Справа № 368/112/22
Провадження № 1-в/368/21/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2022 р. Кагарлицький районний суд Київської області

В складі:
Головуючий суддя - ОСОБА_1
При секретарі - ОСОБА_2

З участю інших сторін провадження:
Прокурор - ОСОБА_3

представник ОСОБА_4

Засуджений - ОСОБА_5

- розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кагарлик Київської області в залі суду кримінальне провадження за за клопотанням захисника засудженого ОСОБА_5 , - адвоката ОСОБА_6 про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання у виді позбавлення волі засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, інваліда 3 ої групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до засудження проживав за адресою: АДРЕСА_2 , засудженого:
- 08.08.2017 року Бородянським районним судом Київської області за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років;
- 17.10.2017 року ухвалою апеляційного суду Київської області вирок Бородянського районного суду від 08.08.2017 року, - залищено без змін;
- 15.11.2018 року на підставі постанови Верховного суду вирок Бородянського районного суду від 08.08.2017 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 17.10.2018 року залишено без змін, -
- який відбуває основне покарання у виді позбавлення волі з 08.08.2017 року, та відбуває основне покарання у виді позбавлення волі з 27.12.2017 року в Державній установі «Кагарлицька ВК № 115», суд, -
В С Т А Н О В И В :

01.02.2022 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надішло клопотання захисника засудженого ОСОБА_5 , - адвоката ОСОБА_6 про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання у виді позбавлення волі щодо засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, інваліда 3 ої групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до засудження проживав за адресою: АДРЕСА_2 , засудженого:
- 08.08.2017 року Бородянським районним судом Київської області за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років;
- 17.10.2017 року ухвалою апеляційного суду Київської області вирок Бородянського районного суду від 08.08.2017 року, - залищено без змін;
- 15.11.2018 року на підставі постанови Верховного суду вирок Бородянського районного суду від 08.08.2017 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 17.10.2018 року залишено без змін, -
- який відбуває основне покарання у виді позбавлення волі з 08.07.2017 року та з 27.12.2017 року відбуває основне покарання у виді позбавлення волі в Державній установі «Кагарлицька ВК № 115».
Вимоги, викладені в прохальній частині клопотання, захисник засудженого обгрунтовує в мотивувальній частині клопотання наступними обставинами та нормами права:
- Вироком Бородянського районного суду Київської області від 08 серпня 2017 року ОСОБА_5 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено основне покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 17 жовтня 2017 року вирок Бородянського районного суду від 08.08.2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 15 листопада 2018 року вирок суду від 08 серпня 2017 року та ухвалу суду від 17 жовтня 2018 року залишено без змін.

Ухвалою Кагарлицького районного суду від 14 травня 2019 року зараховано засудженому ОСОБА_5 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 08.08.2017 по 17.10.2017 року у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України в розрахунок один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до ст. ст. 537, 539 КПК України під час виконання вироків суд, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, має право вирішувати такі питання, зокрема - про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

У відповідності з ч. 2 та п. 2 ч. 3 статті 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин або кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правші безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі;

ОСОБА_5 засуджений за вчинення необережного тяжкого злочину, вчиненого в стані алкогольного сп`яніння та на даний час, з урахуванням ухвали Кагарлицького районного суду від 14 травня 2019 року, відбув більше двох третин строку призначеного покарання.

Згідно наявної медичної документації ОСОБА_5 , позбавлений можливості бути працевлаштованим в місцях позбавлення волі, оскільки має тяжкі хвороби (ВІЛ, гепатит), а також йому встановлено діагноз - ускладнення остеохондрозу відділу хребта, ЗЧМТ забій головного мозку у вигляді посттравматичної енцефалопатії II ст. На даний час ОСОБА_5 є інвалідом III групи. При цьому, під час відбування покарання, останній неодноразово виявляв бажання бути працевлаштованим, однак йому було відмовлено адміністрацією колонії у зв`язку з наявніс гью тяжких хвороб.

Також, просить врахувати, що до засудження ОСОБА_5 був працевлаштованим, проживав та утримував свою матір ОСОБА_7 , яка є особою похилого віку та самостійно змушена утримувати дитину - сироту ОСОБА_8 , який є сином її померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 доньки ОСОБА_9 .

За період відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_5 свою вину у скоєному злочину повністю усвідомив, глибоко та щиро кається та своєю сумлінною поведінкою довів, що став на шлях виправлення.

Судові витрати та стягнуті вироком кошти за цивільними позовами повністю відшкодовані.

Враховуючи наведене, вважає, що на даний час наявні підстави для умовно дострокового звільнення ОСОБА_5 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, - захисник засудженого просить задовольнити вимоги, викладені в прохальній частині клопотання.

01.02.2022 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 35 КПК України для розгляду даного провадження був визначений суддя Кагарлицького районного суду ОСОБА_1 , та присвоєно справа № 368/112/22, провадження № 1 в/368/21/22.
02.02.2022 року Кагарлицьким районним судом винесено ухвалу, згідно якої:
1. Судове засідання по справі № 368/111/22, провадження № 1 в/368/21/21, за клопотанням захисника засудженого ОСОБА_5 , - адвоката ОСОБА_6 про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання у виді позбавлення волі щодо засудженого ОСОБА_5 , засудженого:
- 08.08.2017 року Бородянським районним судом Київської області за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років;
- 17.10.2017 року ухвалою апеляційного суду Київської області вирок Бородянського районного суду від 08.08.2017 року, - залищено без змін;
- 15.11.2018 року на підставі постанови Верховного суду вирок Бородянського районного суду від 08.08.2017 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 17.10.2018 року залишено без змін, -
- який відбуває основне покарання у виді позбавлення волі в Державній установі «Кагарлицька ВК № 115», -
- призначено до слухання на 13 год. 00 хв. 15.02.2022 року, та провести дистанційно в режимі відеоконференції з Державною установою ВК 115, 09214, Київська область, Кагарлицький район, с. Зікрачі.
2. Зобов`язано державну установу ВК 115 забезпечити відеоконференцзв`язок з Кагарлицьким районним судом 15.02.2022 року о 13 годині 00 хвилин.
3. Виконання ухвали суду в частині забезпечення відеозв`язку з Кагарлицьким районним судом Київської області доручено спеціалісту з інформаційних технологій Державної установи ВК 115, 09214, Київська область, Кагарлицький район, с. Зікрачі.
Застосовувані в дистанційному судовому провадженні технічні засоби і технології мають забезпечувати належну якість зображення і звуку, дотримання принципу гласності та відкритості судового провадження, а також інформаційну безпеку. Учасникам кримінального провадження має бути забезпечена можливість чути та бачити хід судового провадження, ставити запитання і отримувати відповіді, реалізовувати інші надані їм процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки, передбачені КПК України.
Хід і результати процесуальних дій, проведених у режимі відеоконференції, фіксувати за допомогою технічних засобів відеозапису.
4. Зобов`язано Державну установу ВК 115, 09214, Київська область, Кагарлицький район, с. Зікрачі, в строк до 09 год. 00 хв. 15.02.2022 року надати на адресу Кагарлицького районного суду Київської області, адреса: 09201, Київська область, м. Кагарлик, вул. Володимира Великого, будинок 3, особову справу засудженого ОСОБА_5 , - для її огляду в судовому засіданні.
5. В судове засідання викликано учасників процесу:
- засудженого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції з ДУ Кагарлицька ВК № 115, - в спецкімнаті);
- захисника засудженого, - адвоката ОСОБА_6 (в приміщенні Кагарлицького районного суду Київської області, адреса: 09201, Київська область, м. Кагарлик, вул. Володимира Великого, будинок 3);
- представника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (115)», (в режимі відеоконференції з ДУ Кагарлицька ВК № 115, - в спецкімнаті);
- прокурора Кагарлицького районного відділу Обухівської коружної прокуратури Київської області, (в приміщенні Кагарлицького районного суду Київської області, адреса: 09201, Київська область, м. Кагарлик, вул. Володимира Великого, будинок 3);
В судовому засіданні, яке відбулося 15.02.2022 року, засуджений ОСОБА_5 клопотання свого захисника підтримав, обгрунтовував свою правову позицію обставинами та нормами права, яків зазначені в мотивувальній частині клопотання його захисника про умовно дострокове звільнення.
На запитання суду засуджений ОСОБА_5 зазначив наступне:
Він не визнає того факту, що в день скоєння ДТП він перебував в стані алкогольного сп`яніння, так як він взагалі не вживає алкогольних напоїв.
Що ж до того, що у вироку Бородянського районного суду Київської області потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 зазначають, що в момент ДТП він перебував в стані алкогольного сп`яніння, - то вони його обмовили.
В подальшому потерпілий ОСОБА_10 та ОСОБА_11 обіцяли йому, що під час перегляду вироку вони будуть давати свідчення, що він не перебував в стані алкогольного сп`яніння, але потерпілий ОСОБА_10 помер, а вирок так і не переглядався.
Також він не міг перебувати в той день за кермом автомобіля, хоча свідки чомусь зазначають, що саме він перебував за кермом автомобіля під час ДТП.
В той день ніби щось трапилося з ним, - він погано пам`ятає події, тобто, - взагалі майже нічого не пам`ятає.
Вважає, що його слід звільнити з установи виконання покарань за станом здоров`я.
На неодноразові запитання суду щодо відкладення слухання кримінального провадження в зв`язку з неявкою захисника засуджений ОСОБА_5 категорично наполягав на слуханні кримінального провадження без участі адвоката, так як дана позиція погоджена ним з адвокатом.
Суд, оцінюючи показання засудженого ОСОБА_5 , - критично відноситься до його позиції про можливість застосування до нього положень ст. 81 КК України, та зазначає наступне:
Перш за все суд зазначає, що самі ж показання засудженого ОСОБА_5 є самі по собі підставою для відмови в задоволенні клопотання про його умовно дострокове звільнення, з огляду на наступне:
- так, перш за все первинною підставою для застосування до будь якого засудженого пільги, яка передбачена положенням ст. 81 КК України умовно дострокового звільнення, - є те, що засуджений свою вину у скоєному (вчиненому) злочині визнав беззаперечно, щиро кається у вчиненому.
В той же час в судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 категорично заперечує той факт, що під час скоєння ДТП (29.11.2016 року) він перебував в стані алкогольного сп`яніння, зазначаючи при цьому, що він взагалі не вживає алкогольних напоїв.
Таке твердження повністю спростовується вироком Бородянського районного суду Київської області від 08 серпня 2017 року (справа № 360/223/17 к), який набрав законної сили 17 жовтня 2017 року (з моменту винесення ухвали апеляційного суду Київської області).
Суд зазначає, що відомості, які містяться у вищевказаному вироку першої інстанції (зокрема, - у його мотивувальній частині) у відношенні засудженого (станом на даний час) ОСОБА_5 для розгляду даного кримінального провадження мають преюдиційне значення, - тобто, - такі обставини додаткового доказування не вимагають, і вважаються такими, які достеменно встановлені.
Так, перебування засудженого ОСОБА_5 в стані алкогольного сп`яніння на час скоєння ним ДТП (29.11.2016 року) в судовому засіданні підтверджені належними та допустимими доказами, - показаннями потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , та висновком судово токсикологічної експертизи № 548 від 01.12.2016 року, та висновком судово психіатричної експертизи № 25 від 12 січня 2017 року, - з яких чітко та ясно вбачається, що на час скоєнні злочину засуджений ОСОБА_5 перебував в стані простого алкогольного сп`яніння.
Той факт, що засуджений ОСОБА_5 в момент скоєння ДТП перебував за кермом автомобіля, також підтверджується вироком Бородянського районного суду Київської області від 08 серпня 2017 року, - з огляду на преюдиційність відомостей, які містяться в мотивувальній частині вироку.
Також вищевказаним вироком спростовується позиція засудженого ОСОБА_5 , що він нічого не пам`ятає в той день, що він не міг бути зща кермом автомобіля.
Так, у вищевказаному вироку суду першої інстанції, зокрема, - в мотивувальній його частині міститься посилання на висновок судово психіатричної експертизи № 25 від 12 січгя 2017 року, в якій чітко та ясно зазначено, що ОСОБА_5 під час скоєння інкримінованих йому дій психічними захворюваннями не страждав, а перебував в стані простого алкогольного сп`яніння, під час інкримінованих йому дій міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.
Також матеріалами справи спростовується та позиція засудженого ОСОБА_5 , що при перегляді вищевказаного вироку суду першої інстанції може бути спростовані ті обставини, що він перебував в стані алкогольного сп`яніння та те, що він перебував за кермом.
Так, - в матеріалах кримінального провадження міститься ухвала Апеляційного суду Київської області від 17 жовтня 2017 року, згідно резолютивної частини якої вбачається, що вирок Бородянського районного суду Київської області від 08 серпня 2017 року щодо ОСОБА_5 було залишено без змін.
Тапкож в матеріалах кримінального провадження міститься Постанова Верховного суду від 15 листопада 2018 року, згідно резолютивної частини якого - вирок Бородянського районного суду Київської області від 08 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 17 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_5 залишено без зміни, а касаційну скаргу засудженого залишено без задоволення.
Отже, вищевказаними процесуальними документами підтверджується, що вирок суду першої інстанції у відношенні ОСОБА_5 неодноразово переглядався судами (як апеляційної, так і касаційної інстанції), а тому, - обставини справи скоєння ОСОБА_5 ДТП слід вважати остаточно встановленими.
Відповідно, суд вважає, що заперечення ОСОБА_5 того факту, що під час скоєння ДТП він не перебував за кермом, не перебував при цьому в стані алкогольного сп`яніння, - не є визнання вини засудженого, а саме ж не визнання вини засудженого є прямою перепоною для застосування до такого засудженого пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення.
Окрім того, відсутність підстав для застосування до засудженого ОСОБА_5 пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення, - буде обгрунтовано судом з точки зору формально- юридичних та оціночнихї підстав для такого застосування нижче по тексту.
Як вбачається з позиції засудженого ОСОБА_5 , - він наполягає на його звільненні не з підстав застосування положення ст. 81 КК України, а з підстав незадовільного його здоров`я, - що, на думку суду, - розглядається в рамках зовсім іншого порядку провадження, а саме, - в порядку ст. 84 КК України, - в порядку звільнення від покарання за хворобою, - що є зовсім різними провадженнями.
В судовому засіданні, яке відбулося 15.02.2022 року, представник Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» ОСОБА_12 вирішення питання щзодо умовно дострокового звільнення засудженого ОСОБА_5 , - поклав на розсуд суду.
На запитання суду представник установи виконання покарань зазначив наступне:
- не може пояснити, чому при наявності 6 (шести) стягнень установою виконання покарань видано позитивно характеристику на засудженого, а тому зазначає характеристику, яка видана 11.02.2022 року за підписом начальника установи виконання покарань.
Будь яких позитивних обставин щодо особи засудженого ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначити не може.
Суд критично відноситься до позиції представника установи покарань з огляду на наступне:
- так, в характеристиці на засудженого ОСОБА_5 від 11.02.2022 року за підписом начальника ВК № 115 ОСОБА_13 зазначено наступне:
- характеристика на засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , українця, громадянина України, мас середньо-технічну освіту, не одруженого, особа з інвалідністю НІ групи, уродженця міста Києва та жителя до засудження АДРЕСА_3 , до засудження працював електриком Садівницького товариства «Імпульс», раніше не судимий.

По теперішній справі засудженого: 08.08.2017 року Бородянським районним судом Київської області за ст. 286 ч. 2 КК України до 7 років позбавлення волі.

14.05.2019 року Кагарлицьким районним судом Київської області зараховано строк попереднього ув`язнення з 08.08.2017 року по 17.10.2017 року у відповідності до ст. 72 ч. 5 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку покарання 08.08.2017 р.

Кінець строку покарання 30.05.2024 р.

1/2 строку покарання 30.1 1.2020 р.

Засуджений ОСОБА_5 міру покарання відбуває з 08.08.2017 року. За час перебування в ДУ «Київський СІЗО» характеризувався посередньо, вимог режиму утримання не порушував, дисциплінарних стягнень та заохочень не мав, до праці в СІЗО не залучався.

У державній установі Кагарлицькій виправній колонії (№ 115) відбуває покарання з 27.12.2017 року. За час відбування покарання за допущені порушення установленого порядку відбування покарання шість разів був притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Після проведеної з ним додаткової виховної роботи почав змінювати в кращу сторону своє ставлення до відбування покарання, усвідомив помилковість своїх суджень, поведінка засудженого стала право слухняною та стабільною, дисциплінарні стягнення були погашенні в законному порядку, У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктує. Дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом. Спальне місце та при ліжкову тумбочку утримує в чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд. За станом здоров`я не працевлаштований. Виконує законні вимоги персоналу установи виконання покарань. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. Виконує роботу з самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. До виконання робіт по благоустрою установи відноситься з розумною ініціативою, дотримується вимог пожежної безпеки і безпеки прані, пройшов курс з підготовки до звільнення.

Із рідними та близькими підтримує зв`язки шляхом телефонних розмов, побачень.

Паспорт громадянина України знаходиться в особові справі засудженого.

Засуджений ОСОБА_5 у розшуку не перебував.

На профілактичному обліку в установі не перебуває.

Вину у скоєному злочині, згідно вироку, визнав в повністю.

Суд зазначає, що окрім негативної характеристики, яка виразилася в тому, що засуджений ОСОБА_5 мав за час відбування покарання 6 (шість) стягнень, - більше обставин, які зазначені в характеристиці на засудженого в судовому засіданні не підтвердилося, що, на думку суду, - свідчить лише про формалізм виданої установою відбування характеристики, та намаганням в будь який спосіб домогтися звільнення такого засудженого з установи виконання покарань, - навіть його безпідставним звільненням.

Суд наголошує, що з 6 (шести) стягнень, - 3 (три) стягнення отримані засудженим за злісне, саме, - злісне порушення установленого порядку відбування покарань, - що не може позитивно характеризувати засудженого ОСОБА_5 .

Окрім того, суд критично відноситься до твердження установи покарань, яке висловлено в характеристиці, що засуджений ОСОБА_5 дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом, - адже стягнення він отримував за створення конфліктної ситуації з іншим засудженим, був відсутній без поважних причин на контрольних перевірках засуджених, відмовлявся прибирати житлову зону.

Отже, суд критично відноситься до позиції представника установи виконання покарань, яка полягає в гіпотетичному умовно достроковому звільненні засудженого ОСОБА_5 на підставі застосування до нього положень ст. 81 КК України, так як вважає, що засуджений ОСОБА_5 не заслуговує на даному етапі застосування до нього пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного судом основного покарання, так як вважає, що на даному етапі відсутні в повному об`ємі оціночні підстави для застосування до засудженого пільги.
Свою критичність суд обгрунтовує обставинами та нормами матеріального та процесуального права, які будуть вказані нижче в мотивувальній частині даної ухвали.
В судовому засіданні, яке відбулося 15.02.2022 року, прокурор Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 категорично заперечував щодо задоволення клопотання про умовно дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 .
Так, прокурор обгрунтовував свою позицію ими обставинами, що, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, та поведінки засудженого ОСОБА_5 , - засуджений не виявив ознаки щирого розкаювання у вчиненому злочині, - та фактично вину свою у скоєнні злочину, - фактично не визнав.
Суд в даному випадку позитивно відноситься до позиції прокурора, так як вважає, що позиція прокурора грунтується на положеннях КК України, КВК України в розрізі мети покарання, порядку відбування покарання, та підстав для застосування заохочень до засуджених, а тому така позиція прокурора судом сприймається такою, яка повинна братися до уваги при прийнятті законного, обгрунтованого, справедливого для всих учасників кримінального провадження рішення.
Суд, розглянувши клопотання про умовно дострокове звільнення засудженого, вислухавши засудженого, який клопотання підтримав, вислухавши думку представника установи виконання покарань, який вирішення питання поклав на розсуд суду, заслухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення клопотання, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до висовку щодо відмови в задоволенні клопотання засудженого щодо його умовно дострокового звільнення від призначеного йому судом основного покарання у виді позбавлення волі, обгрунтовуючи своє рішення наступним.
Фактині обставини справи, в становлені в судовому засіданні, та застосування до них норм матеріального та процесуального права.
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Київ, громадянин України, інвалід 3 ої групи, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , до засудження проживав за адресою: АДРЕСА_2 , засуджений:
- 08.08.2017 року Бородянським районним судом Київської області за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років;
- 17.10.2017 року ухвалою апеляційного суду Київської області вирок Бородянського районного суду від 08.08.2017 року, - залищено без змін;
- 15.11.2018 року на підставі постанови Верховного суду вирок Бородянського районного суду від 08.08.2017 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 17.10.2018 року залишено без змін, -
- який відбуває основне покарання у виді позбавлення волі з 08.08.2017 року, та відбуває основне покарання у виді позбавлення волі з 27.12.2017 року в Державній установі «Кагарлицька ВК № 115», -

Початок строку покарання: «08» серпня 2017 року.
Кінець строку покарання: «30» травня 2024 року.
1/2 строку покарання: «30» листопада 2020 року.

Станом на 156.02.2022 року невідбутий термін основного покарання у виді позбавлення волі становить 2 (два) роки 140 днів.

З огляду на матеріали кримінального провадження, досліджені в судовому засіданні, суд вважає, за час відбування покарання засуджений ОСОБА_5 мав поведінку, яка взагалі виключає застосування судом до нього пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового покарання від призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі, з огляду на наступне.
Так, з самого початку відбування покарання засуджений ОСОБА_5 мав негативну поведінку.
Так, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, засуджений під час його перебування в ДУ «Київський СІЗО» не допускав порушення правил відбування покарань, відповідно, - дисциплінарних стягнень не мав, проте, - не мав і заохочень.
По прибуттю в ДУ «КВК (№115)» отримав 6 (шість) дисциплінарних стягнень, половина з яких відноситься до злісних порушень правил відбування покарання.
Що стосується отримання засудженим вищевказаних заохочень, то суд констатує той факт, що засуджений ОСОБА_5 взагалі не отримував жодного заохочення, - що не може, на думку суду, - свідчити про позитивну характеристику засудженого ОСОБА_5 .
Окрім того, суд зазначає, що отримання заохочень не може бути достатньою підставою для застосування до засудженого пільги, яка передбачена положеннями ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення, так як суд вважає, що дану пільгу засуджений повинен отримати лише після того, як своїми діями та поведінкою доведе остаточно, що визнав свою вину, щиро кається, став на шлях виправлення та перевиховання, чого в даному випадку немає в частині щирого каяття.
Отже, з огляду на матеріали кримінального провадження, досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що за час відбування покарання засуджений ОСОБА_5 не мав поведінки, яка б достеменно свідчила б про можливість застосування до нього пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного покарання, так як суд вважає, що дану пільгу засуджений повинен довести, - окрім того, що не допускати порушень умов відбування покарання у виді позбавлення волі, отримувати заохочення, - повинен виявити ознаки щирого, а не «про очі» каяття, яке, зокрема, повинно мати вираз у щирому визнанні вини, у відшкодуванні потерпілій стороні шкоди, заподіяної злочином, намагання вибачитися в потерпілої сторони, тим паче за подіяння шкоди у виді смерті людини.
Відповідно, суд вважає, що поведінка засудженого ОСОБА_5 , який за час відбування покарання не отримував жодного зщаохочення як за добросовісне відношення до праці, так і за зразкову поведінку, та поруч з цим, - мав 6 (шість) стягнень, - виключає застосування до нього положень ст. 81 КК України на даному етапі відбування покарання.

Відповідно, за час відбування покарання засуджений ОСОБА_5 не має жодного заохочення.

На противагу вищезазначеному, за час перебування в місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_5 мав 6 (шість) стягнень:

1. 17.05.2018 р. Виявлено та вилучено мобільний телефон. Догана Начальник ВК (погашено 18.11.2018 р.)

2. 19.12.2019 р. Виявлено та вилучено сім картку. Догана Начальник ВК
(погашено 20.06.2020 р.)

3. 01.10.2020 р. Створення конфліктної ситуації з іншим ОСОБА_14 Начальник ВК
засудженим. (погашено 22.07.2021 р.)

4. 29.10.2020 р. Був відсутній без поважної причини на конт - Догана Начальник ВК
рольних перевірках засуджених. (погашено 22.07.2021 р.)

5. 29.10.2020 р. Відмовився від прибирання туалету на тери - Догана Начальник ВК
торії житлової зони згідно затвердженого (погашено 22.07.2021 р.)
графіку.

6. 21.01.2021 р. Був відсутній без поважнної причини на кон - Даогана Начальник ВК
трольних перевірках засуджених.

Відповідно, зглядаючись на вищевказані обставини справи, суд приходить до висновку, що поведінка засудженого ОСОБА_5 за період відбування покарання свідчить про ту обставину, що засуджений взагалі не починає ставати на шлях виправлення, відповідно, з огляду на обставини, які входять до блоку оціночних підстав, які судом наведено нижче, то суд вважає, що у відношенні засудженого ОСОБА_5 немає достатього обсягу правових підстав (зокрема, - оціночних) для застосування положень ст.. 81 КК України умовно дострокового звільнення від відбування основного покарання.
Суд при вирішенні даного питання керувався нормами як матеріального, так і процесуального права.
Що стосується норм матеріального права, то суд керувався наступним.
Так, згідно ст. 81 КК України (станом на 15.02.2022 року, - на час розгляду даного клопотання):
1. До осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

2. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
3. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим:
1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за необережний тяжкий злочин;

2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі;

3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

4. У разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового кримінального правопорушення суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72цього Кодексу.

Проте, до засудженого ОСОБА_5 при вирішенні питання про його умовно дострокового звільнення слід використовувати положення ст. 81 КК України, яка діяла до 17.03.2021 року, так як обвинувачений ОСОБА_5 скоїв злочин до 17.03.2021 року, - до вступу в законну силу змін та доповнень до ст. 81 КК України, - з огляду на положення ч. 2 ст. 4, ч. 2 ст. 5 КК України.
Згідно ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Згідно ч. 2 ст. 5 КК України Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотньої дії в часі.

Отже, до обвинуваченого ОСОБА_5 слід застосувати положення ст. 81 КК України, яка діяла до 17.03.2021 року, згідно якої:
1. До осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
2. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Як встановлено судом з показань представника установи виконання покарань, з матеріалів кримінального провадження, з матеріалів особової справи засудженого, засуджений ОСОБА_5 за час відбування покарання своєю поведінкою та ставленням до праці не довів ту обставину, що він остаточно став на шлях виправлення та перевиховання.
Отже, що стосується сумлінної поведінки, та добросовісного відношення до праці, то, на думку суду, такі критерії позитивної поведінки засудженого, та які є підставою для застосування положень ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, - відсутні в поведінці засудженого ОСОБА_5 , так як засуджений взагалі не має заохочень за сумлінну поведінку та добросовісне відношення до праці, при наявності 6 (шести) дисциплінарних стягнень.
3. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим:
1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин.
При вирішенні питання щодо умовно дострокового звільнення від покарання засудженого ОСОБА_5 судом було враховано формально-юридичні та оціночні підстави.
Формально - юридичні підстави передбачені ч. 3 ст. 81 КК України і пов`язуються з фактичним відбуттям засудженим ОСОБА_5 1/2 строку покарання.
Строк фактичного відбуття засудженим ОСОБА_5 певної частини призначеного йому покарання як формально-юридична підстава умовно-дострокового звільнення від відбування покарання залежить від кількох чинників.
Таким чинниками відповідно до ч. 3 ст. 81 КК України є:
а) вид (категорія) вчиненого особою злочину, визначений відповідно до ст.12 КК України;
Так, ОСОБА_5 засуджений за скоєння злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України.
Санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Відповідно, згідно з положеннями ч. 5 ст. 12 КК України, засуджений ОСОБА_5 скоїв тяжкий злочин.
Відповідно до положень ст. 25 КК України засуджений ОСОБА_5 скоїв злочин з необережності.
Отже, зглядаючись на положення ч. 5 ст. 12, ст. 25 КК України засуджений ОСОБА_5 скоїв тяжкий злочин з необережності, станом на час слухання кримінального провадження відбув більше половини строку основного покарання у виді позбавлення волі, що дає підстави для суду на час слухання даного кримінального провадження, а саме, - станом на 15.02.2022 року розглянути питання про застосування до засудженого ОСОБА_5 положення ст. 81 КК України.
З урахуванням окремих із зазначених чинників та поєднання деяких з них між собою обставин, відносно засудженого ОСОБА_5 законом встановлений загальний, (п.1 ч. 3 ст. 81 КК України), строк покарання, після фактичного відбуття якого особа може бути умовно-достроково звільнена від відбування покарання.
Отже, що стосується формально юридичних підстав щодо застосування до засудженого ОСОБА_5 положень ст. 81 КК України, то такі є в наявності.
Що ж стосується оціночних підстав умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, які передбачені ч. 2 ст. 81 КК України, (в позитивному сенсі), то суд вважає, що їх взагалі немає на даному етапі відбування покарання.
Суд на обґрунтування своєї позиції враховує ту обставину, що засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою за весь період відбування покарання в повному обсязі не довів своє виправлення та перевиховання, не виявив ознаки щирого розкаювання.
Встановлюючи ці підстави застосування ст. 81 КК України, суд, зокрема, наголошує на наступному:
Висновки про те, чи став засуджений на шлях виправлення, можливо зробити врахувавши увесь комплекс даних:

- які характеризують засудженого;

- його поведінку;

- відношення до праці;

- відношення до вчиненого злочину та його наслідків;

- наявність заохочень, їх кількість та регулярність отримання, наявність чи відсутність стягнень, тощо.

Так, що стосується даних, які характеризують особу засудженого ОСОБА_5 , його поведінку, то суд наголошує на тій обставині, що засуджений ОСОБА_5 за час відбування покарання мав різко негативну поведінку, - так як доускав зберігання заборонених предметів, конфліктував з іншими засудженими, не виконував законні рорзпорядження працівників установи виконання покарань, ігнорував обов`язкові заходи під час відбування покарання.

Що стосується відношення до праці, наявності заохочень, їх кількість та регулярність отримання, наявності чи відсутності стягнень, то суд зазначає, що, дійсно, засуджений ОСОБА_5 в силу об`єктивних обставин, - має інвалідність 3 ої групи, - обмежений у виконанні робіт, а тому за час відбування покарання не працював.

Проте, суд зазначає, що на час винесення вироку (08.08.2017 року) засуджений ОСОБА_5 мав інвалідність 2 ої групи, проте, за час перебування покарання засуджений ОСОБА_5 після чергового медичного огляду отримав 3 тю групу інвалідності, що, де юре посвідчує ту обставину, що стан здоров`я засудженого за час відбування покарання покращився, що і діло підстави медичній комісії зробити медичний висновок про присвоєння засудженому Вовку не 2 гу групу інвалідності, а 3 тю.

Присвоєння засудженому ОСОБА_5 третьої групи інвалідності підтверджується копією довідки до акта огляду медико соціальної експертної комісії серії АВ № 1046069, яка видана 10.09.2019 року, та міститься в матеріалах справи.

Також суд зазначає, що окрім отримання заохочення засудженим за добросовісне відношення до праці (в чому, дійсно, засуджений ОСОБА_5 , - обмежений), засуджений має змогу отримати заохочення за зразкову поведінку, проте, засуджений ОСОБА_5 не мав під час відбування покарання зразкової поведінки, а, навпаки, - мав негативну поведінку, яка мала прояв у вчиненнях злісних порушень правил відбування покарань.

Поруч з цим суд в даному випадку застосовує також положення п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 р. умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно достроковому звільненні від відбування основного покарання, - того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.

На додачу до відсутності заохочень за добросовісне відношення до праці, в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості щодо участі засудженого ОСОБА_5 у вирішенні питань відпочинку, побуту, впливу на інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відповідно, суд вважає, що засуджений своєю поведінкою під час відбування покарання повинен показувати приклад іншим засудженим щодо поведінки саме в установі виконання покарань, в даному ж випадку взагалі відсутні критерії та відомості, з яких можна було б встановити позитивну поведінку засудженого ОСОБА_5 в установі виконання покарань, - напроти, - є дані, які характеризують особу засудженого ОСОБА_5 лише з негативної сторони.

Що стосується відношення засудженого ОСОБА_5 до вчиненого злочину та його наслідків, то суд зазначає наступне:
- так, суд наголошує на тій обставині, що засуджений ОСОБА_5 свою вину у скоєнні злочину фактично не визнав, не визнав також і обставини вчинення ним злочину, - що, на думку суду, - є прямою підставою в задоволенні його клопотання про його умовно дострокове звільнення.

Щире каяття засудженого у вчиненому злочині повинно, на думку суду, - мати прояв в тому, що засуджений повинен просити вибачення в потерпілої сторони, робити спроби чи взагалі по можливості відшкодувати шкоду, заподіяну злочином.

Як встановлено в судовому засіданні, засуджений ОСОБА_5 взагалі не відшкодував шкоду потерпілій стороні, що, на думку суду, - не може свідчити про щире каяття засудженого, який, окрім іншого, в судовому засіданнівисловив сумніви в тому, що саме він був за керомом автомобіля під час ДТП.

На думку суду така позиція засудженого, на думку суду, - лише свідчить мниме, «про очі» розкаювання, та свідчить лише про формальність в діях засудженого, який намагається лише формально здійснити дії, які б на думку сторонньої особи свідчили б про його щире каяття.

Враховуючи вищевказані обставини, що стосуються розкаювання засудженогоВовка ОСОБА_15 , суд непереборно переконаний, що поведінка засудженого не може слугувати прикладом для поведінки для інших засуджених, адже, зглядаючись на поведінку засудженогоВовка ОСОБА_15 , - для настання підстав для умовно дострокового звільнення не обов`язково відшкодовувати шкоду, заподіяну злочином, - що, на думку суду, - є неприпустимим.

Додатково суд зазначає, - щодо відсутності діючих стягнень, на яких так акцентував увагу засуджений ОСОБА_5 , то така обставина сама по собі не може свідчити про виправлення засудженого, оскільки сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку, визначеними статтями 67, 130 КВК України, але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених. При цьому, під сумлінною поведінкою слід розуміти зразкове додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відсутність порушень дисципліни.

В даному ж випадку з вищевказаного переліку обставин, які є підставою для застосування положень ст. 81 КК України до засуджених, в діях засудженого ОСОБА_5 відсутні будь які позитивні моменти, а навпаки, - має місце отримання дисциплінарних стягнень (в значній кількості) при повній відсутності заохочень.

Що ж стосується участі у самодіяльних організаціях, безперечного виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисної ініціативи, соціальної активності, участі у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, - то таких даних в матеріалах справи немає.

Суд також зазначає, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання відповідно до ст. 9 КВК України є обов`язком засудженого, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним.
В даному ж випадку суд зазначає, що взагалі відсутні ознаки виправлення та перевиховання засудженого ОСОБА_5 .
Відповідно, суд вважає, що дії засудженого ОСОБА_5 не відповідають вимогам щодо застосування положень, які передбачені ст.. 81 КК України та невідповідають положенням ст.. 9 КВК України.
Обставини справи свідчать лише про повну відсутність позитивних чинників, які впливають на застосування положень ст. 81 КК України, - при наявності цілого комплексу негативних чинників, - які виключають застосування до засудженого ОСОБА_5 положень ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від відбування призначеного покарання.
Крім того, щодо свого висновку щодо відсутності в повному обсязі підстав для застосування до засудженого ОСОБА_5 пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від відбування покарання суд застосовував положення ст. 6 КВК України.
Так, згідно ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно, зглядаючись на вищевказані норми права, суд вважає, що для застосування пільги, яка передбачена ст. 81 КК України необхідно, щоб в діях засудженого, який відбуває покарання, однозначно були в наявності ознаки ресоціалізації.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив, відношення до скоєного злочину, та його наслідків.

Отже, обставини справи, які судом зазначені вище, не свідчать, на думку суду, про щире розкаювання засудженогоВовка ОСОБА_15 , які спрямовані на його виправлення та перевиховання, про наявність дійсного (а не про очі) процесу ресоціалізації.

Поведінка засудженого ОСОБА_5 під час відбування основного покарання у виді позбавлення волі свідчить лише про його негативну поведінку, яка щедо змінилася в останній час, що має вираз у відсутності діючих дисциплінарних стягнень, проте, - суд ще раз наголошує на тій обставині, що наявність самого факту правослухняної поведінки під час відбування покарання не є безумовною підставою для умовно дострокового звільнення засуджених, зокрема, ОСОБА_5 , - в даному випадку, так як така поведінка є обов`язком засудженого, який покладається на засудженого на весь період відбування покарання.

Окрім того, суд звертає увагу на наступні обставини справи, що стосуються тяжкості скоєного злочину, його наслідків, обставини скоєного злочину, та наслідків скоєного злочину, відношення засудженого ОСОБА_5 до скоєного злочину, його наслідків:
- як вбачається з мотивувальної частини вироку Бородянського районного суду Київської області від 08.08.2017 року, внаслідок злочину, який скоїв засуджений ОСОБА_5 , - настала смерть однієї людини, а двоє потерпілих отримали тяжкі тілесні ушкодження.

Так, згідно резолютивної частини вироку ОСОБА_5 засуджено до основного покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

З вищевказаного розміру призначеного покарання у виді позбавлення волі у засудженого ОСОБА_5 станом на час слухання даного подання залишилося невідбутим покарання у виді позбавлення волі строком 2 роки 104 дні, а тому, на думку суду, враховуючи повне невідшкодування шкоди, заподіяної злочином, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, завдання збитків у виді смерті однієї людини, та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ще двом людям, - застосування умовно дострокового звільнення буде неспіврозмірним тяжкості вчиненого злочину (вчинено тяжкий злочин, що потягнуло за собою смерть людини та спричинення тяжких тілесних ушкоджень двом людям), буде неспіврозмірним невідбутій частині покарання;

- у поведінці засудженого ОСОБА_5 відсутні ознаки визнання вини та щирого каяття.

Так, суд вважає, що у разі щирого каяття та визнання вини винна особа апріорі буде намагатися відшкодувати шкоду, заподіяну злочином, буде намагатися каятися, просити вибачення у потерпілої сторони, напроти, - засуджений ОСОБА_5 фактично заперечує свою вину у скоєнні злочину, проігнорував повністю інтереси потерпілої сторони, не відшкодував шкоду, заподіяну злочином, не розкаявся, не попросив вибачення в потерпілої сторони, не виявив ознаки щирого каяття та визнання вини в судовому засіданні, його позиція грунтувалася лише на тій обставині, що він непрацездатний, та те, що він не має діючих стягнень, та настав час, коли можна застосовувати до нього положення ст. 81 КК України;

Відповідно, суд вважає, що:
- застосування до засудженого ОСОБА_5 пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення на даному етапі відбування покарання, (при залишку невідбутого покарання у виді позбавлення волі строком 2 роки 104 дні), - є неспіврозмірним з наслідками, які заподіяні злочином, не відповідатиме тяжкості вчиненого злочину, та обставинам його вчинення, поведінці засудженого під час відбування покарання в частині щирого каяття;

- засуджений за час відбування покарання взагалі не мав заохочень, та поруч з цим має значну кількість стягнень 6 (шість), хоча вони зняті та погашені в установленому законом порядку, проте, - вищевказане, на думку суду, - свідчить про лише негативну поведінку засудженого ОСОБА_5 на протязі переважного часу відбування покарання, а те, що засуджений ОСОБА_5 не має діючих стягнень, це, на думку суду, - свідчить лише прол намагання засудженого мати поведінку - з метою досягнення формально - юридичних підстав для застосування пільги, - без досягнення наявності оціночних підстав для застосування пільги, які, на думку суду, також мають значне значення при вирішенні питання про застосування до засудженого пільги у виді умовно дострокового звільнення від призначеного судом основного покарання, зокрема, суд вважає, що в даному випадку відсутня така оціночна підстава, як реальне, щире каяття засудженого у вчиненому злочині;

- поведінка засудженого ОСОБА_5 в частині щирого каяття не може бути прикладом для поведінки інших засуджених;

- засуджений ОСОБА_5 взагалі не отримував заохочень, мав негативну поведінку в установі виконання покарань, відповідно, - не приймав активної участі в суспільному житті колонії;

- суд, з огляду на вищевказані обставини справи, - критично відноситься до висновків адміністрації колонії про те, що засуджений ОСОБА_5 заслуговує на застосування до нього пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі.

Отже, вищевказані обставини не дають можливості суду застосувати до засудженого ОСОБА_5 пільгу, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від відбування основного покарання у виді позбавлення волі.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність лише формально-юридичних, проте, відсутність в повному обсязі оціночних підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, тому суд приймає рішення про відмову в задоволенні клопотання щодо умовно дострокового звільнення засудженого ОСОБА_5 від призначеного покарання у вигляді позбавлення волі.
При вирішенні даного питання судом було застосовано положення ППВСУ від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.»
Суд вважає, що застосування до засудженого ОСОБА_5 положення ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного покарання у виді позбавлення волі на даній стадії відбування покарання буде суперечити реалізації принципу невідворотності покарання особи за вчинений злочин, даним рішенням суду не буде виконана мета кримінального покарання - як її каральної так і виправної складової, тобто, на думку суду, застосування положень ст. 81 КК України до засудженого ОСОБА_5 є необґрунтованим, та є передчасним на даному етапі відбування покарання.
Що стосується застосування норм процесуального права, то в даному випадку суд застосував ст..ст. 537, 539 КПК України.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України має право вирішувати питання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання.
Згідно ст.. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням ( поданням ) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Відповідно, суд при винесенні даної ухвали враховував ті обставини, що у діях засудженого ОСОБА_5 відсутні достатні ознаки ресоціалізації, засуджений ОСОБА_5 , як вбачається з матеріалів провадження та його поведінки в судовому засіданні, - взагалі не розкаявся у скоєному злочині, мав різко негативну поведінку під час відбування покарання, а тому суд вважає, що умовно дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 на даному етапі не відповідатиме тяжкості вчиненого злочину, обставинам його вчинення, наслідкам вчиненого злочину, - що, на думку суду, - є безумовною підставою для відмови в задоволенні клопотанняпро умовно дострокове звільнення.
Що ж стосується тієї обставини, що в матеріалах кримінального провадження міститься документація, яка засвідчує, що в засудженого ОСОБА_5 є ВІЛ, та гепатит, - то суд вважає, що дані обставини ніяким чином не можуть вплинути на процес умовно дострокового звільнення засудженого ОСОБА_5 на підставі ст. 81 КК України, так як на підставі положень даної норми матеріального права звільняються засуджені не за станом здоров`я, а з врахуванням зовсім інших чинників, - з урахуванням терміну відбутого покарання, їхньої поведінки в умовах установ виконання покарань.
Законодавцем чітко передбачена норма матеріального права, яка регулює звільнення засуджених осіб від покарання в зв`язку з хворобою, - це ст. 84 КК України.
Так, згідно ч.ч. 1, 2 ст. 84 КК України:
Звільняється від покарання особа, яка під час його відбування захворіла на психічну хворобу, що позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними. До такої особи можуть застосовуватися примусові заходи медичного характеру відповідно до статей 92-95 цього Кодексу.

Особа, яка після вчинення кримінального правопорушення або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.

Також при вирішенні питання про звільнення засудженого від відбування покарання суд керується чітко переліком захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від відбування подальшого покарання, в якому зазначено:
1. Туберкульоз.
1. Прогресуючий двосторонній фіброзно-кавернозний туберкульоз легенів або хронічна тотальна емпієма плеври з бронхіальним свищем та явищами легенево-серцевої недостатності II, III ступенів.
Характеризується наявністю основної фіброзної каверни чи тотальної емпієми плеври з бронхіальним свищем і додатково сформованих фіброзних каверн у тій самій легені, де локалізується основний процес, або в іншій. При цьому відзначаються осередки бронхогенної дисемінації в обох легенях, більш чи менш виражений фіброз (цироз), плевральні накладання, вторинна емфізема, бронхоектази, пневмосклероз та інші прояви хронічного легеневого процесу, поява нових осередків бронхогенної дисемінації й утворення свіжих каверн на тлі адекватної антибактеріальної терапії. Такий процес є кінцевим етапом різних форм туберкульозу легень при його несприятливому перебігу і ускладнюється легенево-серцевою недостатністю II, III ступенів, періодичними кровохарканнями або легеневими кровотечами з постійним виділенням з мокротиння мікобактерій туберкульозу.

При діагностиці прогресуючого двостороннього фіброзно-кавернозного туберкульозу легенів або хронічної емпієми слід ураховувати наявність в анамнезі довготривалого туберкульозного процесу, що супроводжується періодичними загостреннями, стійкою втратою працездатності.

При рентгенографічних та томографічних дослідженнях, які є обов`язковими, виявляються виражені деструктивні і фіброзні зміни легеневої тканини. При цьому повинно бути також клініко- лабораторне підтвердження наявності процесу та супровідних ускладнень.

2. Прогресуючий інфільтративний туберкульоз легенів (казеозна пневмонія) з проявами легенево-серцевої недостатності III ступеня.
Характеризується наявністю субтотального ураження однієї легені із швидким розвитком велетенських та численних каверн, тяжким станом хворого, вираженими симптомами інтоксикації і легенево-серцевої недостатності III ступеня на тлі адекватної антибактеріальної терапії. При цьому мають місце осередки бронхогенної дисемінації в обох легенях, легеневі кровотечі (кровохаркання) з постійним виділенням мокротиння мікобактерій туберкульозу.

Для обґрунтування цього діагнозу обов`язково потрібно проводити рентгенографічні дослідження легенів, а також клініко-лабораторне обстеження.

3. Прогресуючий деструктивний туберкульоз хребта, великих кісток та суглобів, ускладнений амілоїдозом внутрішніх органів, двосторонній кавернозний туберкульоз нирок, ускладнений специфічним процесом сечовивідних шляхів і розвитком хронічної ниркової недостатності в термінальній стадії, що супроводжується цілковитою і стійкою втратою працездатності.
Характеризується великими порушеннями у місці враження та дистрофічними змінами всіх тканин і органів. Утворюються рубцеві спайки, рубцеві переродження суглобових сумок, які призводять до артрогенних контрактур.

При спондиліті часто мають місце туберкульозні абсцеси, спастичні паралічі, спинномозкові розлади.

Діагностика кістково-суглобового туберкульозу грунтується на даних клінічного та біохімічного досліджень крові, проби Коха, туберкулінових проб; дослідження гною туберкульозного абсцесу, випоту з уражених суглобів шляхом посіву; цитодіагностики регіонарних лімфатичних вузлів і суглобного випоту; рентгенографії в двох проекціях (прямій та бічній).

Діагностика прогресуючого туберкульозу сечової системи ґрунтується на даних клінічного аналізу сечі (характерно - піурія, протеїнурія, ізостенурія, циліндрурія), обов`язкової оглядової рентгенографії області нирок та сечового міхура, екскреторної урографії, цистоскопії і ретроградної пієлографії.

4. Формулювання діагнозу туберкульозу необхідно робити в такій послідовності: тип туберкульозного процесу (у вигляді абревіатури із зазначенням дати його встановлення), клінічна форма, локалізація ураження, деструкція (фаза процесу), метод підтвердження діагнозу (МБТ+ або МБТ-, ГІСТ+ або ГІСТ-), наявність резистентності до протитуберкульозних препаратів ("Резист. І" і "Резист. II"), ускладнення.

2. Інфекція вірусу імунодефіциту людини (ВІЛ/СНІД)
1. IV клінічна стадія (абсолютна кількість СД-4 <200 кл/мкл).
Характеризується такими опортуністичними захворюваннями та станами:

1) синдром виснаження (кахексії) на тлі ВІЛ-інфекції (втрата ваги більше 10 % від початкової) та/або немотивована хронічна (більше місяця) діарея або хронічна слабкість у поєднанні з тривалою (більше місяця) невмотивованою підвищеною температурою тіла;

2) пневмоцистна пневмонія (збудник Pneumocystis carinii);

3) токсоплазмоз;

4) криптоспоридіоз з діареєю тривалістю більше місяця;

5) позалегеневий криптококоз;

6) цитомегаловірусна інфекція з ураженням будь-яких органів, крім печінки, селезінки або лімфатичних вузлів;

7) інфекція, викликана вірусом простого герпесу з ураженням внутрішніх органів або хронічним (більше місяця) ураженням шкіри та слизових оболонок;

8) ВІЛ-асоційована енцефалопатія;

9) будь-який дисемінований ендемічний мікоз (наприклад, гістоплазмоз, кокцидіоїдомікоз);

10) кандидоз стравоходу, трахеї, бронхів або легенів;

11) дисемінована інфекція, викликана атиповими видами мікобактерій;

12) сальмонельозна септицемія (крім Salmonella thyphi, збудника черевного тифу);

13) позалегеневий туберкульоз;

14) легеневий туберкульоз;

15) лімфома;

16) саркома Капоші і ВІЛ-асоційовані злоякісні новоутворення (інвазивний рак шийки матки, карцинома прямої кишки);

17) ВІЛ-асоційована кардіоміопатія;

18) ВІЛ-асоційована нефропатія;

19) вісцеральний лейшманіоз;

20) хронічний ізоспороз.

3. Лепра.
1. Лепроматозна погранична форма.

2. Туберкулоїдна та недиференційована форми за наявності поширених проявів на шкірі, наявності мікобактерій із зскрібка з носа.

4. Новоутворення
1. Новоутворення IV стадії за міжнародною класифікацією ТТЧМ (з гістологічним та морфологічним підтвердженнями).

2. Гострі лейкози (з гістологічним та морфологічним підтвердженнями).

3. Хронічні лейкози, термінальна стадія (з гістологічним та морфологічним підтвердженнями).

4. Лімфоми, термінальна стадія (з гістологічним та морфологічним підтвердженнями).

5. Хвороби ендокринної системи.
1. Цукровий діабет, інсулінозалежний тип (доза інсуліну понад 60 од. на добу), важкий перебіг з нахилом до кетоацидозу і наявністю вираженої макроангіопатії, ретинопатії, полінейропатії.

2. Синдром Іценка-Кушинга та хвороба Іценка-Кушинга з різко вираженими ускладненнями: патологічні переломи трубчастих кісток або хребта, атрофія м`язів; кардіоміопатія з недостатністю кровообігу III ступеня; порушення мозкового кровообігу з глибокими стійкими руховими порушеннями двох або більше кінцівок.

3. Гіпофізарна недостатність (хвороба Сімондса) у стадії кахексії.

6. Психічні розлади.
1. Деменції:

1) деменція при хворобі Альцгеймера середнього та важкого ступенів;

2) деменція при хворобі Піка;

3) деменція важкого ступеня при: хворобі Гентінгтона, хворобі Паркінсона, нейроінфекції, сифілісі та прогресивному паралічі, травмах головного мозку, епілепсії, судинних захворюваннях, пресенильна та сенильна деменції.

2. Амнестичний синдром органічного походження, не обумовлений алкоголем або іншими психоактивними речовинами, у зв`язку з: травмами головного мозку, судинними захворюваннями, епілепсією, новоутвореннями головного мозку, нейросифілісом, нейроінфекціями, іншими захворюваннями.

3. Психотичні стани органічного походження:

1) галюциноз органічного походження;

2) кататонічний стан органічного походження;

3) маячний (шизофреноподібний) стан органічного походження.

4. Шизофренія, шизотипічні та маячні розлади:

1) шизофренія параноїдна, гебефренна, кататонічна, недиференційована безперервна з наростаючим дефектом;

2) шизотипний розлад;

3) хронічні маячні розлади.

5. Біполярні афективні розлади, рекурентні депресивні розлади - епізод важкої депресії з психотичними симптомами, суїцидальним ризиком.

Розлади особистості та поведінки органічної етіології, обумовлені хворобою, ушкодженням чи дисфункцією головного мозку - нейроінфекції, дегенеративні ураження головного мозку, судинні захворювання головного мозку, епілепсія, інші органічні ушкодження головного мозку.

Розлади особистості у стані важкої декомпенсації із загрозою ауто- чи гетероагресії - параноїдний розлад особистості, шизоїдний розлад особистості, дисоціальний розлад особистості, емоційно нестабільний розлад особистості, імпульсивний розлад особистості, істеричний розлад особистості, ананкастний розлад особистості.

7. Хвороби нервової системи та органів чуття.
1. Хвороба Альцгеймера та інші дегенеративні хвороби нервової системи за наявності вираженої деменції

2. Геміплегії, параплегії, глибокі геміпарези та парапарези з розповсюдженими розладами чутливості, розладами функцій тазових органів, трофічними порушеннями, вираженим акінетикоригідним синдромом.

3. Повна сліпота, а також стан, коли на ґрунті стійких патологічних змін гострота зору ока, що краще бачить, не перевищує 0,03 і вона не може бути коригована або коли поле зору обох очей концентрично звужене до 10°.

8. Хвороби органів кровообігу.
1. Усі хвороби серця з хронічною серцевою недостатністю (СН) ІІБ - III стадій.

2. Загрозливі шлуночкові аритмії високих градацій (III - V класи за Лауном) на тлі ішемії міокарда та зниженої систолічної функції лівого шлуночка.

9. Хвороби органів дихання.
Усі захворювання органів дихання з легеневою недостатністю III стадії.

10. Хвороби органів травлення.
1. Цирози печінки різної етіології у стадії декомпенсації.

2. Печінкова недостатність III, IV стадій.

3. Порушення всмоктування в кишечнику в стадії кахексії за наявності білкової недостатності.

11. Хвороби нирок.
Хронічні хвороби нирок IV, V стадій.

12. Хвороби кістково-м`язової системи та сполучної тканини.
Усі хвороби кістково-м`язової системи та сполучної тканини з невпинно прогресуючим генералізованим процесом за наявності хронічної хвороби нирок IV, V стадій чи недостатності кровообігу III стадії, або стійким вогнищевим ураженням центральної нервової системи (геміплегії, параплегії, геміпарези, парапарези), або генералізованим ураженням поперечної мускулатури з дисфагією, дизартрією.

13. Хвороби обміну.
Подагра з подагричною нефропатією і хронічною хворобою нирок IV, V стадій.

14. Анатомічні дефекти внаслідок захворювання чи травми

Висока ампутація верхніх або нижніх кінцівок, а також поєднання високих ампутацій однієї верхньої і однієї нижньої кінцівок.

15. Променева хвороба.
1. Гостра променева хвороба:

1) гостра променева хвороба в період розпалу будь-якого ступеня тяжкості (І - IV);

2) місцеві променеві ураження шкіри в період розпалу при тяжкості І - IV ступенів;

3) наслідки гострої променевої хвороби.

Астенічний синдром з підвищеним виснаженням та функціональною недостатністю регуляторних систем (перш за все нервової і судинної).

Ознаки органічного ураження нервової та судинної систем з порушенням мозкового периферійного кровообігу.

Нестабільність показників периферійної крові: виражений цитопенічний синдром з ознаками гіпоплазії кісткового мозку (кількість лейкоцитів менше ніж 3,0 х 109, кількість тромбоцитів менше ніж 1,5 х 1012 в/л).

Глибокі трофічні, дегенеративні та склеротичні місцеві зміни, різні радіаційні виразки, больовий синдром.

Контрактури та ампутаційні дефекти.

Променева катаракта III стадії з гостротою зору на кращому оці 0,1 - 0,5.

2. Хронічна променева хвороба періоду формування II - IV ступенів тяжкості і подальший період (стадія прогресування).

3. Різні променеві ефекти (злоякісні новоутворення кровотворної та кісткової тканин, легенів, печінки).

Примітка.
У разі виникнення таких захворювань, як СНІД, променева хвороба, лепра тощо, що потребують спеціальних і складних методів обстеження, діагнози установлюються комісією з обов`язковим залученням фахівців відповідного профілю лікарняних закладів устнов виконання покарань і державних та комунальних закладів охорони здоров`я.
Також суд зазначає, що існує затверджений порядок підготовки та подання до суду матеріалів для вирішення питання про звільнення засуджених від подальшого відбування за хворобою, згідно з яким:
1. Медичному обстеженню з метою підготовки та подання до суду матеріалів для вирішення питання про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання підлягають засуджені, які захворіли в УВП, а також особи, які захворіли до засудження, але їх хвороби внаслідок прогресування набули характеру, зазначеного в переліку хвороб, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, згідно здодатком 13 до цього Порядку (далі - Перелік хвороб).

2. Медичний огляд засуджених осіб проводиться лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я ДКВС, у разі неможливості перенаправлення хворого засудженого до закладу охорони здоров`я ДКВС медичний огляд засуджених осіб проводиться лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я державної або комунальної форм власності після обов`язкового лікування і обстеження хворого в стаціонарних умовах закладів охорони здоров`я ДКВС або закладів охорони здоров`я державної або комунальної форм власності з урахуванням результатів його медичного обстеження, проведеного лікування та заключного діагнозу.

3. У закладах охорони здоров`я ДКВС склад лікарсько-консультативної комісії визначається та затверджується директором ЦОЗ ДКВС, у закладах охорони здоров`я державної або комунальної форм власності - керівником цього закладу.

4. До складу лікарсько-консультативної комісії входять голова комісії - керівник закладу охорони здоров`я ДКВС та не менше трьох лікарів.

5. Матеріали на засуджених, хворих на психічні розлади, розглядаються за наявності форми № 101/о "Акт психіатричного огляду засудженого", затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 29 грудня 2000 року № 369 "Про затвердження форм медичної облікової документації, що використовується в стаціонарах і поліклініках (амбулаторіях)", в стаціонарних умовах спеціалізованої психіатричної лікарні (відділення) ДКВС.

6. За наявності у засудженого ознак хвороби, визначеної Переліком хвороб, лікуючий лікар невідкладно складає медичний висновок, який погоджує завідувач відповідного закладу охорони здоров`я ДКВС.

Завідувач закладу охорони здоров`я спільно з лікуючим лікарем забезпечують направлення хворого засудженого, а також необхідної медичної документації на найближче засідання лікарсько-консультативної комісії.

З урахуванням результатів особистого медичного огляду хворого засудженого, вивчення даних медичної облікової документації щодо обстеження, лікування, надання рекомендацій тощо лікарсько-консультативна комісія негайно складає висновок лікарсько-консультативної комісії про медичний огляд засудженого щодо наявності захворювання, визначеного Переліком хвороб, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, за формою, наведеною в додатку 14 до цього Порядку (далі - висновок щодо наявності захворювання, визначеного Переліком хвороб).

7. Голова комісії невідкладно ознайомлює з висновком щодо наявності захворювання, визначеного Переліком хвороб засудженого, про що у медичній карті стаціонарного хворого № 003/о робиться відмітка та ставиться підпис засудженого.

8. Якщо засуджений за станом здоров`я не може власноруч поставити підпис, про це умедичній карті стаціонарного хворого № 003/о робиться відмітка із зазначенням причини.

9. Висновок щодо наявності захворювання, визначеного Переліком хвороб не пізніше наступного робочого дня після огляду засудженого передається до УВП, у якій обліковується такий хворий засуджений на дату огляду цією комісією.

10. Облік засуджених, які пройшли огляд лікарсько-консультативною комісією, ведеться у журналі обліку засуджених, стосовно яких встановлено наявність підстав для подання до суду матеріалів про звільнення від подальшого відбування покарання за хворобою, за формою, наведеною в додатку 15 до цього Порядку.

11. На підставі висновку щодо наявності захворювання, визначеного Переліком хвороб, адміністрація УВП, у якій обліковується засуджений, протягом доби після отримання зазначеного висновку готує подання до суду про вирішення питання для звільнення засудженого від відбування покарання за хворобою.
12. До подання додаються особова справа засудженого і висновок щодо наявності захворювання, визначеного Переліком хвороб.

13. Засуджений, щодо якого встановлено наявність підстав для подання до суду матеріалів про звільнення від подальшого відбування покарання за хворобою, залишається у закладі охорони здоров`я ДКВС або закладі охорони здоров`я державної чи комунальної форм власності до прийняття судом остаточного рішення. У разі прийняття судом рішення про звільнення засуджений звільняється безпосередньо із закладу охорони здоров`я ДКВС або закладу охорони здоров`я державної чи комунальної форм власності.

14. У разі звільнення засудженого від подальшого відбування покарання у зв`язку із психічним розладом до нього судом можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

15. У разі прийняття судом рішення про відмову у задоволенні подання про звільнення засудженого за хворобою такий засуджений з урахуванням його стану здоров`я продовжує лікування у закладі охорони здоров`я ДКВС або іншому закладі охорони здоров`я державної чи комунальної форм власності або повертається до УВП, з якої він прибув.

16. У разі погіршення стану здоров`я засудженого, якому суд відмовив у звільненні від подальшого відбування покарання за хворобою на підставі повторного висновку лікарсько-консультативної комісії, адміністрація УВП, у якій обліковується засуджений, протягом доби після отримання такого висновку готує подання до суду про вирішення питання для звільнення засудженого від відбування покарання за хворобою.

З огляду на вищевказані положення норм галузевого права, суд зазначає, що в рамках даного кримінального провадження питання про звільнення від подальшого відбування покарання засудженого ОСОБА_5 на підставі наявності його заховрювання не може розглядатися а тому не розглядається, що ж до питання звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування подальшого основного покарання у виді позбавлення волі на підставі положень ст. 81 КК України, - слід відмовити, що судом обгрунтовано вище по тексту в мотивувальній частині даної ухвали.
Отже, при винесені ухвали щодо засудженого ОСОБА_5 суд керувався Конституцією України, нормами діючого КПК України, КК України, КВК України.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 6, 9 КВК України, ст.ст. 12, 81, ч. 2 ст. 286 КК України, ч. 2 ст. 369, 370 372, 537, 539 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
В задоволенні клопотання захисника засудженого ОСОБА_5 , - адвоката ОСОБА_6 про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання у виді позбавлення волі засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, інваліда 3 ої групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до засудження проживав за адресою: АДРЕСА_2 , засудженого:
- 08.08.2017 року Бородянським районним судом Київської області за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років;
- 17.10.2017 року ухвалою апеляційного суду Київської області вирок Бородянського районного суду від 08.08.2017 року, - залищено без змін;
- 15.11.2018 року на підставі постанови Верховного суду вирок Бородянського районного суду від 08.08.2017 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 17.10.2018 року залишено без змін, -
- який відбуває основне покарання у виді позбавлення волі з 08.08.2017 року, та відбуває основне покарання у виді позбавлення волі з 27.12.2017 року в Державній установі «Кагарлицька ВК № 115», - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Кагарлицький районний суд протягом 7 діб, а засудженим, - протягом 7 діб з моменту отримання повного тексту ухвали.

Суддя ОСОБА_1