Справа № 175/1477/21
Провадження № 1-кп/175/84/21
Вирок

Іменем України

07 лютого 2022 року

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретареві ОСОБА_2 ,

за участю сторін: прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
а також законного представника потерпілого ОСОБА_6 ,
її представника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське кримінальне провадження № 0000027 відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Качурівка Котовського району Одеської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітнього сина, офіційно непрацюючого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України,

встановив:

21 березня 2021 року приблизно о 16.30 годині ОСОБА_8 знаходився за місцем свого проживання у квартирі АДРЕСА_3 , де побачив у вікно як на дитячому майданчику, розташованому на території Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ЖК «Оазіс» (далі ОСББ «ЖК Оазіс»), у його малолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виник конфлікт із малолітнім ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який у подальшому переріс у штовханину.

У зв`язку з цими обставинами, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин до ОСОБА_11 , у обвинуваченого виник умисел, спрямований на спричинення останньому тілесних ушкоджень.

З цією метою ОСОБА_8 попрямував на дитячий майданчик, розташований у дворі ОСББ «ЖК Оазіс» поблизу будинку АДРЕСА_4 , де знаходилися його син ОСОБА_12 , потерпілий ОСОБА_13 і інші діти.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 схопив обома руками малолітнього ОСОБА_11 за одягнену на ньому куртку і, застосовуючи силу рук, умисно двічі вдарив останнього спиною об паркан, а потім правою рукою, зжатою в кулак, умисно наніс два удари по обличчю потерпілому і штовхнув його на пісок.

Унаслідок цих умисних дій обвинуваченого ОСОБА_14 малолітньому потерпілому ОСОБА_15 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді трьох внутрішньо-шкіряних крововиливів - у тім`яно-потиличній області по центру, по передній поверхні шиї ліворуч у середній третинні та у проекції гайморової пазухи ліворуч, двох саден - на правій щоці паралельно носо-губній складці праворуч і на червоній каймі верхньої губи по центру, крововиливу на слизовій оболонці верхньої губи по центру, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

У судовому засіданні ОСОБА_8 свою вину у вчиненні хуліганства за обставин, викладених у обвинувальному акті в редакції від 29.12.2021 року не визнавав і пояснив, що 21.03.2021 року його син ОСОБА_16 разом із іншими дітьми грався на дитячому майданчику у дворі буд. АДРЕСА_4 . Приблизно протягом 20 хвилин він із вікна своєї квартири спостерігав, як діти штовхаються та обсипаються піском, але не втручався тому, що хотів аби ті самі розібралися. Не витримав знущань над сином тоді, коли потерпілий штовхнув ОСОБА_17 ззаду біля гойдалки, а тому одразу після цього побіг на дитячий майданчик. Спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_18 долонею по обличчю, оскільки був сильно обурений діями останнього по відношенню до свого сина, який страждає затримкою темпів мовного розвитку з порушенням функцій ходьби, та через це постійно піддавався цькуванню з боку однолітків. У цей момент він не контролював свої дії через сильне хвилювання. Визнає вину у спричиненні тілесних ушкоджень, але не з хуліганських мотивів, так як не хотів протиставляти себе суспільству, а лише захищав свою дитину. Приносив вибачення законному представнику ОСОБА_19 і здійснив грошовий переказ на її ім`я у розмірі 500 грн. Цивільний позов щодо стягнення з нього 90000 грн. моральної шкоди не визнає з підстав, наведених у відзиві на позов. У скоєному щиросердно кається, вибачається перед батьками малолітнього потерпілого та запевняє суд, що подібного більше ніколи не вчинить.

Провина ОСОБА_14 у вчиненні вказаного судом діяння підтверджується наступними доказами.

Показаннями законного представника ОСОБА_6 , яка у суді повідомила, що 21.03.2021 року після обіду її чоловіку зателефонував їх малолітній син ОСОБА_20 і повідомив, що на дитячому майданчику у дворі ОСББ «ЖК Оазіс» по вул. 8-го Марта у смт. Слобожанське його б`є незнайомий чоловік. Коли вона з чоловіком побігла до сина, то останній плакав, був із закривавленим обличчям і потилицею, забруднений піском. ОСОБА_20 указав на під`їзд, із якого вийшов той чоловік. Двері у можливій квартирі проживання кривдника їм ніхто не відчинив. Потім вони викликали швидку допомогу та поліцію. На відеозаписі з камер відеоспостереження, яке їй надіслали на мобільний телефон, вона бачила як діти гралися на майданчику, а потім до її сина підійшов ОСОБА_8 , схопив за куртку, штовхнув об бетонний паркан, почав бити ти штовхати. Інші діти, які гралися на майданчику, одразу втекли. ОСОБА_20 говорив, що обвинувачений кулаком двічі вдарив його в обличчя, а потім штовхнув на пісок. У зв`язку з незаконними діями обвинуваченого просить стягнути з нього на користь її малолітнього сина 90000 грн. моральної шкоди та піддати покаранню, яке запропонував їх адвокат.

Матеріали кримінального провадження № 0000027, а саме:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 21.03.2021 року, зареєстрованим у той же день у ІТС «Інформаційний портал Національної поліції України» (ЖЄО) під № 3820, з якого убачається, що ОСОБА_6 просить органи поліції вжити заходів до невідомого чоловіка, який цього дня близько 16.50 години на подвір`ї по АДРЕСА_5 спричинив тілесні ушкодження її сину. Суд вважає, що у фабулі протоколу допущено описку при написанні дати події 27.03.2021 року замість вірного 21.03.2021 року, оскільки дата події підтверджується іншими матеріалами кримінального провадження, що не впливає на його допустимість як доказу (а.к.п.7);

- протоколом огляду місця події від 22.03.2021 року і фото-таблицею до нього, із яких убачається, що місцем вчинення кримінального правопорушення є територія дитячого майданчика, розташованого у дворі ОСББ «ЖК Оазіс» по вул. 8-го Марта, 11 у смт. Слобожанське, в управлінні якого й знаходиться (а.к.п.13-17,а.с.п.101);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.03.2021 року і довідкою до нього, із яких убачається, що малолітній потерпілий ОСОБА_21 у присутності законного представника ОСОБА_19 , педагога ОСОБА_22 , понятих ОСОБА_23 і ОСОБА_24 , серед інших, на фото № 2 за рисами обличчя впізнав ОСОБА_14 як особу, яка 21.03.2021 близько 16.50 години на території дитячого майданчика у дворі ОСББ «ЖК Оазіс» по вул. 8-го Марта, 11 у смт. Слобожанське спричинила йому тілесні ушкодження (а.к.п.36-39);

- висновком експерта № 724е від 30.03.2021 року, з якого убачається, що у малолітнього ОСОБА_11 виявлені тілесні ушкодження у вигляді трьох внутрішньо-шкіряних крововиливів - у тім`яно-потиличній області по центру, по передній поверхні шиї ліворуч у середній третинні та в проекції гайморової пазухи ліворуч, двох саден - на правій щоці паралельно носо-губній складці праворуч і на червоній каймі верхньої губи по центру, крововиливу на слизовій оболонці верхньої губи по центру, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. Ці тілесні ушкодження спричинені від дії тупого твердого предмету (предметів), частина яких при ударі об такий (такі), та не є характерними для спричинення їх при одномоментному падінні з висоти власного зросту. Враховуючи характер, локалізацію та ступінь ознак загоєння виявлених пошкоджень можливо вказати, що вони утворилися незадовго до звернення за медичною допомогою, тобто можливо і в термін на який вказує обстежений та дізнавач у постанові (а.к.п.43-45);
- протоколами огляду від 30 березня та 12 квітня 2021 року, з яких убачається, що у присутності законного представника та обвинуваченого оглянутий цифровий носій інформації з відеозаписом з камери відеоспостереження, встановленої на території ОСББ «ЖК Оазіс» по вул. 8-го Марта, 11 у смт. Слобожанське, на якому зафіксовано, як на дитячому майданчику ОСОБА_8 спричиняє тілесні ушкодження малолітньому ОСОБА_25 . Під час судового розгляду кримінального провадження цей відеозапис переглянутий за участю учасників судового провадження (а.к.п.74-75,104-105);

- додатковим висновком експерта № 785е від 07.04.2021 року, відповідно до якого характер і локалізація виявлених у ОСОБА_11 тілесних ушкоджень не суперечать механізму, який зображений на відеозаписі з камер відеоспостереження. Можливо вказати, що потерпілому було спричинено не менш як 4 механічні дії тупого твердого предмету (предметів), частина яких при ударі об такий (такі) (а.к.п.82-84);
- речовим доказом, а саме оптичним диском із відеозаписом подій 21.03.2021 року (а.к.п.72-73).
Оцінивши зазначені докази, суд приходить до висновку про їх належність, допустимість і достовірність. Ці докази повністю узгоджуються між собою і у своїй сукупності є достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченого. Порушень вимог закону щодо відкриття доказів стороні захисту, суд не вбачає.

Разом із цим, проаналізувавши надані стороною обвинувачення докази, суд погоджується з позицією сторони захисту і приходить до висновку, що кваліфікація дій ОСОБА_14 як хуліганство не ґрунтується на правильному застосуванні закону про кримінальну відповідальність.

Так, безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за статтею 296 КК України є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також морально-етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.

Підтримання громадського порядку є одним із важливих чинників захисту честі, гідності, здоров`я, безпеки громадян, їх спокійного відпочинку та безперешкодної праці, втілення інших природних, соціальних і культурних прав членів людської спільноти.

Кримінально каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці правоохоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

Критеріями розмежування хуліганства від інших кримінальних правопорушень є насамперед об`єкт посягання, що визначає правову природу та суспільну небезпечність кожного з них, і мотив як ознака суб`єктивної сторони злочину.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо. Винятковим цинізмом у контексті статті 296 КК України визнаються дії, що демонструють брутальну зневагу до загальноприйнятих норм моралі, зокрема прояви безсоромності чи грубої непристойності, публічне оголення, знущання з хворих, дітей, людей похилого віку, осіб, що знаходяться у безпорадному стані.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.

Головною рушійною силою хуліганських дій є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства.

З урахуванням зазначеного, дії, що супроводжувалися погрозами вбивства, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, обумовлені особистими неприязними стосунками, підлягають кваліфікації за статтями КК України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Для юридичної оцінки діяння за статтею 296 КК України обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.

За відсутності відповідного мотиву, коли застосування насильства зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства.

Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними.

Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року (справа № 288/1158/16) та постанові Верховного Суду в складі колегії Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 18.06.2020 року (справа № 720/990/18).

Проаналізувавши показання обвинуваченого, а також наведені вище письмові докази, зокрема відеозапис із камери відеоспостереження, встановленої на дитячому майданчику, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення не доведена вина ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України.

З переглянутого у судовому засіданні відеозапису з камери відеоспостереження, установлено, що майже протягом 20 хвилин діти на дитячому майданчику штовхали, кидали пісок і м`яча у малолітнього ОСОБА_26 , який у відповідь також кидався піском.

Обстановка та обставини подій, динаміка їх розвитку й об`єктивні ознаки насильницької поведінки обвинуваченого свідчать про те, що вони були зумовлені особистою неприязню до малолітнього ОСОБА_11 через насильницькі дії останнього над його малолітнім сином, який страждає затримкою темпів мовного розвитку з порушенням функцій ходьби, а не бажанням протиставити себе суспільству і продемонструвати зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки.

Зазначене дає підстави для висновку про відсутність у діях ОСОБА_14 мотиву явної неповаги до суспільства, що є обов`язковою юридичною ознакою кримінального правопорушення, передбаченого статтею 296 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_8 діяв із наміром завдати шкоди здоров`ю ОСОБА_11 і безпосередньо його дії були спрямовані на досягнення цього результату, а тому містять об`єктивні та суб`єктивні ознаки злочину проти життя та здоров`я особи і підлягають кваліфікації за наслідками, що настали - за ч.1 ст.125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження.

Суд, діючи в межах повноважень щодо перекваліфікації злочину, які окреслені нормою частини 3 статті 337 КПК України, згідно з якою зміна кваліфікації допускається лише в бік покращення становища обвинуваченого, зокрема шляхом застосування кримінального закону про менш тяжке кримінальне правопорушення, вважає, що дії ОСОБА_14 необхідно перекваліфікувати з ч.1 ст.296 КК України на ч.1 ст.125 КК України.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, відповідно до ст.477 КПК України відноситься до кримінального провадження у формі приватного обвинувачення. Волевиявлення потерпілого про притягнення винного до кримінальної відповідальності є необхідною рушійною силою здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, яке відповідно до ч.1 ст.477 КПК України може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого.

За нормами чинного Кримінального процесуального кодексу України особливістю такого кримінального провадження є лише те, що необхідною умовою його здійснення є виражене у процесуальній формі бажання потерпілого щодо кримінального переслідування винного.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року (справа № 288/1158/16) викладена правова позиція, відповідно до якої кримінальний процесуальний закон не регламентує конкретного способу звернення потерпілого з заявою, яка зумовлює визначені у частині 1 статті 477 КПК України правові наслідки. Водночас, захист прав і свобод людини як втілення принципу верховенства права вимагає надання переваги внутрішньому змісту юридично значущих дій над зовнішньою формою їх вираження. З огляду на зазначене навіть у разі, якщо потерпілий не подавав до правоохоронних органів заяви про злочин як окремого процесуального документа, однак до початку чи під час досудового розслідування і/або судового провадження однозначно висловив свою позицію про притягнення винного до кримінальної відповідальності, відповідна позиція, зафіксована у процесуальних документах, дає підставу для кримінального переслідування особи за злочин приватного обвинувачення.

Згода потерпілого в судовому засіданні з викладеною в обвинувальному акті кваліфікацією кримінального правопорушення як злочину публічного обвинувачення не може прирівнюватися до відмови від обвинувачення і зумовлювати закриття кримінального провадження відповідно до пункту 7 частини 1 статті 284 КПК України. Навпаки, зазначене волевиявлення, виражене в належний процесуальний спосіб (у формі письмової або усної заяви, зафіксованої у відповідному документі та/або журналі судового засідання і на технічному записі процесу), варто розцінювати як спрямоване на застосування до обвинуваченого кримінально-правових заходів примусу.

Судом установлено, що законний представник ОСОБА_19 під час досудового розслідування і протягом судового провадження послідовно наполягала на притягненні ОСОБА_14 до кримінальної відповідальності, стверджуючи про спричинення останнім її малолітньому сину ОСОБА_18 тілесних ушкоджень з хуліганських мотивів.

Перекваліфіковуючи дії ОСОБА_14 на ч.1 ст.125 КК України під час судового провадження, суд вважає повністю доведеним «поза розумним сумнівом» факт того, що обвинувачений спричинив малолітньому потерпілому ОСОБА_18 легке тілесне ушкодження, за що повинен понести покарання, передбачене законом.

Стан сильного душевного хвилювання полягає в домінуванні усвідомленості особи сильної емоції, що знижує контроль особи над вчинком, певним чином гальмує інтелектуальну діяльність, викликає феномен «звуження» свідомості.
Поведінка особи при сильному душевному хвилюванні регулюється не заздалегідь обміркованою метою, а тим почуттям, що повністю захоплює особистість і викликає імпульсивні, підсвідомі дії.
Враховуючи викладене, суд вважає, що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення на підґрунті обурення щодо неправомірних, на його думку, дій малолітнього ОСОБА_11 , які являються основним мотивом, у якому домінує свідомість та не свідчить про стан фізіологічного афекту.

У зв`язку з цим показання обвинуваченого в цій частині суд визнає такими, що направлені на пом`якшення покарання за скоєне кримінальне правопорушення.

Доводи обвинуваченого, що він завдав меншу кількість ударів, спростовуються наведеними доказами, а тому судом вважаються необґрунтованими.
Його твердження про те, що під час досудового слідства він не переглядав відеозапис подій на дитячому майданчику, а протокол підписав під психологічним примусом, суд залишає поза увагою, оскільки ці твердження є голослівними.
Аналіз усіх доказів по справі дає суду підстави для висновку про повну доведеність «поза розумним сумнівом» вини ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, і необхідність призначення йому покарання, передбаченого законом.
При визначенні виду і міри покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, обставини справи та особу ОСОБА_14 , - уперше притягається до кримінальної відповідальності, має сім`ю та на утриманні малолітнього сина ОСОБА_9 , 2012 року народження, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують його покарання, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставиною, що обтяжують покарання, суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини.

Згідно з ч.1 і ч.2 ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

За приписом ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2004 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Конституційний Суд України у рішенні від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 вказав, що окремим виявом справедливості є відповідність покарання вчиненому злочину, адже покарання за злочин повинно бути домірним злочину.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», передбачено, що при розгляді справ рішення ЄСПЛ застосовуються як джерело права.

Так, у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) ЄСПЛ зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним».

З урахуванням наведеного, загальних засад призначення покарання, передбачених ст.ст.50, 65-67 КК України, обставин справи і даних про особу ОСОБА_14 , його ставлення до наслідків кримінального правопорушення, віднесеного ч.2 ст.12 КК України до кримінального проступку, вчиненого щодо малолітньої особи, суд вважає необхідним призначити покарання у виді громадських робіт на максимальний строк, передбачений санкцією ч.1 ст.125 КК України, вважаючи, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Менш суворий вид покарання, а саме штраф у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на думку суду, буде недостатній за кримінальне правопорушення, вчинене щодо малолітньої особи, а також не буде сприяти укріпленню законності та довіри суспільства до судової влади.

Обвинувачений ОСОБА_8 офіційно не працює, а тому у відповідності до ч.1 ст.57 КК України суд не має правових підстав для призначення покарання у виді виправних робіт.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_27 не обирався.

У підготовчому судовому засіданні законний представник ОСОБА_19 заявила цивільний позов про стягнення з ОСОБА_14 на користь її малолітнього сина 90000 грн. моральної шкоди.
Обвинувачений надав відзив на позовну заяву від 25.06.2021 року, в якому просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі (а.с.п.58-61).

Дослідивши надані законним представником і представником докази на обґрунтування позову, суд вважає його підлягаючим частковому задоволенню з наступних підстав.
Так, згідно з ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав.
За приписом ч.4 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Як роз`яснив Верховний суд у своїй Постанові від 20.02.2018 року по справі № 303/4076/15-к, згідно з чинним законодавством моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, у порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Окрім того, Верховний суд у своїй Постанові від 25.08.2020 року по справі № 372/3192/18 підкреслив, що сталою судовою практикою визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (рішення ЄСПЛ у справі STANKOV v. BULGARIA, N 68490/01, § 62, 12.07.2007 року).
Виходячи із зазначених положень закону і обставин справи, глибини фізичних і моральних страждань, які переніс малолітній потерпілий у зв`язку з незаконними умисними діями дорослого чоловіка, що вкрай негативно вплинуло на психологічний стан дитини, з урахуванням розумності та достатності, суд приходить до висновку, що сума у розмірі 30000 грн., на думку суду, є співрозмірною та компенсує завдану моральну шкоду.
З огляду на наведене, суд залишає поза увагою обґрунтування ОСОБА_14 про невизнання позову, викладені у відзиві на позовну заяву, і у судових дебатах.

Витрати на залучення експертів стороною обвинувачення не заявлялися.
Долю речового доказу суд вирішує згідно з вимогами ст.100 КПК
України.

Керуючись ст.ст.369, 374, 376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.125 КК України та піддати кримінальному покаранню у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 (ІПН невідомий) на користь малолітнього потерпілого ОСОБА_10 (ІПН невідомий) 30000 (тридцять тисяч) гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

У задоволенні позову законного представника ОСОБА_6 в іншій частині відмовити.

Оптичний диск із відеозаписами з камер відеоспостереження, розташованих на дитячому майданчику у дворі ОСББ «ЖК Оазіс» по вул. 8-го Марта, 11 у смт. Слобожанське Дніпровського району Дніпропетровської області, - зберігати в опечатаному конверті на аркуші 73 кримінального провадження № 0000027.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому і прокурору.

На вирок сторонами може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду через Дніпропетровський районний суд протягом 30 діб з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1