Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/596/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 122 (102) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2021 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницькому апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 на ухвалу Бобриненцького районного суду Кіровоградської області від 24 червня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:
Потерпілий ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про розподіл судових витрат понесених ним у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_8 , зокрема пов`язаних з отриманням ним, як потерпілим, правової допомоги адвоката у загальній сумі 20000 грн. з яких 15000 грн. витрати на правову допомогу які він вже поніс у зв`язку з наданням йому правничої допомоги адвокатом ОСОБА_9 та в сумі 5000 грн., які він має понести в зв`язку наданням йому правничої допомоги адвокатом ОСОБА_9 відповідно до договорів між ним та адвокатом ОСОБА_9 від 15.08.2019 року та відповідно від 15.07.2020 року.
Ухвалою Бобриненцького районного суду Кіровоградської області від 24 червня 2021 року вищевказане клопотання задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 процесуальні витрати, пов`язані з наданням правової допомоги в сумі 4000,00 гривень. В задоволені іншої частини клопотання відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, потерпілий ОСОБА_7 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні клопотання про розподіл судових витрат у кримінальному провадженні № 0000090 відносно ОСОБА_8 за ч.1 ст.122 КК України. Постановити в цій частині нову ухвалу про задоволення цього клопотання та стягнення зі ОСОБА_8 на його користь 15000 грн. витрат на правову допомогу.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що оскаржувана ухвала в частині відмови у задоволенні клопотання є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою.

Так, ухвала районного суду містить висновок про те, що «адвокатом включені витрати на правову допомогу, які мали місце під час розгляду справи в іншому кримінальному провадженні під головуванням судді Бобринецького районного суду Кіровоградської області ОСОБА_10 та витрати понесені в апеляційній інстанції під головуванням судді ОСОБА_3 , що дає підставу дійти висновку про необґрунтованість клопотання в частині таких витрат».

Такий висновок суду не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження; адже зазначена правова допомога була надана адвокатом у одному й тому ж кримінальному провадженні № 0000090 від 04.04.2014 року відносно ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, справа № 391/66/17, але у різних складах суду першої та апеляційної інстанцій.

Суд не аргументував свій висновок - чому одне й те ж кримінальне провадження, яке розглянуто різними складами суду та судами різних інстанцій (першої та апеляційної) є різними кримінальними провадженнями. Не наведена норма матеріального права, на підставі якої такий висновок суду зроблено, тому апелянт стверджує, що за таких обставин висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи та є таким, що не мотивований нормами процесуального права.

Також, при вирішенні судом клопотання, суд першої інстанції не взяв до уваги тлумачення норм процесуального права - ст. 126 КПК України, викладене у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Не вирішення питання про розподіл процесуальних витрат не може бути єдиною підставою для скасування прийнятих судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень, оскільки не є істотним порушенням вимог КПК та не впливає на вирішення питання кримінально-правової кваліфікації, доведеності винуватості і призначення покарання.

Вирішення питання про розподіл процесуальних витрат полягає у висновку суду про стягнення або відмову у стягненні певної грошової суми, яка є процесуальними витратами у розумінні КПК. Залишення клопотання учасника провадження про розподіл процесуальних витрат без розгляду не є вирішенням судом питання про розподіл процесуальних витрат. Це питання може вирішити відповідно до положень ч. 5 ст. 534 КПК судом, який виніс рішення без вирішення питання про розподіл процесуальних витрат.»

Зазначених вимог суд першої інстанції не дотримався та порушив загальні засади кримінального провадження, оскільки постановив ухвалу, яка порушує його право на справедливий судовий розгляд, на законність, на повагу до людської гідності,на рівність перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності.

За таких обставин на думку апелянта, ухвала районного суду не відповідає вимогам ст. 370 КПК України щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості судового рішення та підлягає скасуванню судом апеляційної інстанції.

В судове засідання апеляційного суду, потерпілий ОСОБА_7 , обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_11 не з`явилися, подали заяви в яких просили проводити апеляційний розгляд без їх участі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка частково підтримала апеляційну скаргу потерпілого, а саме просила ухвалу скасувати та направити матеріали на новий розгляд до суду першої інстанції перевіривши матеріали провадження та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як убачається з оскаржуваної ухвали мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції виходив з того, що 15.08.2019 року між адвокатом ОСОБА_9 та потерпілим ОСОБА_7 укладено договір, згідно якого захисник надає потерпілому у кримінальному провадженні №0000090 від 04.04.2014 року правову допомогу. Розмір гонорару адвоката за цим договором встановлений у сумі 15000 грн., які були сплачені потерпілим ОСОБА_7 в повному обсязі, що підтверджується квитанціями на суму 4200 грн., 3500 грн., 700 грн., 2690 грн., 3910 грн., тобто всього на суму 15 000 грн.

Також, 15.07.2020 року укладено договір, згідно якого захисник надає потерпілому у кримінальному провадженні №0000090 від 04.04.2014 року правову допомогу починаючи зі стадії підготовчого судового засідання призначеного ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 17.04.2020 року. Розмір гонорару адвоката за цим договором встановлений у сумі 5000 грн., які ще не сплачені потерпілим.

Як убачається з акту приймання передачі робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги та детального опису, в період з 16.04.2020 року після надходження справи в провадження судді ОСОБА_1 і до постановлення ухвали Бобринецьким районним судом Кіровоградської області від 11.03.2021 року про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, адвокатом ОСОБА_9 відповідно до п.5 та п.6 акту приймання передачі робіт надавалася правнича допомога у здійсненні представництва інтересів потерпілого та позивача у кримінальному провадженні на стадії розгляду кримінального провадження судом першої інстанції під головуванням судді ОСОБА_1 згідно журналу судового засідання на суму 3000,00 грн. та підготовка текстів клопотань про здійснення приводу та про накладення грошового стягнення, заяви про накладення грошового стягнення в сумі 1000,00 грн., всього в сумі 4000,00 грн.

Таким чином, суд першої інстанції, з урахуванням підтверджуючих оплату квитанцій, обґрунтовано стягнув з обвинуваченого витрати на правову допомогу на користь потерпілого в сумі 4000,00 грн.

Разом з цим, з вищевказаного акту убачається, що до нього включені витрати на правову допомогу, які мали місце під час розгляду справи в іншому судовому провадженні під головуванням іншого судді та витрати понесені в апеляційній інстанції а тому клопотання в частині таких витрат є необґрунтованим.

Також є необґрунтованою вимога потерпілого в частині стягнення з обвинуваченого витрат на правову допомогу в сумі 5000,00 грн., оскільки такі витрати фактично не понесені потерпілим, а має понести у майбутньому, а тому є документально не підтвердженні.

Таким чином колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги потерпілого, оскільки суд першої інстанції обґрунтовано виходячи з вищенаведених мотивів, прийшов до висновку, що клопотання про розподіл судових витрат понесених потерпілим у кримінальному провадженні підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі 4000,00 грн., а в іншій частині стягнення витрат на правничу допомогу слід відмовити в зв`язку з необґрунтованістю вимог.

Щодо посилання прокурора про скасування рішення та призначення нового розгляду в суді першої інстанції з підстав наявності заяви захисника ОСОБА_11 , в якій вона зазначила думку обвинуваченого про відкладення судового засідання, то колегія суддів не приймає його до уваги зважаючи на таке.

Як убачається з матеріалів провадження, судом першої інстанції, клопотання потерпілого ОСОБА_7 про стягнення витрат на правову допомогу розглянуто в порядку ст.ст. 537, 539 КПК України.

Відповідно до ч.5 ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Виходячи зі змісту заяви захисника ОСОБА_11 убачається, що обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник були повідомлені про час та місце судового розгляду клопотання потерпілого, проте, поважності та причин свого неприбуття в судове засідання в заяві не зазначено.

Не визнано судом і обов`язковою участь обвинуваченого та його захисника під час розгляду вказаного клопотання, а тому суд першої інстанції обґрунтовано розглянув клопотання потерпілого ОСОБА_7 без осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду. Окрім того, потерпілий у своїй апеляційній скарзі, про це як підставу для скасування не вказує та стороною захисту вказане рішення не оскаржено.

Зважаючи на викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Бобриненцького районного суду Кіровоградської області від 24 червня 2021 року, якою стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 процесуальні витрати, пов`язані з наданням правової допомоги без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4