Справа № 185/3893/21
Провадження № 1-кп/185/442/21
У Х В А Л А

15 вересня 2021 року м.Павлоград

Дніпропетровської області

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області обвинувальний акт з додатками складений у кримінальному провадженні № 0000154 від 10 лютого 2021 року, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України, -
В С Т А Н О В И В :

Прокурор подав до суду клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, обґрунтовуючи його тим, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу не змінилися і не відпали.

Зокрема, прокурор вважає, що обвинувачення у тяжкому злочині, загроза засудження обвинуваченого до покарання у виді позбавлення волі, відсутність офіційної роботи, тощо, обумовлює наявність ризиків переховування від суду, впливу на свідків та вчинення інших кримінальних правопорушень.

Водночас, обвинувачений та його захисник, кожен окремо, клопочуть про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу на більш м`який - у вигляді домашнього арешту, з покладанням на обвинуваченого певних обов`язків.

На переконання сторони захисту, той факт, що обвинувачений вважається раніше не судимим, має родину, проживав із сім`єю, має малолітню доньку 2014 р.н., постійне місце проживання та хвору матір, яка є інвалідом, слугуватиме, в разі застосування відносно нього запобіжного заходу альтернативного найсуворішому, забезпечить належні процесуальну поведінку обвинуваченого.

Та обставина, що обвинувачений ОСОБА_4 , фактично, пів-року вже утримується під вартою, є для нього, як для особи, що ніколи не перебувала під вартою, достатнім стримуючим фактором від подальшої протиправної поведінки.

А наявність постійного місця проживання у дружини обвинуваченого, та приробітку, оскільки обвинувачений , крім іншого, мав додатковий прибуток, оскільки є майстром художнього татуажу, може матеріально забезпечить обвинуваченого та його родину, та унеможливить вчинення ним злочинів.

Крім того, захист акцентує увагу суду на тому, що відсутні й будь-які докази незаконного впливу з боку обвинуваченого, чи то його родичів, друзів, знайомих на свідків у справі.

Вислухавши клопотання сторін, з`ясувавши думку сторін кримінального провадження із зазначених питань, кожного окремо, проаналізувавши та співставляючи зазначені питання між собою та у сукупності з позицією сторін кримінального провадження, змістом обвинувального акту, а також вимогами КК та КПК України, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 176 КПК України передбачений перелік запобіжних заходів, одним з яких є й такий запобіжний захід, як тримання під вартою.

Згідно зі ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, інших учасників цього ж кримінального провадження;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з вимогами ст.331 КПК України до спливу продовженого строку запобіжного заходу суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

У ст. 178 КПК України передбачений перелік обставин, що враховуються судом при вирішенні питання про запобіжний захід, серед яких вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.

Згідно частини 1 статті 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; 2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; 3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

В частині 2 статті 194 КПК України закріплено, що суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачених пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

В статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Пункт 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від поваги до особистої свободи, визначеної Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей.

В правових позиціях Європейського суду з прав людини, викладених за розглянутими справами: «Шалімов проти України», «Боротюк проти України», «Харченко проти України», визначено, що:

- відповідно до п. 3 ст. 5 Конвенції по закінченню деякого часу саме тільки наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для тримання під вартою, та судові органи повинні вказати інші підстави для продовження тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані судами;

- продовження утримання під вартою може бути виправданим по тій чи іншій справі лише при наявності специфічних ознак того, що цього вимагають справжні вимоги публічного інтересу, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, мають перевагу над правилом поваги до особистої свободи;

- особа, обвинувачувана у правопорушенні, повинна бути звільнена, якщо держава не доведе існування «відповідних і достатніх» підстав для подальшого утримання під вартою. Щоб дотримати ці вимоги, судові органи мають дослідити всі факти «за» і «проти» існування реального суспільного інтересу, який, при належному обліку принципу презумпції невинності, виправдовує відступ від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях, за якими вони відмовляють у задоволенні клопотання про звільнення;

- існування обґрунтованої підозри у вчиненні тяжкого злочину спочатку може виправдовувати утримання під вартою, ... але ... тяжкість звинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів утримання під вартою»;

- при цьому існує презумпція на користь звільнення з - під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними». У всіх випадках, коли ризикам ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою інших запобіжних заходів, обвинувачений повинен бути звільнений.

Тобто Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.

Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Враховуючи зміст клопотання сторони обвинувачення про продовження строку тримання під вартою та обсяг підтвердження доказами наведених у клопотанні ризиків суд враховує, що ОСОБА_4 дійсно обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого, у разі доведеності вини обвинуваченого, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести років.

Дана обставина, на переконання прокурора, свідчить про наявність ризику переховування обвинуваченого від суду.

Разом з тим, суд не погоджується з доведеністю прокурором даного ризику, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 тривалий час, більше 10 років, має одне й те ж постійне місце проживання, родину, дружину, сумісну з нею малолітню дитину 2014 р.н., тощо.

З цього ж приводу суд враховує й той факт, що з моменту вчинення інкримінованих злочинів, обвинувачений не покидав свого постійного місця проживання, та не вчиняв жодних дій, направлених на переховування, перешкоджання слідчим органам, тощо.

Сукупність вказаних обставин дозволяє з достатньо високим ступенем ймовірності спрогнозувати, що обвинувачений ОСОБА_4 і в разі пом`якшення відносно нього запобіжного заходу, не буде переховуватися від суду.

Також, вирішуючи клопотання прокурора про запобіжний захід суд вважає, що зазначений стороною обвинувачення ризик про можливість незаконно впливати на свідків не знайшов свого підтвердження, оскільки жодних доказів на підтвердження вказаного ризику прокурором суду не надано, допитані в судовому засіданні свідки про це суд також не повідомляли.

При цьому, звертає на себе увагу й той факт, що наразі у суду відсутні данні про те, що в період досудового розслідування а також судового розгляду справи обвинувачений через третіх осіб, або опосередковано, вчиняв незаконний вплив на свідків.

Що ж стосується заявленого прокурором ризику вчинення обвинуваченим іншого кримінального злочину, то, на переконання суду, така вірогідність існує, але в незначному розмірі, з огляду на наявність у обвинуваченого постійного місця проживання, наявність постійного місця роботи у дружини обвинуваченого, та можливого приробітку, оскільки обвинувачений , мав додатковий прибуток, бо є майстром художнього татуажу, та зможе в разі потреби, матеріально забезпечить себе та свою родину, що унеможливить вчинення ним нових злочинів.

Отже, всі обставини, досліджені в судовому засіданні на час вирішення вказаного питання, в тому числі й перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою протягом, майже, пів-року, що само по собі має певний виховний момент, у своїй сукупності дають достатні підстави для вирішення питання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, але, з урахуванням кількості членів сім`ї обвинуваченого, в тому числі й наявність малолітньої дитини, хворої матері, за винятком часу, пов`язаного з пошуком роботи, виходом на роботу, з використанням електронного засобу контролю.

Приймаючи вказане рішення суд враховує, що сам по собі факт вчинення інкримінованого кримінального правопорушення та ймовірність призначення за це покарання у виді позбавлення волі, за відсутності конкретних фактів ухилення обвинуваченого від суду, переховування, впливу на свідків, перешкоджання судовому провадженню у будь-який інший спосіб, одночасно не свідчить про неможливість застосування до нього запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, зазначено, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня ( справа Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватись в світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (справа Бакчиєв проти Молдови).

Наведене дає підстави вважати, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, за винятком часу, пов`язаного з пошуком роботи, та виходом на роботу, з використанням електронного засобу контролю, може в повній мірі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 та запобігти ризику вчинення ним іншого кримінального правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176, 177, 196, 197, 331, 372 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 - відмовити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою,із визначенням застави у сумі сто тридцять шість тисяч двісті гривень, на цілодобовий домашній арешт з використанням електронного засобу контролю, строком на два місяці, а саме до 13 листопада 2021 року, включно.

Заборонити обвинуваченому ОСОБА_4 залишати житло за адресою місця проживання: АДРЕСА_1 цілодобово, за винятком часу пов`язаного з пошуком роботи, та виходом на роботу.

Зобов`язати останнього прибувати за кожною вимогою до суду.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

- не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;
- носити електронний засіб контролю;

Негайно звільнити з-під варти обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та зобов`язати його прибути до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Роз`яснити обвинуваченому, що працівники Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електроні засоби контролю.

Ухвалу в частині запобіжного заходу обвинуваченому передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1