Справа № 727/7236/20
Провадження № 1-кп/727/79/21
ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ЧЕРНІВЦІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2021 року Шевченківський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретарів судового засідання: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

за участю сторін кримінального судового провадження:

- прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7

- потерпілого, неповнолітнього ОСОБА_8 , в його інтересах законного представника ОСОБА_9

- обвинуваченого, неповнолітнього ОСОБА_10 , в його інтересах законного представника ОСОБА_11 ;

- обвинуваченого, неповнолітнього ОСОБА_12 , в його інтересах законного представника ОСОБА_13

- обвинуваченого ОСОБА_14

- захисників в інтересах обвинувачених: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернівці кримінальне провадження, що внесено в ЄРДР за № 0001476 від 19 серпня 2020 року відносно:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця м. Чернівці, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , садове ТОВ «Кварц», громадянина України, не працюючого, з середньою освітою, раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186 КК України, -

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Добровеличківка, Добровеличківського району Кіровогорадської області та мешканця м. Чернівці, проживаючого за адресою АДРЕСА_3 , громадянина України, не працюючого, з середньою освітою, раніше не судимого, - обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186 КК України, -

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Стрешень, Республіки Молдова, мешканця м. Чернівці, проживаючого за адресою АДРЕСА_4 , громадянина України, не працюючого, з середньою освітою, раніше не судимого, - обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
Судом визнано доведеним, що 18.08.2020р., близько 22 год. 20 хв., обвинувачений ОСОБА_14 разом з неповнолітніми - ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , перебуваючи по вул. Героїв Майдану, біля будинку 200-А, побачили неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 , який проходив повз них, в руках якого знаходився мобільний телефон, в ході чого у них виник умисел направлений на відкрите викрадення майна в останнього.

У подальшому, перебуваючи на розі вул. Героїв Майдану та вул. Рівненської в м. Чернівці, ОСОБА_14 діючи спільно з ОСОБА_10 та ОСОБА_12 за попередньою змовою, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, достовірно розуміючи протиправність своїх дій, з корисливих мотивів, підійшли до потерпілого, неповнолітнього ОСОБА_8 , якого ОСОБА_12 охопив своїми руками за шию, тим самим не даючи змоги рухатись, в той час ОСОБА_10 вирвав з рук потерпілого мобільний телефон марки "SamsungGalaxyS8+", чорного кольору, ІМЕІ НОМЕР_1 , вартістю 15000 грн., який знаходився в силіконовому чохлі червоного кольору, вартістю 200 грн., в якому знаходилась сім-картка оператора "Водафон" № НОМЕР_2 , вартістю 25 грн., на рахунку якої було 110 грн., а ОСОБА_14 спричинив неповнолітньому потерпілому декілька ударів в область обличчя, після чого стали наносити удари по різним частинам тіла, спричинивши неповнолітньому потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження у виді: - садна: по задній поверхні ліктьового згину; по задній-зовнішній поверхні правого ліктьового згину; - синці: в правій виличній ділянці; в середній третині шиї справа по боковій поверхні та надалі, ОСОБА_14 ОСОБА_10 та ОСОБА_12 з місця вчинення злочину втекли, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинили ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 15.355 гривні.

Обвинувачений, неповнолітній ОСОБА_10 , у присутності законного представника ОСОБА_11 під час судового розгляду свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав. Надав показання про те, що 18.08.2020 року він з ОСОБА_20 , якого знає більше 2 років і ОСОБА_21 , його знайомого, гуляли по вул. Героїв Майдану м. Чернівці, випили в компанії знайомих і ОСОБА_21 запропонував когось пограбувати; побачили молодого хлопця, в руках якого був мобільний телефон. ОСОБА_22 попросив в нього цигарку, а потім схопив за шию, а він забрав з руки мобільний телефон марки Самсунг; в той час, ОСОБА_21 наніс хлопцю удар кулаком в обличчя, від якого той впав та після того, як якийсь чоловік крикнув, що викличе поліцію, вони розбіглися, телефон заливши в нього. Пояснив, що після пограбування на викрадений мобільний телефон поступали дзвінки, які він спочатку скидував, а потім викинув його; це було в районі вулиці Сторожинецької м. Чернівці; коли наступного дня прийшли, телефону не було. В залі суду попросив пробачення в потерпілого, повідомив, що ОСОБА_23 відшкодував завдану шкоду та запевнив суд, що подібного більше не повториться.

За обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України обвинувачений, неповнолітній ОСОБА_12 визнав вину в повному обсязі. За обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.186 КК України, у присутності законного представника, матері ОСОБА_13 повідомив, що на початку серпня минулого року, він з ОСОБА_24 , якого знав багато років та ОСОБА_25 вирішили погуляти. Зібралися біля 10 вечора в районі вулиці Героїв Майдану м. Чернівці та від ОСОБА_25 поступила пропозиція заволодіти чужим майном, продати та погуляти. Після розмови, йдучи вулицею побачили молодого хлопця їх віку, який в руці тримав «модний» мобільний телефон по якому розмовляв, як згодом дізналися це був ОСОБА_8 . Він підійшов і попросив цигарку в ОСОБА_8 , почувши відмову, він схопив останнього за шию, в той час ОСОБА_24 забрав у потерпілого мобільний телефон, а ОСОБА_21 наніс йому удар в обличчя кулаком і він впав. Чи ще хтось наносив удари він не бачив. Мобільний телефон продали, гроші витратили. Не заперечував що 18.08.2020 року він, ОСОБА_24 і ОСОБА_21 перебували в стані алкогольного сп`яніння.

В скоєному розкаявся, попросив вибачення в ОСОБА_8 та просив його суворо не карати, та при призначенні покарання врахувати відшкодування моральної шкоди потерпілому.

Обвинувачений ОСОБА_14 в порядку ст.. 351 КПК України суду надав покази про те, що 18.08.2020 року він з ОСОБА_20 , та ОСОБА_24 вийшли біля 22 години погуляти і знаходилися в районі вулиці Героїв Майдану м. Чернівці, де і побачили ОСОБА_8 , хтось з трьох, хто саме не пам`ятав, попросив в останнього цигарку, на що потерпілий відповів що не курить. В той час він розмовляв по телефону, після чого пішов вперед. ОСОБА_24 кликав кілька разів ОСОБА_8 , той не відповідав, тоді ОСОБА_22 позаду схопив ОСОБА_8 за шию, щоб останній не зміг вирватися, а ОСОБА_24 з ним підійшов до потерпілого спереду і забрав мобільний телефон, а він наніс удар ОСОБА_8 в область обличчя. Невідомі йому особи з компанії до них не втручалися. Чи є в ОСОБА_8 цигарки запитував ОСОБА_26 . Зазначив в показах, що бажав самоствердитися в собі, тому наніс удари. Чи падав потерпілий не пам`ятав, пояснив, що сумку з пояса останнього, він забрав та після того, як до них підійшов невідомий чоловік і сказав, що викликає поліцію, він побіг в сторону ОСОБА_27 , ОСОБА_22 в іншу сторону, а ОСОБА_24 куди побіг не пам`ятав. Пояснив, що в нього дійсно на лівій руці є татуювання у формі кілець, яке і міг бачити потерпілій. Вказав в показах, що внаслідок того, що йому загрожувала небезпека він і мав намір виїхати за межі України; пояснив, що за нього, ОСОБА_8 було відшкодовано кошти, які згодом він повернув. Визнав, що неправомірно поступив по відношенню до потерпілого. Просив, його суворо не карати.

Незважаючи на обрану тактику захисту обвинуваченим ОСОБА_14 , визнання вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України і обвинуваченими ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , незважаючи на викладені ними версії події, їх вина, попередня змова між ними і умисел на вчинення інкримінованого їм у провину злочину, у повному обсязі доказується дослідженими в судовому засіданні допустимими та належними доказами, зокрема, показаннями потерпілого. Так, неповнолітній потерпілий ОСОБА_8 , будучи допитаним у присутності законного представника, батька ОСОБА_9 під присягою надав показання про те, що 18.08.2020 року увечері він повертався додому з прогулянки, він проходив попри компанію молодих людей, в той час тримаючи в руці свій мобільний телефон марки "SamsungGalaxyS8+", чорного кольору, по якому розмовляв з батьком, коли перед собою побачив трьох молодих, у яких в залі суду впізнав обвинувачених ОСОБА_21 , ОСОБА_28 та ОСОБА_29 . Пояснив, що один з молодих людей попросив цигарку. Він відповів, що не курить і пішов вперед, а коли озирнувся, побачив, що молоді люди йдуть за ним. Йдучи по вул. Героїв Майдану до вул. Рівненської м. Чернівці, один з молодих людей, а саме ОСОБА_22 підійшов до нього позаду і схопив за шию, інший ОСОБА_24 вихопив з руки мобільний телефон, а третій ОСОБА_21 наніс йому кулаком удар в область обличчя, після чого йому було нанесено ще кілька ударів і троє стали в нього забирати сумку на поясі і в той час він побачив в одного з обвинувачених татуювання. Пояснив, що по часу усе тривало до хвилини, і усе закінчилося після того, як підбіг свідок невідомий йому, який крикнув що викличе поліцію. Зазначив в показах, що на його думку дії обвинувачених були сплановані і попередньо обговорені. Пояснив, що цивільного позову не подавав, претензій до обвинувачених немає, покарання просив призначити на розсуд суду.

В подальшому у судові засіданні не з`являлися, суду скерували письмову заяву про завершення судового розгляду справи за їх відсутності.

Судом встановлено, що покази обвинувачених, відповідно, надані в засіданні є послідовними і логічними, не викликають сумнівів у правильності розуміння обвинуваченими змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності їх позиції.

За таких обставин, суд, з врахуванням позиції прокурора, захисників та інших учасників процесу, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу, не оспорюються, обмежившись допитом потерпілих та кожного з обвинувачених, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинувачених, і тих, документів, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, процесуальних витрат. Вимоги ч. 3 ст. 349, ч. 1 ст. 337 КК України стороні захисту в засіданні було роз`яснено.

Аналіз положення частини третьої статті 62 Конституції України про те, що «обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом», дає підстави для висновку, що обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо.

Згідно зі ст. 368 КПК України, суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, зокрема, питання чи містить діяння, у якому обвинувачується особа, склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Згідно ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, та сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду доказів.

Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке грунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості й достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед установленої сили.

Відповідно до ч.4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засіданні або які було отримано в порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу.

Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити й перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у ч.1 ст.94 КПК, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження. Недотримання засади безпосередності призводить до порушення інших засад кримінального провадження: презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, змагальність сторін та свобода в поданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. (висновок ВС в постанові від 08.11.2019 року справа №461/9370/15- провадження № 51-745км17 .

Таким чином, вина обвинувачених ОСОБА_28 , ОСОБА_30 та ОСОБА_21 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України доведена повністю; доведено і умисел дій обвинувачених, направлений на вчинення грабежу відносно потерпілого ОСОБА_8 групою осіб, з застосуванням насильства, а тому, суд вірно кваліфікує дії, відповідно ОСОБА_28 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 як відкрите викрадення чужого майна (грабежу) вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Стаття 186 КК України передбачає відповідальність за відкрите викрадення чужого майна. Грабіж це відкрите викрадення чужого майна в присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені й оцінюються як викрадення. Грабіж, вважається закінченим злочином з моменту заволодіння майном і таким моментом визнається поява в злочинця реальної початкової можливості розпоряджатися вилученим майном. Дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим і, незважаючи на це, продовжені з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж. (Висновок ВС в постанові №725/2266/18).

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України №10 від 06 листопада 2009 року п.4 "Про судову практику у справах про злочини проти власності" дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж. Грабіж вважається закінченим злочином з моменту заволодіння майном. Таким моментом визнається поява у злочинця реальної початкової можливості розпорядитися вилученим майном (винести, передати іншим особам тощо).

Згідно ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів, як вказано у рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20 вересня 2012 року та враховується також якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення у справі «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року).

Вирішуючи питання про призначення міри покарання неповнолітнім обвинуваченим відповідно, ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , суд, згідно вимог ст. 65, 103 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого, особу кожного з винних та обставини, що пом`якшують та обтяжують їх відповідно покарання. Також, призначаючи покарання відповідно обвинуваченим, суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на вимоги ст. 65 КК України та роз`яснення, викладені в пункті 1 постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2013 №7, враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, ступінь здійснення злочинного наміру та причини, внаслідок яких злочин не було доведено до кінця, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставиною, що пом`якшує покарання (ст.. 66 КК України) обвинуваченого - ОСОБА_10 , судом визнається його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину; визнання вини у вчиненому та відшкодування шкоди та вчинення злочину в неповнолітньому віці. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Обставиною, в силу вимог ст..66 КК України, що пом`якшує покарання обвинуваченого, ОСОБА_12 судом визнається щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину; відшкодування шкоди та вчинення злочину в неповнолітньому віці. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Також, в силу вимог ст.66 КК України, суд визнає обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_14 , суд визнає відшкодування шкоди (а саме повернення коштів в рахунок відшкодування за нього матеріальної шкоди законним представником одного з обвинувачених), що в судовому засіданні було підтверджено як самим ОСОБА_14 , так і законним представником неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 . Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Згідно ст.12 ч.3 КК України, вчинене кримінальне правопорушення обвинуваченими відноситься до категорії тяжкого злочину.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання» (з змінами і доповненнями) визначено, що під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, що вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, тобто, законодавцем передбачено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб вчинення) та досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан.

За з`ясованими даними про особу, встановлено, що неповнолітній ОСОБА_10 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, свою вину в скоєнні корисливого злочину визнав, має постійне зареєстроване місце проживання, відповідно на обліках у лікаря нарколога і лікаря психіатра не перебуває; також не перебуває на обліку в соціальних службах, службі у справах дітей. Згідно висновку судово-психіатричної експертизи неповнолітній ОСОБА_31 ознак психічного захворювання на час скоєння кримінального правопорушення не виявляв та рівень психічного розвитку цілком відповідає його дійсному віковому періоду.

Згідно висновку сектору ювенальної провенції ризики повторного вчинення неповнолітнім ОСОБА_24 кримінального правопорушення та його небезпека для суспільства та окремих громадян, оцінюються як низький

Його перевиховання можливе без ізоляції від суспільства за умови здійснення за ним інтенсивного нагляду та застосування до нього соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.

Дослідженими даними про особу неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_12 , судом встановлено, що останній раніше до кримінальної відповідальності не притягувався; на обліках в ЧОНД та ЧОПЛ не перебуває, на обліку в соціальних службах, службі в справах неповнолітніх також не перебуває.

Відповідно до висновку судового психіатричного експерта, неповнолітній ОСОБА_12 , на момент огляду хронічного психічного захворювання не виявляє, він може усвідомлювати свої дії та керувати ними; на період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Згідно висновків сектору ювенальної провенції ризики повторного вчинення неповнолітнім ОСОБА_12 кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства та окремих громадян, оцінюються як низькі. Його перевиховання можливе без ізоляції від суспільства за умови здійснення за ним інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, виконання пробаційних програм, спрямованих на мінімізацію ризику вчинення повторного кримінального правопорушення.

Дані про особу обвинуваченого ОСОБА_14 , досліджені в судовому засіданні, свідчать про те, що останній до кримінальної відповідальності не притягувався; на обліку в лікаря нарколога і лікаря психіатра не перебуває; на обліку в службі в справах дітей, соціальній службі щодо неповнолітніх не перебуває, має постійне зареєстроване місце проживання.

Відповідно до висновку судового- психіатричного експерта, ОСОБА_14 ознак психічного захворювання на час скоєння кримінального правопорушення не виявляв та рівень психічного розвитку цілком відповідає періоду інкримінованого діяння.

При призначенні покарання відповідно обвинуваченим суд, також приймає до уваги думку потерпілого ОСОБА_8 , який просив призначати обвинуваченим покарання, зважаючи на їх вік, відсутність до них матеріальних і моральних претензій, те, що обвинувачені попросили в нього вибачення, признасити покарання на розсуд суду, по закону.

З урахуванням тяжкості кримінальних правопорушень особами, які їх скоїли, суд приходить до висновку про можливість призначення обвинуваченим відповідно ОСОБА_24 , ОСОБА_32 , ОСОБА_21 покарання у вигляді позбавлення волі.

Разом з тим суд, з урахуванням усіх вище з`ясованих обставин, особи обвинувачених ОСОБА_24 , ОСОБА_33 вважає, що виправлення відповідно обвинувачених неповнолітніх ОСОБА_24 , ОСОБА_33 можливе без реального відбування покарання, та вважає за можливе призначити їм покарання із застосуванням вимог ст.ст.75,76,104 КК України, тобто іспитового строку та покладенням на них, відповідно обов`язків передбачених вимогами ст.76 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_14 , суд окрім наведеного вище, враховує, обставини які пом`якшують його покарання, а також його особу, зокрема, що останній до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку в Чернівецькому обласному наркологічному диспансері і Чернівецькій обласній психіатричній лікарні не перебуває, не перебуває на обліку і в Чернівецькому міському центрі соціальних служб.

Суд, вважає, що обвинувачений ОСОБА_14 , хоча і визнав себе винним у пред`явленому йому обвинуваченні, однак, однак щирого каяття очевидно не проявляє, не сприяв розкриттю кримінального правопорушення; під час судового розгляду справи, в судові засідання з жовтня 2020р. не з`являвся, до останнього застосовувався неодноразово примусовий привід; ОСОБА_14 був судом оголошений в розшук і намагався покинути межі країни, саме на кордоні був затриманий 01.10.2021р. працівниками карного розшуку на ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 01.10. 2021 року відносно ОСОБА_14 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з застосуванням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави. Відповідно до розписки від 07.10.2021 року ОСОБА_14 був звільнений з під варти, так як батьком, заставодавцем ОСОБА_34 було внесено заставу (квитанція № 06-500322/1 від 06.10.2021р.).

Таким чином, об`єктивно з`ясувавши усі обставини в їх сукупності, вирішивши питання, передбачені ст. 368 КПК України та врахувавши обставини, передбачені ст. 65 КК України, в тому числі встановлену судом обставину, яка пом`якшуює покарання та обставину, що обтяжуює покарання, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_14 слід призначити мінімальне покарання в межах санкції частини 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі.

Враховуючи, що обвинувачений вчинив тяжке кримінальне правопорушення; зважаючи на його особу, характеризуючи дані та з огляду на неодноразові вчинення ОСОБА_14 кримінального правопорушення проти власності потерпілого, з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, в групі осіб, за попередньою домовленістю, з врахуванням і того, що ініціатором вчинення злочину був саме ОСОБА_14 , що свідчить про відсутність усвідомлення негативності вчинених ним суспільно небезпечних діянь та не бажання стати на шлях виправлення, а також враховуючи одну пом`якшуючу обставину відшкодування шкоди (повернення коштів за відшкодування шкоди одному з законних представників обвинувачених), суд не знаходить достатніх підстав вважати, що виправлення та перевиховання останнього можливе без ізоляції його від суспільства, тому вважає за неможливе застосування до обвинуваченого ст.ст. 69 КК України.

В той же час, як вбачається з промови обвинуваченого ОСОБА_14 , останній просить застосувати до нього вимоги ст. 75 КК України і звільнити його від відбування покарання, однак, суд вважає, що підстав для застосування цієї норми не має, оскільки покарання за своєю суттю має на меті як кару за вчинення злочинів так і виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів засудженими та іншими особами.

В судовому засіданні прокурором не заявлено клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_14 з застави на тримання під вартою, а тому суд вважає, що слід залишити до вступу вироку в закону ОСОБА_14 запобіжний захід у вигляді застави.

Відносно обвинувачених ОСОБА_28 , ОСОБА_35 прокурором клопотання про застосування судом до останніх запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, до призначення справи до судового розгляду у відкрите судове засідання, не надходило; строк дії застосованого, відповідно до ОСОБА_28 , ОСОБА_30 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту сплив.

Процесуальні витрати на залучення експерта, речові докази в кримінальному провадженні відсутні. Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлений.

При вирішенні питання відносно застави, внесеної заставодавцем ОСОБА_34 за обвинуваченого ОСОБА_14 , суд зважає на наступне.

Згідно ст. 534 КПК України, процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у кримінальному провадженні, вирішує суддя суду першої інстанції одноособово, якщо інше не передбачене цим Кодексом. Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього кодексу, має право вирішувати питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Порядком внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2012 р. N 15 передбачений і порядок їх повернення, зокрема: кошти, внесені як застава, підлягають поверненню повністю або частково у випадках, передбачених КПК України. Застава повертається особі або заставодавцю у безготівковій формі на зазначений ними банківський рахунок, а у разі відсутності такого рахунка - готівкою через банки або підприємства поштового зв`язку. Для повернення коштів, внесених як застава, особа чи заставодавець подає до територіального управління ДСА або апеляційного суду, якому відкрито депозитний рахунок, на який було внесено заставу, такі документи: заява особи чи заставодавця, в якій обов`язково зазначаються реквізити банківського рахунка, на який зараховуватимуться кошти, що підлягають поверненню, а у разі відсутності банківського рахунка - відомості про банк чи підприємство поштового зв`язку; засвідчена судом копія ухвали слідчого судді, суду, вироку суду, в якому міститься рішення про повернення застави; копія платіжного або іншого документа, що підтверджує факт внесення коштів як застави. Повернення коштів, внесених як застава, здійснюється протягом п`яти робочих днів з дня надходження платіжних доручень територіального управління ДСА або апеляційного суду, який обрав запобіжний захід у вигляді застави, до органу Казначейства. Згідно з ч. 11 ст. 182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу.

Виходячи з наведеного вище, суд вважає необхідним, після набрання вироком законної сили, повернути заставодавцю суму застави, сплаченої заставодлавцем ОСОБА_36 , як альтернативного запобіжного заходу, застосованого до обвинуваченого ОСОБА_14 в розмірі 42.000 грн., документально підтвердженої квитанцією № 05-569322/1 від 06.10.2021 року та даними ТУ ДСАУ в Чернівецькій області від 07.10.2021 року № 01.01.-1758 та довідкою про звільнення ОСОБА_14 (серії ЧНЦ 01955 від 07.10.2021р. о 17.18 год.).

Керуючись ст.ст. 368, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75, 104 КК України неповнолітнього ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування покарання звільнити з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки, поклавши на нього обов`язки відповідно до ч.1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та п. 4 ч. 3 ст.76 КК України: виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Контроль за поведінкою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем його проживання.

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75, 104 КК України неповнолітнього ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування покарання звільнити з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки, поклавши на нього обов`язки відповідно до ч.1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та п. 4 ч. 3 ст.76 КК України: виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Контроль за поведінкою ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем його проживання.

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_3 рахувати з моменту фактичного затримання, в порядку приведення вироку до виконання.

Зарахувати в строк покарання ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 період утримання під вартою з 01 жовтня 2021року по 07 жовтня 2021 року включно (довідка про звільнення (серії ЧНЦ № 01955 від 07.10.2021 року).

Після набрання вироком законної сили, повернути заставодавцю ОСОБА_37 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Ренійським РС ГУДМС України в Одеській області), суму застави, сплаченої, як альтернативний запобіжний захід, застосованого до обвинуваченого ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 42.000 (сорок дві тисячі) грн., документально підтверджених квитанцією № 05-569322/1 від 06.10.2021 року та даними ТУ ДСАУ в Чернівецькій області від 07.10.2021 року № 01.01.-1758.

Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Відповідно до ч.6 ст.376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Повний текст вироку складено і проголошено 13.12.2021 року

Суддя ОСОБА_1