Справа № 732/1137/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/23/22
Категорія - ч. 2 ст. 289 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2022 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників-адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_11 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали об`єднаного № 0000270 від 06.07.2020 року, №0000255 від 23.06.2020 року, №0000319 від 31.08.2020 року, №0000275 від 15.07.2020 року, за апеляційними скаргами прокурора Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_12 та захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 09 березня 2021 року, щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Щорс, Чернігівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, не працюючого, не судимого (ст. 89 КК України),

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.1 ст.121, ч.1 ст.289 КК України;

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Городня, Чернігівської області, з базовою загальною середньою освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючого у АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-04.06.2020 року Городнянським районним судом за ч.1 ст. 289 КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік;

-13.07.2020 року Городнянським районним судом за ч.1 ст.185, ч.1 ст. 357 КК України, ч.4 ст. 70 КК України, до 3 років позбавлення волі, та звільненого від відбування покарання на підставі ст.ст. 75,76 КК України з іспитовим строком 3 роки,-

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч.3 ст. 185, ч.2 ст.289 КК України.

Вироком Городнянського районного суду Чернігівської області від 09 березня 2021 року ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень з призначенням покарання:

- за ч. 1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 289 КК України 3 років позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань, призначено остаточне покарання ОСОБА_9 у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 визначено рахувати з 21 серпня 2020 року, та зараховано у строк покарання день за день попереднього ув`язнення із 21 серпня 2020 року по день набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід ОСОБА_9 залишено у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Зазначеним вироком ОСОБА_10 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень з призначенням покарання:

- за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_10 остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст. 71 КК України до покарання призначеного ОСОБА_10 за цим вироком, частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Городнянського районного суду Чернігівської області від 13 липня 2020 року та остаточно призначено йому покарання за сукупністю вироків у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 визначено рахувати з 31 серпня 2020 року, та зараховано у строк покарання день за день попереднього ув`язнення із 31 серпня 2020 року по день набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід ОСОБА_10 залишено у виді тримання під вартою, та залишено альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 181600 грн.

Цивільні позови потерпілого ОСОБА_13 задоволено повністю.

Стягнуто із ОСОБА_9 на користь ОСОБА_13 на відшкодування моральної шкоди 130000 (сто тридцять тисяч) гривень, з яких: 100000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди внаслідок злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, а 30000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди внаслідок злочину, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України.

Стягнуто із ОСОБА_9 на користь ОСОБА_13 на відшкодування матеріальної шкоди 5083,98 грн (п`ять тисяч вісімдесят три гривні дев`яносто вісім копійок) витрат на ліки та 5062,46 грн (п`ять тисяч шістдесят дві гривні сорок шість копійок на відшкодування збитків завданих транспортному засобу під час незаконного заволодіння, а всього матеріальної шкоди на суму 10146,44 грн. ( десять тисяч сто сорок шість гривень сорок чотири копійок).

Стягнуто із ОСОБА_9 на користь ОСОБА_13 на відшкодування витрат на правову допомогу 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи кваліфікацію дій та доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 , просить скасувати вирок в частині призначеного покарання ОСОБА_10 , в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та призначити йому покарання на підставі ст.71 КК України, у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Вказує, що невідповідність призначеного судом першої інстанції покарання полягає у незастосуванні норми ч. 4 ст. 70 КК України, яка мала бути застосована під час призначення покарання ОСОБА_10 .. Звертає увагу колегії суддів на те, що попереднім вироком від 13 липня 2020 року ОСОБА_10 засуджено за ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України до 3 років позбавлення волі, та на підставі ст. 75 КК України звільнено його від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки, при цьому, нові злочини, передбачені ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України обвинуваченим вчинено як до, так і після постановлення попереднього вироку, а один із злочинів вчинено в період відбування іспитового строку, що було підставою для скасування відбування покарання з іспитовим строком за попереднім вироком, який ОСОБА_10 мав би відбувати реально, а його самостійне відбування при застосуванні ч. 4 ст. 70 КК України не допускається, за наявності підстав для подальшого призначення остаточного покарання за правилами ч. 1 ст. 71 КК України.

В поданій апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного його підзахисному покарання та призначити останньому покарання у виді 5 років позбавлення волі, та стягнути з ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_13 та 70 000 грн. моральної шкоди.

Обґрунтовує свої вимоги тим, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 виду та міри покарання суд не в достатній мірі врахував те, що останній весь час сприяв розкриттю злочинів, надавав правдиві показання та частково визнав цивільний позов. Вказує, що вони не погоджуються з врахуванням судом при призначенні обвинуваченому покарання обтяжуючої покарання обставини вчинення злочину в стані алкогольного спяніння, оскільки така обставина, окрім показань свідків, більше жодними доказами по справі не підтверджується. Крім того, вважає занадто великою сумою стягнення в рахунок відшкодування моральної шкоди потерпілому ОСОБА_13 , та не помірною для виплати ним, тим більше, що він не був ініціатором конфлікту, а вчинив відносно потерпілого протиправні дії вже після того, як ОСОБА_13 та товариш останнього першими нанесли йому удари.

Суд першої інстанції встановив, що обвинувачений ОСОБА_9 20 червня 2020 року близько 23 години 30 хвилин, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння та, перебуваючи біля домоволодіння АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно наніс ОСОБА_13 один удар правою ногою в область правої частини голови, в результаті чого заподіяв йому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, що включає: перелом кісток основи черепу, епідуральну гематому правої скроневої ділянки головного мозку, забій головного мозку, які згідно висновку експерта № 54 від 13.08.2020 року відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_9 20 червня 2020 року близько 23 години 30 хвилин, діючи з прямим умислом, спрямованим на незаконне заволодіння транспортним засобом, скориставшись незамкненими дверцятами та наявністю ключа від замка запалення в салоні автомобіля „AUDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартість якого згідно висновку експерта № 99 від 29.07.2020 року складає 47304,83 грн., який знаходиться біля господарства АДРЕСА_1 , та перебуває у користуванні ОСОБА_13 , запустив двигун вказаного транспортного засобу та поїхав на ньому у напрямку початку вказаної вулиці та, проїхавши до господарства № 68, розвернувся і приїхав до господарства АДРЕСА_3 , де і залишив автомобіль.

У подальшому, 04 липня 2020 року близько 22 години 00 хвилин обвинувачений ОСОБА_9 за попередньою змовою з обвинуваченим ОСОБА_10 , діючи з корисливих мотивів та з прямим умислом направленим на викрадення чужого майна, прибули до господарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де, перелізши через паркан потрапили до двору, а потім шляхом зриву прибою навісного замка на вхідних дверях проникли до будинку, яким користується ОСОБА_14 , та з комори викрали 30 літрів бензину марки А-92, загальна вартість якого згідно висновку експерта № 3634-3636/224 від 21.07.2020 становить 633,90 грн, сталеву каністру об`ємом 20 літрів, вартість якої згідно довідки ТОВ «Городнянський ринок» становить 100,00 грн. та 4 літри мастила марки „Fuch titan syn mc 10w-40» загальна вартість якого згідно висновку експерта № 3634-3636/20-24 від 21.07.2020 року становить 566,00 гривень, що належать ОСОБА_14 , чим завдав йому матеріальних збитків на загальну суму 1299,90 гривень.

ОСОБА_10 в ніч з 30 на 31 серпня 2020 року, більш точний час органом досудового розслідування не встановлений, діючи повторно та з прямим умислом, спрямованим на незаконне заволодіння транспортним засобом, з корисливих мотивів, перебуваючи біля підїзду № 3, будинку АДРЕСА_4 , зламавши блокування керма мопеду марки «Кадет-50», без державної реєстрації, що належить ОСОБА_15 , перемістив його шляхом кочення в кінець вулиці Пушкіна неподалік господарства № 65 в м. Городня, де і залишив його.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який висловився на підтримку поданої ним апеляційної скарги та заперечивши вимоги викладені в апеляційній скарзі сторони захисту, пояснення обвинувачених та їх захисників-адвокатів, які висловились на підтримання викладених в апеляційній скарзі сторони захисту вимог, представника потерпілого, яка вважала за необхідне оскаржуваний вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Під час апеляційного перегляду матеріалів кримінального провадження колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновки суду, щодо фактичних обставин вчинення злочинів, що зазначені у вироку та кваліфікація дій обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 як у апеляційній скарзі прокурора , так і у апеляційній скарзі сторони захисту не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини в апеляційному порядку не перевіряються.

За визнаних судом першої інстанції встановленими та доведеними фактичні обставини кримінальних правопорушень, дії ОСОБА_9 правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України як умисні дії, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням до житла, за ч. 1 ст. 121 КК України як умисні дії, які виразились в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, за ч. 1 ст. 289 КК України як умисні дії, які виразились у незаконному заволодінні транспортним засобом, а також, вірно кваліфіковані дії ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 185 КК України як умисні дії, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням до житла та за ч. 2 ст. 289 КК України, як умисні дії, які виразились у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненим повторно.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , колегія суддів вважає їх слушними та зазначає наступне.

Статтею 70 КК України встановлено порядок призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень. Зокрема, згідно вимог ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Аналогічні вимоги містяться і в п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року (зі змінами та доповненнями) № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання»: «За сукупністю вироків (ст. 71 КК) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили».

Як вбачається з матеріалів справи, вироком Городнянського районного суду Чернігівської області від 13 липня 2020 року ОСОБА_10 засуджено за ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України до 3 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

Проте, ухвалюючи оскаржуваний вирок, суд першої інстанції не взяв до уваги, що обвинуваченим ОСОБА_10 вчинено кримінальні правопорушення за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України як до, так і після постановлення попереднього вироку, тобто, в період іспитового строку призначеного за вироком Городнянського районного суду Чернігівської області від 13 липня 2020 року, що призвело до неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність.

Колегія суддів також зазначає, що вказана правова позиція висловлена в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 25.06.2018 року (справа №511/37/16-к), що коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші після постановлення першого вироку, то покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70, так і ст. 71 КК України: спочатку за правилами ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього за правилами ч. 4 ст. 70 КК України, потім за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно за сукупністю вироків відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України. У кримінально-правовій ситуації, коли вчинення нового злочину в період іспитового строку стає фактичною підставою для визнання (скасування) призначеного за попереднім вироком покарання у виді позбавлення волі, від відбування якого звільнялась особа, таким, що належить відбувати реально, його самостійне виконання при застосуванні ч. 4 ст. 70 КК України не допускається за наявності підстав для подальшого призначення остаточного покарання за правилами ч. 1 ст. 71 КК України.

Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_10 неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Згідно вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції, є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є, зокрема, незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок щодо ОСОБА_10 , на підставі ст. 409 КПК України, в частині призначеного покарання, скасуванню, з ухваленням судом апеляційної інстанції на підставі ст. 420 КПК України нового вироку.

Апеляційний суд при призначенні ОСОБА_10 покарання приймає до уваги конкретні обставини справи, ступінь тяжкості вчинених злочинів та їх суспільну небезпеку, дані, які характеризують особу обвинуваченого, його вік, матеріальний, сімейний стан та стан його здоров`я, позицію потерпілих щодо призначення останньому покарання, часткове відшкодування завданої шкоди, а також обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, та обставину, що обтяжує покарання - рецидив злочинів.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника адвоката ОСОБА_7 про безпідставне визнання обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого вчинення ним злочину в стані алкогольного сп`яніння, то вони є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки це питання також було предметом перевірки і в суді першої інстанції.

Так, місцевим судом було вказано, з чим погоджується і колегія суддів, що обставина, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_9 вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, зазначена в обвинувальному акті, який формує межі судового розгляду. При цьому, доведеність того, що ОСОБА_9 під час вчинення кримінального правопорушення перебував у стані алкогольного сп`яніння підтверджується поясненнями свідків, дані яких, щодо досліджуваної обставини, підлягають доказуванню і оцінці як докази, зважаючи на норми ст.ст. 84, 92, 94 КПК України.

Посилання сторони захисту на необхідність проведення експертиз чи досліджень, щодо встановлення в обвинуваченого ОСОБА_9 стану алкогольного сп`яніння, колегія суддів вважає невмотивованим та непереконливим.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 щодо незгоди з розміром стягнутої з його підзахисного на користь потерпілого ОСОБА_13 моральної шкоди, завданої злочином, апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на те, що заявлений цивільний позов, вирішений відповідно до вимог діючого законодавства.

Частиною 5 ст.128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з вимогами ст. 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її заподіяла, при наявності вини вказаної особи.

Сталою судовою практикою визначено, що, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як вбачається з вироку суду, при вирішенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_13 в частині стягнення моральної шкоди, суд врахував рівень фізичного болю та душевних страждань потерпілого через нанесення йому тілесних ушкоджень, які як наслідок, потягли за собою порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, відстрочення працевлаштування, а також виходячи з засад виваженості, розумності та справедливості, обставин нанесення тілесних ушкоджень, прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_13 моральної шкоди в сумі 130000,00 гривень.

На думку колегії суддів, враховуючи характер та обсяг страждань потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, на що наголошує у запереченні на апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, представник потерпілого, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, висновок суду першої інстанції щодо визначеного грошового відшкодування моральної шкоди, є обґрунтованим.

Доказів на спростування висновків суду першої інстанції захисником в інтересах обвинуваченого в апеляційній скарзі не наведено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

За наведеного вбачається, що вирок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_9 моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_13 є законним, обґрунтованим і вмотивованим, підстав для його зміни не вбачається.

Виходячи з вищевикладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_12 задовольнити.

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 09 березня 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_10 в частині призначеного покарання скасувати, та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_10 покарання:

- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на 3 роки.

На підставі ч. 4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, що призначено за цим вироком, та за попереднім вироком Городнянського районного суду Чернігівської області від 13 липня 2020 року, призначити ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці;

-за ч. 2 ст. 289 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Городнянського районного суду Чернігівської області від 13 липня 2020 року, та остаточно слід призначити ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців без конфіскації майна.

В іншій частині цей вирок залишити без змін.

Згідно ч. 4 ст. 532 КПК України даний вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржено в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженими в той самий строк з дня вручення копії вироку.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4