№ 314/4029/15-к
Пр. 1-кп/336/77/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з неповною середньою освітою, розлученого, що не працює, зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

- вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03.07.1997 року за ч. 3 ст. 206, ч. 1 ст. 142, ст. 42 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

- вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.01.2002 року за ст. 94, ч. 2 ст. 185 КК України з застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України до дванадцяти років позбавлення волі, звільненого з місць позбавлення волі 28 грудня 2011 року умовно-достроково, з не відбутим строком покарання 9 місяців 21 день;

- за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 152, ч. 2 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Обвинуваченому органом досудового розслідування пред`явлено обвинувачення у замаху на статеві зносини із застосуванням фізичного насильства та відкритому викраденні чужого майна, поєднаного з насильством, яке вчинено повторно, за таких обставин.

23 червня 2015 року, приблизно о 13-00 годині, ОСОБА_5 , будучи особою раніше судимою за скоєння тяжких злочинів, судимість за які не знята та не погашена в законному порядку, пересуваючись на своєму автомобілі «ОРEL Omega», державний знак НОМЕР_1 , зупинився на зупинці маршрутного таксі, розташованій в с. Українка, Вільнянського району, Запорізької області, де запропонувавши підвезти додому, запросив до свого автомобіля потерпілу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після чого, маючи умисел, направлений на статеві зносини із застосуванням фізичного насилля, всупереч волі потерпілої, яке виразилось у тому, що останній зупинившись на грунтовій дорозі поблизу с. Камяне Вільнянського району, Запорізької області, автоматично зачинив двері вказаного транспортного засобу, чим позбавив потерпілу ОСОБА_6 особистої волі, підсів впритул до останньої, після чого обома руками почав наполегливо торкатися ніг та рук потерпілої, всупереч її волі та опору, піднімати низ її юбки, у зв`язку з чим ОСОБА_6 з метою припинити дії ОСОБА_5 , вкусила останнього за праве плече, на що ОСОБА_5 наніс один удар кулаком руки в область голови потерпілої ОСОБА_6 , яка знаходилася на задньому сидінні вказаного автомобіля. Після цього ОСОБА_5 ліктем правої руки притиснув потерпілу до спинки заднього сидіння та продовжив наполегливо з агресією торкатися ніг та рук потерпілої, з метою отримання вільного доступу до статевих органів для того щоб вступити з останньою в статеві зносини, але не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, так як потерпіла ОСОБА_6 вчинила активний опір відносно останнього.

23 червня 2015 року, приблизно о 13:00 годині, ОСОБА_5 після описаних дій, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, діючи повторно, почав вимагати видати йому мобільний телефон «Lenovo А670Т» вартістю 2500 гривень, на що ОСОБА_6 передала ОСОБА_5 зазначений мобільний телефон, чим спричинив потерпілій матеріальні збитки на суму 2500 гривень..

В подальшому ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, не маючи на те законних підстав, розпорядився викраденим ним мобільним телефоном на власний розсуд.

Дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані:

- за частиною 3 ст. 15, ч. 1 ст. 152 КК України як незакінчений замах на статеві зносини із застосуванням фізичного насильства, (згвалтування), якщо особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця;

- за частиною 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно.

Обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 в порядку ст. 34 КПК України з визначеною апеляційним судом Запорізької області підсудністю надійшов до суду 30 жовтня 2018 року та переданий в провадження судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_7 .

У зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_7 у відставку на підставі повторного автоматизованого розподілу справ 27.02.2019 року кримінальне провадження передано в провадження судді ОСОБА_1 та призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні у відповідності до ст. 314 КПК України.

В підготовчому судовому засіданні 30 листопада 2021 року сторона захисту звернулася з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за частиною 3 ст. 15, ч. 1 ст. 152 КК України у зв`язку із тим, що з дня коли сталася подія злочину, спливла давність притягнення особи до кримінальної відповідальності, яка у відповідності до ст. 49 КК України обчислюється п`ятьма роками у разі вчинення нетяжкого злочину.

Прокурор не заперечує про задоволення означеного клопотання, зауваживши на тому, що за формальними критеріями наявні матеріальні та процесуальні передумови для прийняття вказаного рішення.

Потерпіла ОСОБА_6 систематично не з`являється на виклики до суду, причини не прибуття до суду не повідомляє, означені дії свідчать про зловживання своїми обов`язками (ст. 57 КПК України). Поведінка потерпілої, яка достовірно обізнана щодо перебування кримінального провадження відносно ОСОБА_5 , в якому вона має статус потерпілої, в провадженні суду, свідчить про небажання брати участь в судовому розгляді, що суттєво впливає на розумні строки розгляду справи.

Між тим застосування наслідків спливу давності притягнення особи до кримінальної відповідальності є обов"язком суду, якщо обвинувачений проти цього не заперечує, тому суд знаходить за можливе розв"язання клопотання сторони захисту без участі потерпілої.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши доводи клопотання, суд вбачає всі підстави для задоволення клопотання, виходячи з таких міркувань.

Згідно із ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Підстави звільнення особи від кримінальної відповідальності внормовані Розділом ІХ Кримінального кодексу України.

Зокрема, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Випадки, передбачені у пункті 2 цієї частини утворюють кримінальні проступки, за які передбачено покарання у виді обмеження волі та нетяжкі злочини, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

За змістом ч. 4 ст. 12 КК України нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Інкриміновані обвинуваченому кримінально карані дії утворюють диспозицію частини третьої статті 15 і частини першої статті 152 КК України, яка в розумінні ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, а це означає, що тривалість строку звільнення від кримінальної відповідальності обчислюється п`ятьма роками від вчинення кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили.

У відповідності до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із спливом строків притягнення до цієї відповідальності є обов`язком суду, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

Таке звільнення є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 4 ст. 49 КК.

Таким чином, суд погоджується з наявними матеріальними передумовами для звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Параграфом другим Розділу 24 КПК України внормовано процедуру звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлений статтею 286 КПК України, відповідно до якої звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом.

Суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність (ч. 3 ст. 288).

Наведене правило повністю узгоджується зі змістом ч. 2 ст. 44 КК України, відповідно до якої звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюється виключно судом.

За змістом частини 3 ст. 285 КПК України підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України процесуальним наслідком звільнення особи від кримінальної відповідальності є закриття судом кримінального провадження (кримінальне провадження закривається судом, зокрема: у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності).

Наведені положення кримінального процесуального законодавства свідчать про необхідність закриття кримінального провадження відносно обвинуваченого у випадку звільнення його від кримінальної відповідальності.

Закриття кримінального провадження або ухвалення вироку з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує, як випливає із змісту частини 8 ст. 284 КПК України.

Як зазначено судом, авторами клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку із звільненням від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України є саме обвинувачений і його захисник, в добровільності волевиявлення яких переконався суд під час судового розгляду цього клопотання, що дає суду всі підстави констатувати наявність безумовної згоди ОСОБА_5 як із звільненням від кримінальної відповідальності, так і з закриттям кримінального провадження.

Суд зобов`язаний з`ясувати думку потерпілого щодо можливості звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, як випливає із змісту ч. 2 ст. 288 КПК України.

Як вже зазначено судом, розгляд клопотання сторони захисту, за згодою інших учасників процесу проводиться за відсутності потерпілої у зв`язку з її систематичною неявкою, зловживання процесуальним правами та небажанням брати участь в судовому розгляді.

Право суду закрити кримінальне провадження у підготовчому засіданні у випадках звільнення особи від кримінальної відповідальності прямо витікає із змісту пункту 2 частини 3 статті 314 КПК України, тому суд знаходить всі підстави для прийняття вказаного процесуального рішення під час підготовчого судового засідання.

Як випливає із змісту п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», у разі закриття справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

З наведених роз`яснень, які узгоджуються із змістом ст. 129 КПК України про те, що цивільний позов в кримінальному провадженні розглядається по суті лише у випадку ухвалення обвинувального вироку, постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, а в разі встановлення відсутності події кримінального правопорушення суд відмовляє в позові, слідує відсутність права суду розв`язувати цивільний позов в кримінальному провадженні, яке закривається.

Цивільний позов в цьому кримінальному провадженні не заявлений.

Запобіжний захід до обвинуваченого, інші заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Відомості щодо речових доказів суду не надані.

Підстав для розподілу процесуальних витрат, пов`язаних з проведенням судових експертиз, в силу ст. 124 КПК України немає.

Керуючись ст. ст. 284-288, 314, 395 КПК України, ст. ст. 44, 49 КК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 15 і ч. 1 ст. 152 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до відповідальності.

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 в частині обвинувачення за ч. 3 ст. 15 і ч. 1 ст. 152 КК України закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1