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, здійснивши подальший розгляд в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому суд з`ясував думку учасників судового розгляду, чи правильно вони розуміють зміст цих обставин, чи є їх позиція добровільною, а також роз`яснив їм наслідки такого розгляду справи, а саме що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Аналізуючи досліджені по справі докази, зокрема, виписки з карткового рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_7 в АТ КБ "Приватбанк", згідно з якими 01.01.2019 року в період часу з 16:56 год. до 18:49 год. з карткового рахунку № НОМЕР_1 було знято грошові кошти на загальну суму 8600 грн в банкоматі за адресою: м. Миколаїв, вул. Озерна, 11 та по вул. В.Морська, 74; протокол огляду компакт-диску CD-R для лазерних систем зчитувань інформації від 29.01.2019, за результатами якого встановлено, що він містить наступну інформацію: 01.01.2019 о 16:56 год. та о 18:49-18:50 год. ОСОБА_4 , знаходячись за адресами: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , зняв грошові кошти на загальну суму 8600 грн за допомогою банківської картки№ НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_7 , суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у викраденні майна потерпілого ОСОБА_7 , а дії обвинуваченого слід кваліфікувати за частиною 2 статті 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Положеннями статті 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує вимоги ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, межі санкції ч.2 ст. 185 КК України, ступінь тяжкості вказаного злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, є нетяжким злочином, дані, які характеризують особу обвинуваченого. Так, обвинувачений ОСОБА_4 на час ухвалення вироку визнається таким, що не має судимості, проте вчинив таємне викрадення майна потерпілого ОСОБА_7 протягом визначеного йому судом іспитового строку (вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 08.06.2016, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від призначеного покарання з випробуванням строком на 3 роки, з покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України). Обвинувачений ОСОБА_4 розлучений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, не працює, не має законного джерела доходу, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, відповідно до характеристики з місця реєтрації від 30.01.2019 характеризується посередньо, викрадені в 2019 році грошові кошти потерпілому не повернув до теперішнього часу. Також обвинувачений не має постійного місця проживання, на даний час орендує житло в м. Миколаєві, при цьому періодично змінює місця проживання, та, будучі обізнаним про розгляд судом обвинувального акту відносно нього, який надійшов до суду ще в лютому 2019 року, не повідомляв про зміну місця проживання, у зв`язку з чим оглошувався в розшук, та до обвинуваченого неодноразово застосовувався примусовий привід до суду. Така процесуальна поведінка обвинуваченого свідчить про неможливість виконання останнім обов`язків, які покладає суд на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді арешту, яке полягає в триманні засудженого в умовах ізоляції, та, відповідно до ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 в даному кримінальному провадженні не обирався.

Цивільний позов не заявлений.

Речові докази і судові витрати відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374, 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання у виді арешту на строк 4 (чотири) місяці.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту затримання після набрання вироком законної сили.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Вирок може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1