Справа №577/4785/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/629/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних провадженнях
УХВАЛА
Іменем України

11 лютого 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 577/4785/21 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 08.11.2021, якою засудженого ОСОБА_7 звільнено умовно-достроково від відбування покарання,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

установила:

В поданій апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_11 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_9 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, оскільки ОСОБА_9 станом на час постановлення ухвали судом першої інстанції не відбув 3/4 покарання у виді обмеження волі, заміненого з позбавлення волі в порядку ст. 82 КК, а поведінка засудженого протягом всього строку відбування покарання не свідчить про його реальне виправлення.

06.10.2021 до Конотопського міськрайонного суду Сумської області із заявою звернувся засуджений ОСОБА_9 , в якій просив звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 08.11.2021 заяву засудженого було задоволено і постановлено звільнити ОСОБА_9 умовно-достроково від відбування покарання, призначеного вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14.02.2011 на невідбуту частину покарання у виді 2-х років 3-х місяців 15 днів. Своє рішення суд першої інстанції умотивував тим, що засуджений ОСОБА_9 своїм ставленням до праці та поведінкою довів своє виправлення.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи прокурора ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив скасувати ухвалу суду і відмовити засудженого в умовно-достроковому звільненні, доводи засудженого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 про залишення ухвали суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_9 засуджений вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14.02.2011 за п. 1 ч. 2 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років, а ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 09.10.2019 на підставі ст. 82 КК невідбуту частину покарання замінено на більш м`яке покарання у виді 4 років 6 місяців 11 днів обмеження волі.

На час розгляду клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання в суді першої інстанції останній відбув 3/4 строку призначеного йому за вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14.02.2011 покарання.

Відповідно ч. 5 ст. 82 КК, до осіб, яким покарання замінене більш м`яким, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення за правилами, передбаченими ст. 81 цього Кодексу. При цьому умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин (п. 3 ч. 3 ст. 81 КК).

Відповідно до загальних засад кримінального провадження, викладених у ч. 1 ст. 7 КПК, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати, крім іншого, таким загальним засадам кримінального провадження як верховенство права (п. 1) та законність (п. 2). Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (ч. 1 і ч. 2 ст.) 8 КПК.

Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог КУ, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана ВРУ, вимог інших актів законодавства. Закони та інші нормативно-правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати КПК. При здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить КПК. У разі якщо норми КПК суперечать міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана ВРУ, застосовуються положення відповідного міжнародного договору України. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ. У випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу (ч. 1, ч. 3-6 ст. 9 КПК).

На національному рівні КСУ у своєму рішенні від 29.06.2010 у справі № 17-рп/2010 за конституційним поданням Уповноваженого ВРУ з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 п.п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5 рп/2005 той же Суд вказав, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5).

Аналогічним рішенням від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine), ЄСПЛ визначив концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб «він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід», тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

«Якість закону» є автономним поняттям, створеним ЄСПЛ у процесі тлумачення положень Конвенції, вимоги до якого добре проілюстровані також і у справі «Корецький та інші проти України» (Koretskyy and Оthers v. Ukraine), 03.04.2008, п. 47-47, заява № 40269/02), де Суд дійшов такого висновку: «навіть припускаючи, що положення закону було правильно розтлумачене судами та втручання базувалося на формальній підставі, закріпленій у національному законодавстві», та черговий раз нагадав, що «вислів «передбачений законом» у п. 2 ст. 11 Конвенції не тільки вимагає, аби дія, яка оскаржується, була передбачена національним законодавством, а й також містить вимогу щодо якості закону».

У справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and Others v. the United Kingdom), 23.09.1998, п. 54) ЄСПЛ наголосив, що «Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба з належною порадою, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія. Вислови «законний» та «згідно з процедурою, встановленою законом», зумовлюють повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права». При цьому ЄСПЛ неодноразово зверталась увага на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу «правової визначеності» (п. 31 рішення у справі «Ракевич проти Росії» (Rakevich v. Russia); п. 109 рішення у справі «Церква Бесарабської Митрополії та інші проти Молдови» (Metropolitan Church of Bessarabia and Others v. Moldova); п. 53 рішення у справі «Єлоєв проти України» (Yeloyev v. Ukraine); п. 19 рішення у справі «Новік проти України» (Novik v. Ukraine).

Виходячи із системного аналізу вказаного вище кримінального законодавства України, судової практики КСУ та рішень ЄСПЛ, колегія суддів вважає, що у випадку заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, строк, передбачений п. 3 ч. 3 ст. 81 КК, повинен рахуватися саме з моменту початку строку відбування покарання, призначеного вироком суду, а не після заміни покарання в порядку виконання вироку, оскільки іншого порядку обрахунку строку, після відбуття якого можуть бути застосовані положення ч. 1 ст. 81 КК законодавцем не передбачено, і така позиція не суперечить принципу правової визначеності, який є невід`ємною та органічною складовою принципу верховенства права.

ОСОБА_9 , будучи засудженим за вчинення умисного особливо тяжкого злочину, починаючи з 13.10.2021 відбув 3/4 призначеного вироком суду покарання у виді позбавлення волі строком 15 років, частково відбуваючи покарання у виправних колоніях (позбавлення волі) та частково у виправному центрі (обмеження волі), а тому він підпадає під дію положень ст. 81 КК.

Отже, висновки суду першої інстанції щодо існування підстав, передбачених п. 3 ч. 3 ст. 81 КК, і які давали засудженому право звертатися до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є такими, що грунтуються на законі.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції стосовно достатності доказів, які свідчать про можливість застосування до ОСОБА_9 положень ст. 81 КК, є необґрунтованими та передчасними, оскільки засуджений своєю поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення, так як матеріали кримінального провадженні позбавляють можливості дійти безумовного і беззаперечного висновку, що мета покарання досягнута та виправлення настало раніше строку визначеного вироком суду.

Зокрема, відповідно ч. 1-2 ст. 1 КПК, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України, а згідно ч. 3 цієї статті зміни до кримінального процесуального законодавства України можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до законодавства про кримінальну відповідальність, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно ч. 1 ст. 2 КПК, завданнями кримінального провадження, крім іншого, є охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. Застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією заборонено. Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до КК та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 1, 4, 6 ст. 3 КК).

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, крім іншого, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК). При цьому «сумлінна поведінка» означає: зразкове дотримання вимог режиму; правил внутрішнього розпорядку; додержання дисципліни; виконання вказівок і розпоряджень адміністрації пенітенціарної установи; наявність заохочень і відсутність стягнень; участь у самодіяльних організаціях засуджених; товариському ставленні до інших засуджених, а також передбачає не тільки наявність у засудженого заохочень, застосованих у порядку, визначеному законодавством, а й те, що він подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених.

Під «сумлінним ставленням до праці» необхідно розуміти: добропорядне, відповідальне та чесне ставлення до покладених на засуджену особу трудових обов`язків; працьовитість, додержання правил трудового розпорядку, вимог трудового законодавства, правил охорони праці та техніки безпеки; бережливе використання певного обладнання, інструментів, матеріалів тощо. При визначенні сумлінності у поведінці засудженого та його ставленні до праці мають значення не окремі вчинки, а стабільна, постійна лінія поведінки та сталий спосіб життя засудженого. Відомості про це повинні отримуватися з матеріалів, що характеризують поведінку засудженого, не лише за період, що безпосередньо передує поданню його до умовно-дострокового звільнення, а за весь час відбування ним покарання або, принаймні, за значний період цього терміну.

Засуджений ОСОБА_9 з 30.06.2011 відбував покарання у виді позбавлення волі в ДУ «Менська виправна колонія (№ 91)», де характеризувався посередньо, мав два заохочення, до дисциплінарної відповідальності притягувався 9 разів, а з 23.12.2019 відбуває покарання у виді обмеження волі в ДУ «Конотопський виправний центр (№ 130)», має два заохочення, характеризується позитивно, працевлаштований.

Згідно характеристики ДУ «Конотопський виправний центр (№ 130)» ОСОБА_9 перебуває на профілактичному обліку як особа схильна до вживання та розповсюдження наркотичних речовин (протокол № 11 від 15.07.2021) та відносно нього порушене кримінальне провадження за ч. 1 ст. 309 КК, відомості про яке внесені до ЄРДР 06.05.2021 за № 0000274.

Таким чином, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений досяг ступеня виправлення, визначеного вимогами ст. 81 КК та відповідно заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, оскільки дані про особу ОСОБА_9 , його поведінка в установі виконання покарань, зокрема «динаміка» отримання стягнень, притягнення до дисциплінарної відповідальності та характер порушень режиму, за які вони застосовувались, а також наявність одного заохочення ще на початку відбування покарання у виді позбавлення волі та ще одного безпосередньо перед його зверненням до суду із клопотанням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким та відповідно двох заохочень (09.04.2021 і 29.09.2021) безпосередньо перед його звернення із клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді обмеження волі, не свідчать, що процес виправлення засудженого досяг тієї стадії, на якій відбування засудженого призначеного покарання перестає бути доцільним.

Колегія суддів звертає увагу і на той факт, що засуджений відбуває покарання за кримінальне правопорушення, передбачене п. 1 ч. 2 ст. 115 КК, в результаті якого було заподіяно смерть і наслідки такого діяння є непоправними і безповоротними, а тому не лише зовнішні дії засудженого, а й його свідомість мають бути таким чином змінені аби мета покарання (ст. 50 КК) була досягнута. При цьому покаранням є захід примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами (ч. 1-2 ст. 50 КК), а згідно ст. 51 КК до осіб, визнаних винними у вчиненні кримінального правопорушення, судом можуть бути застосовані такі види покарань: 1) штраф; 2) позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу; 3) позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю; 4) громадські роботи; 5) виправні роботи; 6) службові обмеження для військовослужбовців; 7) конфіскація майна; 8) арешт; 9) обмеження волі; 10) тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців; 11) позбавлення волі на певний строк; 12) довічне позбавлення волі.

Відповідно ч. 2, 4-6 ст. 12 КК, кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі. Нетяжким злочином є діяння, за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше 10000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше 5 років. Тяжким злочином є діяння, за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше 25000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше 10 років. Особливо тяжким злочином є діяння, за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад 25000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, позбавлення волі на строк понад 10 років або довічного позбавлення волі.

Згідно редакції ч. 1 ст. 81 КК, яка діяла до 16.09.2021, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, але рішення Конституційного Суду України № 6-р(II)/2021 від 16.09.2021 цю ч. 1 ст. 81 КК визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) в тім, що вона унеможливлює її застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у виді довічного позбавлення волі.

Таким чином, на національному рівні Конституційний Суд України визнав, що норми закону України про кримінальну відповідальність (ч. 1 ст. 81 КК) не містять положень, які надають суду повноваження для застосування до осіб, яких засуджено до покарання у виді довічного позбавлення волі, умовно-дострокового звільнення від відбування призначеного покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, тому ч. 1 ст. 81 КК не відповідає Конституції України (є неконституційною). При цьому, оскільки ч. 1 ст. 81 КК не відповідає Конституції України (є неконституційною), то це унеможливлює її застосування й до інших видів кримінальних покарань виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі до внесення законодавцем відповідних змін чи нової редакції ч. 1 ст. 81 КК (ч. 1, 4, 6 ст. 3 КПК).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою відмовити засудженому в умовно-достроковому звільненні від призначеного покарання, задовольнивши таким чином апеляційну скаргу прокурора.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 411, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 08.11.2021 відносно ОСОБА_7 скасувати у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про умовно-достроково звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14.02.2011 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4