КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 о
з участю
прокурора ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0003024 по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Буча Бучанського району Київської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 11 квітня 2005 року Ірпінським міським судом Київської області за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ст. 70 КК України на 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 21 серпня 2009 року у зв`язку з відбуттям покарання;

- 03 серпня 2010 року Ірпінським міським судом Київської області за ч. 2 ст. 307 КК України на 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 04 березня 2015 року по відбуттю покарання;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 14 квітня 2021 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 14 квітня 2021 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на три роки шість місяців.
Строк відбуття покарання ОСОБА_6 постановлено рахувати з моменту приведення вироку у виконання.

Заявлений цивільний позов задоволено частково та постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_7 матеріальну шкоду у розмірі 11 866 грн. та моральну шкоду у розмірі 500 грн.
Судом вирішене питання щодо речових доказів та судових витрат.

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_6 16 червня 2020 року приблизно о 23 год. 53 хв., проходячи повз будинок АДРЕСА_2 , зайшов до під`їзду вказаного будинку. Знаходячись на сходах на рівні третього поверху він помітив на підвіконні балкону квартири АДРЕСА_3 мобільний телефон, який вирішив викрасти. Маючи прямий умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення, ОСОБА_6 вирішив таємно приникнути до балкону вказаної квартири з метою обернення на свою користь мобільного телефону. Реалізуючи свій злочинний умисел, пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_6 виліз до балкону квартири АДРЕСА_4 та викрав мобільний телефон «HONOR 8S» 32Gb модель KSA-LX ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_7 , спричинивши останньому матеріальну шкоду на суму 2 319 грн. 00 коп.

Крім того, ОСОБА_6 19 червня 2020 року приблизно о 04 год. 30 хв., проходячи повз будинок АДРЕСА_2 , звернув увагу на третій поверх даного будинку, де помітив відчинене вікно квартири АДРЕСА_3 на якому була встановлена москітна сітка. Маючи прямий умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення, ОСОБА_6 , пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, проник до вказаної квартири, звідки таємно викрав майно, що належить ОСОБА_7 , а саме: планшет «iPad mini» із зарядним пристроєм до нього вартістю 3 068 грн. 00 коп., колонки чорного кольору «Creative. I-Tridue», вартістю 479 грн. 00 коп., банківську картку «Альфа-Банк», яка матеріальної цінності для потерпілого не представляє, а також грошові кошти у сумі 6000 грн. 00 коп., спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 9 547 грн. 00 коп. Викраденим майном ОСОБА_6 розпорядився на власний розсуд.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію його дій, просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, а саме звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що призначене судом першої інстанції покарання є надміру суворим, оскільки не відповідає даним про особу обвинуваченого та тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення.

Зокрема ОСОБА_6 просить врахувати, що він за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, має стійкі соціальні зв`язки та утримує тяжко хворого батька, який потребує сторонньої допомоги.

Посилається апелянт і на наявність обставин, які пом`якшують покарання, таких як визнання вини та щире каяття.

Крім того, обвинувачений просить врахувати, що на момент вчинення кримінального правопорушення в квартирі потерпілого знаходилась громадянка ОСОБА_8 , яка є дружиною ОСОБА_6 . Цей факт, згідно доводів апеляційної скарги, і став підставою для необдуманого, скоєного в стані сильного морального потрясіння, вчинку.

В судове засідання суду апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 не з`явився.

Відповідно до ч. 4 ст. 401 КПК України, обвинувачений підлягає обов`язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, якщо в апеляційній скарзі порушується питання про погіршення його становища або якщо суд визнає обов`язковою його участь.

Враховуючи, що всі судові повідомлення і повістки, які направлялися обвинуваченому за місцем його реєстрації і проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , повернулися до суду без вручення адресату з відміткою «будинок знесли», а в апеляційній скарзі обвинувачений не погоджується з вироком суду першої інстанції в частині призначеного покарання, посилаючись на його суворість, колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності обвинуваченого ОСОБА_6 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 394 КПК України, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України за обставин, викладених у вироку, перевірці колегією суддів не підлягають, оскільки фактичні обставини кримінального провадження в апеляційній скарзі не заперечуються.

За встановлених судом фактичних обставин, дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, що також не оспорюється обвинуваченим.

Що стосується доводів ОСОБА_6 про надмірну суворість призначеного судом першої інстанції йому покарання, то колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно зі ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до положень ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Всупереч тверджень апелянта, суд першої інстанції дотримався вимог закону щодо загальних засад призначення покарання, зокрема врахував тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, дані про його особу, який раніше неодноразово судимий, не одружений, не працює, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває. Також, судом не встановлено наявності обставин, які пом`якшують покарання та визнано обставиною, яка його обтяжує рецидив кримінальних правопорушень.

Колегія суддів враховує позитивну характеристику ОСОБА_6 за місцем проживання, разом з тим, в сукупності з іншими даними про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, те, що він не працює, суспільно корисною працею не займається, має не зняту та не погашену судимість, враховуючи відсутність обставин, які пом`якшують покарання та наявність обтяжуючої обставини рецидив кримінального правопорушення та часткове визнання ОСОБА_6 своєї вини, колегія суддів вважає, що суд прийшов до правильного висновку про необхідність призначити ОСОБА_6 покарання саме у виді позбавлення волі, так як його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів неможливе без ізоляції від суспільства, при цьому визначивши йому покарання у розмірі трьох років шести місяців, що є наближеним до мінімального покарання визначеного санкцією ч. 3 ст. 185 КК України для такого виду покарань.

Отже, призначене ОСОБА_6 покарання за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого злочину та його особі і є необхідним для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових злочинів і в повній мірі відповідає вимогам ст. 65 КК України, а тому з доводами обвинуваченого про суворість призначеного йому вироком суду першої інстанції покарання колегія суддів погодитись не може.
Що стосується доводів ОСОБА_6 щодо наявності у нього міцних соціальних зв`язків та хворого батька на утриманні, то надані суду матеріали кримінального провадження не містять доказів на підтвердження цих обставин. Не додані вони ОСОБА_6 і до його апеляційної скарги.
Колегія суддів не погоджується з доводами ОСОБА_6 з приводу того, що суд першої інстанції безпідставно не визнав йому обставинами, які пом`якшують покарання таких як визнання своєї вини та щире каяття, зважаючи на те, що в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений свою вину визнав частково.
Ті обставини, що на вчинення кримінального правопорушення, як зазначає апелянт, його спонукало сильне душевне хвилювання, яке виникло на фоні особистої неприязні до потерпілого, не можуть бути підставою для пом`якшення покарання, оскільки не зменшують ступінь суспільної небезпеки та не свідчать про можливість його виправлення і перевиховання без ізоляції від суспільства.
За наведеного, не маючи інших приводів та підстав для скасування чи зміни вироку, визнаючи його законним та обґрунтованим, колегія суддів вважає за необхідне залишити вирок суду першої інстанції без зміни, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 14 квітня 2021 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

_____________________ _____________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3