Справа №585/4561/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1071/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
Іменем України

27 вересня 2021 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 585/4561/19 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , прокурора ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25 травня 2021 року, за яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого

визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 125 та ч. 2 ст. 185 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

захисника адвоката ОСОБА_12 ,

установила:

В поданих апеляційних скаргах:

- обвинувачений ОСОБА_13 просить скасувати вирок суду і призначити новий розгляд в суді першої інстанції, оскільки у справі відсутні допустимі докази його вини у інкримінованих правопорушеннях, всі слідчі дії проведені без його участі, але за участю потерпілих та свідків, що порушує його право на захист. Також вказує і на порушення процедури впізнання його за фотознімками, а до висновків експерта необхідно ставитись критично, так як його не було допитано безпосередньо в суді. Не був допитаний працівник аптеки, до якої звертався потерпілий ОСОБА_14 , не витребувані відеозаписи з камер відеоспостереження аптеки. Прокурор та його захисник відносилися до нього упереджено;

- захисник обвинуваченого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_15 просить вирок суду в частині засудження ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 185 КК скасувати та ухвалити в цій частині новий виправдувальний вирок, оскільки обвинувачений повністю заперечив свою причетність до зникнення речей ОСОБА_14 , тим паче, що власник квартири ОСОБА_16 приїхавши до квартири повідомив суду, що остання була відчинена більш ніж 4 години, а тому речами між заволодіти будь-хто. Крім того, в протоколі огляду предмету від 31.10.2019 мається опис електродрилю, на якій мається маркування «1,5-13 мм SANOU ? - 20 UNF», а в обвинувальному акті мова йде про електродрилі «Ритм» ДЕУ-1050 та «ИЕ-1022»;

- прокурора ОСОБА_7 порушується питання про скасування вироку у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону та неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність і призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, оскільки призначене обвинуваченому ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки є явно недостатнім та не справедливим.

Вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25.05.2021 ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125 та ч. 2 ст. 185 КК, та призначене покарання: за ч. 1 ст. 125 КК у виді громадських робіт на строк 200 годин; за ч. 2 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ч. 5 ст. 72 КК, зараховано час попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього за один день позбавлення волі. Стягнуто на користь держави в рахунок відшкодування процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експертів 1099,07 грн.

Згідно вироку, 09.09.2019 близько 15:00 ОСОБА_11 біля ставку «Пипа» в мікрорайоні «Новолозовка» поблизу вул. Рожаліна в м. Ромни зустрів ОСОБА_17 , з яким виникла словесна перепалка, після чого останнього вхопивши обома руками за кофту повалив на землю та наніс удари ногами в ділянку голови та обличчя, удар кулаком у обличчя, чим спричинив потерпілому легкі тілесні пошкодження. 01.10.2019 ОСОБА_11 проходив у власних справах по вул. Маяковського в м. Ромни, коли вирішив попросити цигарку у невідомого раніше йому чоловіка ОСОБА_14 , який сидів на лавочці поблизу буд. № 57. У ОСОБА_11 та ОСОБА_14 зав`язалася розмова та вони вирішили разом вжити спиртне у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , де ОСОБА_14 проводив ремонтні роботи своєму знайомому. Після розпивання спиртних напоїв, ОСОБА_14 заснув, а ОСОБА_11 повторно здійснив таємне викрадення електродриля «Ритм» моделі ДЕУ-1050, електроболгарки моделі «LS 1512 HL», електродриля марки «ИЭ-1022», електролобзик марки «Stern JS-80D», золотого ланцюжка 585 проби вагою 6,5 г та золотого хрестику 585 проби вагою 3 г, а всього майна на загальну суму 13027,30 грн.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника ОСОБА_12 , які підтримали свої апеляційні скарги, доводи прокурора ОСОБА_10 , яка не підтримала жодної апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вказані вище апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125 та ч. 2 ст. 185 КК, за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним матеріалам кримінального провадження, належним чином вмотивовані та ґрунтуються на досліджених і перевірених в судовому засіданні доказах.

Що стосується доводів апеляційних скарг про відсутність у ОСОБА_11 складу інкримінованих йому правопорушень, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу, так як обставини вчинення ОСОБА_11 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 185 КК, ретельно досліджені та проаналізовані судом першої інстанції, всім наявним у кримінальному провадженні доказам надана належна правова оцінка, що знайшло своє відображення у вироку з наведенням відповідних мотивів.

Визнаючи доведеною вину ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованих йому правопорушень, суд першої інстанції вірно встановив наявність фактів і обставин, що мають значення для кримінального провадження, мотивовано поклавши в основу вироку належні, допустимі, достовірні докази, які у своїй сукупності та взаємозв`язку є достатніми для встановлення винуватості ОСОБА_11 поза розумним сумнівом.

Зокрема, на підтвердження винуватості ОСОБА_11 суд першої інстанції цілком обґрунтовано послався на показання потерпілих ОСОБА_14 і ОСОБА_17 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які були безпосередньо допитані в судовому засіданні у встановленому законом порядку та попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_14 пояснив, що раніше обвинуваченого не знав, підробляв у свого знайомого, а саме оздоблював плиткою ванну кімнату. Коли вийшов на вулицю на перекур до нього підійшов чоловік на ім`я ОСОБА_20 і попросив цигарку. Після чого у них зав`язалась розмова, в якій ОСОБА_20 звернув увагу на ланцюжок з хрестиком у нього на шиї, запитавши чи із справжнього золота виріб. Потім він повернувся до роботи, а через якийсь час почув як грюкнули двері у квартирі та чийсь голос. Він вирішив, що це повернувся господар квартири ОСОБА_21 , але це був обвинувачений, який запропонував випити по 50 г спиртного. Коли він доклеїв плитку, то чарка вже була налита в кухні. Він випив спиртне і йому різко стало погано. Вирішивши, що ОСОБА_22 підсипав щось у спиртне, почав виганяти останнього з квартири, але не очікувано обвинувачений вдарив його чимось ззаду у голову. Від удару він впав на підлогу і ОСОБА_22 додатково почав наносити удари ногами. Скільки пролежав, він не пам`ятає, а коли отямився, то ланцюжка з хрестиком на шиї не було. Також пропали деякі інструменти і рюкзак. Отямившись він вибіг на вулицю, де побачив сусідку ОСОБА_23 з другого поверху, яка прогулювалась з собакою, сказав їй, що його пограбували. Потім побіг у аптеку через дорогу, але за ним почав бігти ОСОБА_22 , наздогнав його, збив з ніг і почав знову бити. Він почав кричати, обвинувачений покинув його, а в аптеці попросив, щоб викликали поліцію. Дочекавшись поліцію, разом пішли у квартиру. В подальшому йому повернули викрадену дриль.

Свідок ОСОБА_16 повідомив суду, що обвинуваченого до цієї події не знав, а ОСОБА_24 робив у нього ремонт в квартирі АДРЕСА_3 . Викрадені інструменти йому не належали, ОСОБА_25 жодного разу не вживав спиртні напої під час виконання роботи. Йому зателефонував сусід ОСОБА_26 і розповів, що сталося, оскільки телефон у ОСОБА_25 викрали. Десь о другій годині ранку він приїжджав замкнути квартиру, оскільки ключі у ОСОБА_27 зникли. У квартирі було розбите вікно з вулиці та безлад. Сусіди чули крики.

Як пояснив свідок ОСОБА_19 , восени 2019 року він купив у Мальованого болгарку та дві дрилі, які обвинувачений приніс йому додому, оскільки вони йому були потрібні для ремонту. Він купив всі три речі, а відразу після закінчення ремонту ці інструменти продав. Коли він дізнався, що інструменти викрадені, то віддав те, що залишилось поліції.

Потерпілий ОСОБА_17 повідомив суду, що у вересні 2019 року обвинувачений святкував день народження своєї сестри ОСОБА_28 , там він побився зі своїм зятем. В цей час він косив траву у своєї знайомої. Коли його побачив ОСОБА_22 , то почав нецензурно висловлюватись і погрожувати, потім почав бити його ногами у голову, груди та ноги. На крики прибігла сусідка ОСОБА_29 і відштовхнула від нього обвинуваченого. Він самостійно дійшов до поліції та у лікарню, де зняв всі побої. Мальований постійно йому телефонував та погрожував розправою.

Свідок ОСОБА_18 підтвердила вказані вище показанні потерпілого ОСОБА_17 та пояснила в судовому засіданні, що з ОСОБА_22 та ОСОБА_30 знайома особисто. На її городі ОСОБА_31 косив траву, коли його побачив ОСОБА_22 і почав кричати нецензурними словами. Потім ОСОБА_22 прибіг і почав бити ногами ОСОБА_32 . Потерпілий вже лежав на землі, коли вона вступилася, і ОСОБА_22 його залишив. Потім ОСОБА_31 підіймався на гору з накошеною травою, а ОСОБА_22 його наздогнав та знову почав сильно бити у лице і знову ногами. Батько обвинуваченого стояв і просто спостерігав, що відбувається. Козін не провокував ОСОБА_22 .

Показання потерпілих і свідків об`єктивно узгоджуються як між собою, так і з іншими доказами у кримінальному провадженні, що також повністю підтверджують факт вчинення ОСОБА_11 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 185 КК, за обставин, викладених у вироку суду першої інстанції, а саме:

- з висновком експерта № 281 від 19.09.2019, згідно якого при судово-медичному обстеженні 11.09.2019 у ОСОБА_17 були виявлені легкі тілесні ушкодження, що могли утворитись від дії тупих предметів (предмета) з обмеженою контактуючою поверхнею, можуть відповідати терміну 09.09.2019;

- з протоколом проведення слідчого експерименту від 26.09.2019 (з фото таблицею) за участю потерпілого ОСОБА_17 у присутності понятих ОСОБА_33 і ОСОБА_34 , згідно якого потерпілий детально розповів про обставини вчинення кримінального правопорушення відносно нього та показав на місці події, як та за яких обставин обвинувачений наносив йому удари;

- з висновком експерта № 351 від 04.12.2019, згідно якого тілесні ушкодження у ОСОБА_17 у виді садна в проекції лівої надбрівної дуги, синця на повіках лівого ока, синця на повіках правого ока з переходом на праву вилицю, поверхневе осадження шкіри на правій бічній поверхні шиї в нижній відділах могли утворитися від дій, спричинених йому ОСОБА_11 , як це було продемонстровано потерпілим під час слідчого експерименту;

- з протоколом проведення слідчого експерименту від 26.09.2019 (з фото таблицею) за участю свідка ОСОБА_18 у присутності понятих ОСОБА_33 і ОСОБА_34 , згідно якого свідок детально розповіла про обставини вчинення кримінального правопорушення та показала на місці події, як, куди та скільки разів обвинувачений ОСОБА_22 наносив удари потерпілому ОСОБА_35 ;

- з протоколом огляду місця від 08.11.2019, згідно якого в присутності понятих ОСОБА_36 і ОСОБА_37 з дозволу власника ОСОБА_16 був проведений огляд квартири;

- протоколом огляду предмету від 31.10.2019 (з фото таблицею), згідно якого в присутності понятих ОСОБА_38 і ОСОБА_39 в кабінеті № 44 Роменського ВП ГУНП в Сумській області по вул. Коржівська, 107 ОСОБА_19 добровільно видав наявну у нього електродриль, яку він придбав 02.10.2019 у невідомого йому чоловіка. Робоча частина виготовлена з металу, на кінці якої мається металевий патрон, на якому мається маркування «1,5-13 мм SANOU ? - 20 UNF». На даному дрилі маються подряпини, дриль в робочому стані;

- з протоколом пред`явлення речей для впізнання від 11.11.2019, згідно якого у присутності понятих ОСОБА_40 і ОСОБА_41 , потерпілий ОСОБА_14 впізнав серед інших, пред`явлених йому речей свою електродриль, яка була під № 3;

- з висновком експерта від 13.11.2019 № 19/119/11-1/2539е, згідно якого вартість викраденого у ОСОБА_14 майна (електричний дриль «Ритм ДЕУ-1050» та електрична болгарка «Vitals Master LS 1512 HL») на момент вчинення кримінального правопорушення складала 1477,00 грн;

- з висновком експерта від 26.11.2019 № 19/119/11-1/2674е, згідно якого вартість дриля електричного моделі «ИЭ-1022» на момент вчинення крадіжки становила 417 грн, вартість лобзика електричного марки «Stem» моделі «JS-80B» на момент вчинення крадіжки становила 380 грн, вартість ланцюжка із золота 585 проби масою 6,5 г становила 7041,73 грн, вартість підвіски у виді хрестика із золота 585 проби масою 3 г становила 3711, 57 грн.

Оцінюючи кожний вказаний вище і наведений у вироку доказ винуватості ОСОБА_11 з точки зору його належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих всіх зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, колегія суддів за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічній, повній й неупередженій перевірці всіх доводів апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника і обставин кримінального провадження, не вбачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.

Належним чином перевіривши заперечення сторони захисту про відсутність в діях ОСОБА_11 складів кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 185 КК, суд першої інстанції правильно визнав їх такими, що не відповідають дійсності та матеріалам кримінального провадження, виходячи із сукупності всіх фактичних обставин вчинених кримінальних правопорушень та наявності відповідних доказів. При цьому суд першої інстанції згідно ч. 1-3 ст. 337 КПК провів судовий розгляд лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд мав право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращувало становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Таким чином, суд першої інстанції правильно установив, що ОСОБА_11 спричинив умисне легке тілесне ушкодження ОСОБА_17 , а також повторно вчинив крадіжку майна ОСОБА_14 , тому доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника в цій частині є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Що стосується доводів апеляційних скарг про необхідність визнання ряду доказів недопустимими через те, що обвинуваченого не було залучено до їх отримання, то вони не заслуговують на увагу і є необґрунтованими.

Зокрема, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ст. 84 КПК). Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВРУ, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ч. 1 ст. 87 КПК).

Відповідно ч. 2 ст. 89 КПК, у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. При цьому ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

Правила оцінки доказів, особливо вимога дотримуватися передбаченого законом порядку при отриманні доказів, мають за мету запобігання неправомірному втручанню держави та заохочення доброчесної поведінки правоохоронних органів (постанова ККС ВС від 29.09.2020 у справі N 601/1143/16).

У контексті такого елементу допустимості доказів як належний процесуальний порядок отримання доказів, суд додатково звертає увагу, що метою встановлення та дотримання такого порядку є насамперед (1) унеможливлення істотного порушення прав і свобод людини в ході збирання (отримання) доказів та (2) забезпечення достовірності отриманих фактичних даних. У зв`язку із цим, при наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли такі порушення: (1) прямо та істотно порушують права і свободи людини; чи (2) зумовлюють сумніви у достовірності отриманих фактичних даних, які неможливо усунути.

Разом з тим, обвинувачений загально сформулював свою вимогу про недопустимість доказів не зазначив передбачених законом підстав для таких висновків, тому твердження останнього є необґрунтованими.

Стосовно інших тверджень сторони захисту в апеляційних скаргах про те, що неправильне відображення номеру квартири, з якої була вчинена крадіжка майна, та різниці в маркуванні дрилю «1,5 13 мм SANOU 1/2 - 20 UNF» у вироку та у обвинувальному акті «Ритм» ДЕУ-1050, «ИЕ-1022», то колегія суддів також не може прийняти їх до своєї уваги.

Так, дійсно у вироку суду квартира, з якої була вчинена крадіжка майна ОСОБА_14 була вказана під АДРЕСА_4 , хоча згідно пояснень свідка ОСОБА_16 , який є власником квартири, потерпілий ОСОБА_14 робив у нього ремонт в квартирі АДРЕСА_3 .

Вказані обставини на думку колегії суддів свідчать про допущену суддею суду першої інстанції технічну помилку, яку можливо виправити в порядку ст. 379 КПК, оскільки факт викрадення майна потерпілого ОСОБА_14 мав місце і підтверджений наявними у кримінальному провадженні доказами, які були досліджені у передбаченому КПК порядку, а плутанина з номером квартири суттєво не впливає на обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження тощо) та на оцінку доказів (ст. 84-88, 89, 94).

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого і його захисника щодо маркування дрилів також не заслуговують на увагу і задоволенню не підлягають, оскільки при ідентифікації викраденого у потерпілого дрилю стороною обвинувачення було використано маркування (напис) патрону «1,5-13 мм SANOU 1/2 - 20 UNF», що не є безпосередньою маркою цього виробу, а є лише технічною характеристикою патрону дриля, тобто тієї частини електродриля, яка використовується як зажим свердла. Торговою маркою викраденої дрилі є «ИЕ-1022», що убачається з відповідних знімків, внаслідок чого зафіксована у протоколах слідчих дій та обвинувальному акті дриль є одним і тим же інструментом «ИЕ-1022», що у свою чергу ніяким чином не впливає на фактичні обставини кримінального правопорушення, які встановив суд першої інстанції.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про необхідність призначення нового розгляду в суді першої інстанції з підстав істотного порушення кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою призначення обвинуваченому занадто м`якого покарання, то колегія суддів вважає їх явно необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають, оскільки вони суперечать вимогам ч. 2 ст. 412 і ч. 1 ст. 415 КПК, які визначають істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, внаслідок яких судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, а також підстави для призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Зокрема, за змістом ст. 409 КПК процесуальний закон не ототожнює, а розрізняє такі підстави для скасування (зміни) рішення суду першої інстанції як неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Системний аналіз положень ст. 409, 412, 415 КПК дає підстави для висновку, що будь-які порушення (окрім істотних порушень кримінального процесуального закону, зазначених у ч. 1 ст. 415 КПК), допущені судом першої інстанції як неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а також ті порушення кримінального закону, які можуть бути визнані істотними на підставі ч. 1 ст. 412 КПК (оскільки перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення), за свідомою волею законодавця згідно ст. 415 КПК не визнані такими, що дають підстави суду апеляційної інстанції для скасування судового рішення з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Необхідність посилення обвинуваченому покарання також прокурором не доведена, оскільки у ст. 50 і 65 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. При цьому суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, а також відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо, що визнається (дискреційні повноваження суду) і ЄСПЛ, який, зокрема, у своєму рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

КСУ у своєму рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що «справедливе застосування норм права передбачає передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання повинно бути домірним кримінальному правопорушенню».

При призначенні ОСОБА_11 покарання, суд першої інстанції дотримався вимог закону України про кримінальну відповідальність, врахував ступінь тяжкості вчинених останнім кримінальних правопорушень, особу винного (є особою раніше неодноразово судимою за вчинення корисливих кримінальних правопорушень, не працює, перебуває на обліку у лікаря-нарколога, за місцем проживання характеризується позитивно), відсутність обставин, що пом`якшують покарання та наявність обтяжуючих покарання обставин рецидив злочину та вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, й дійшов цілком обґрунтованого висновку про призначення остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень із застосуванням принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Визначене судом покарання не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав людини, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Оскільки призначене судом першої інстанції покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, то вид і розмір призначеного ОСОБА_11 покарання є необхідним й достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.

На підставі викладеного, вирок суду є законним, обґрунтованим і належним чином умотивованим, внаслідок чого це судове рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого та його захисника без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК,

постановила:

Вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25 травня 2021 року відносно ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , прокурора ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, у той самий строк, з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4