Справа №591/6367/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1346/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
Іменем України

05 листопада 2021 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 591/6367/21 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 01.11.2021 про продовження строку дії обраного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

установила:

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу в частині обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою і прийняти нову ухвалу про відмову в задоволенні клопотання прокурора, оскільки за клопотанням всіх обвинувачених розгляд даного кримінального провадження здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів, відсутні підстави для розгляду клопотання прокурора суддею одноособово в порядку п. 20-5 Перехідних положень КПК, так як для застосування вказаної норми закону потрібні дві умови: запровадження карантину на території України та неможливість у визначений КПК строк розглянути клопотання. Суд не наводить належні і достатні мотиви прийняття ухвали, що є істотним порушенням ч. 4 ст. 370 КПК, в порушенні вимог ч. 2 ст. 182 КПК прокурор не надав копію клопотання та додатків до нього стороні захисту, про наявність клопотання сторона захисту дізналася безпосередньо в судовому засіданні, внаслідок чого сторона захисту була позбавлена можливості на підготовку до свого захисту. Суд посилається на наявність ризиків, як під час обрання запобіжного заходу під час досудового розслідування та в ухвалі від 13.09.2021, а прокурор до свого клопотання не додав жодного доказу в підтвердження наявних ризиків, передбачених ст. 177 КПК. Ухвала постановлена без урахування обставин, які мають суттєве значення для справи, без надання оцінки усім обставинам у справі.

В провадженні Зарічного районного суду м. Суми перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 187 КК, ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 309 КК.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 01.11.2021 обвинуваченому ОСОБА_7 був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою до 29.12.2021 включно без визначення розміру застави.

На час апеляційного розгляду судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 в суді першої інстанції не завершений та прокурором подано клопотання про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою у зв`язку з тим, що ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу обвинуваченому, передбачені у п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, існують та не зменшилися.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 01.11.2021 продовжено строк дії обраного обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 29.12.2021 включно без визначення розміру застави. Своє рішення суд першої інстанції умотивував тим, що наявні ризики переховування від суду, незаконний вплив на потерпілих та свідків а також враховуючи кількість та характер попередніх судимостей обвинувачених, обґрунтованим є і ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК, та недостатністю застосування більш м`яких запобіжних заходів для їх запобігання.

Враховуючи зазначені обставини, а також те, що, в порядку ч. 4 ст. 422-1 КПК, ніхто із учасників не заявив клопотання про розгляд провадження за їх участі, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а згідно ст. 177 цього Кодексу підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно ч. 1 ст. 331 КПК, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого, а згідно ч. 2 цієї статті вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою продовжує дію запобіжного заходу на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу (ч. 3 ст. 331 КПК).

Відповідно абз. 1 п. 20-5 розділу ХІ Перехідних положень КПК, тимчасово, на період дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), встановити такі особливості судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях та розгляду окремих питань під час судового провадження, а згідно абз. 5 цього пункту у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому ч. 3 ст. 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абз. 6 цього пункту.

Продовжуючи ОСОБА_7 строк тримання під вартою, суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку про існування передбачених у ч. 1 ст. 177 КПК ризиків переховування від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачується, а також неможливість запобігання ним шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Відповідно установленої практики ЄСПЛ, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин кримінального правопорушення та обвинуваченої особи (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), її поведінки під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Врахування тяжкості кримінального правопорушення також має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинене кримінальне правопорушення підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитися від суду та іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, що узгоджується з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої небезпека ризику переховування від суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та ін.

Колегія суддів, вирішуючи питання про обґрунтованість продовження строку ув`язнення ОСОБА_7 враховує і наявність об`єктивної потреби у цьому, зважуючи на всі обставини, що свідчать «за» і «проти» наявності справжнього публічного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи.

ОСОБА_7 є обвинуваченим у кримінальному провадженні і обґрунтованість пред`явленого обвинувачення може бути вирішена виключно при ухваленні судом першої інстанції вироку, яким закінчується кримінальне провадження, а тому колегія суддів не уповноважена надавати оцінку доказам і може вирішувати питання тільки щодо наявності передбачених ч. 1 ст. 177 КПК ризиків та необхідності тримання під вартою обвинуваченого для їх запобігання.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватись від суду і цей ризик не зменшився, зважаючи на тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення, характер та ступінь суспільної небезпечності кримінального правопорушення, конкретні обставини провадження.

Згідно з практикою ЄСПЛ суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Суд вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Беручи до уваги зазначене, колегія суддів вважає, що наявні підстави вважати, що ризик переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, не зменшився і є актуальним.

При встановленні ризику впливу на свідків та потерпілих, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками та потерпілими у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК).

Згідно з ч. 4 ст. 95 КПК суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового розгляду, або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, а тому ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від зазначених осіб та дослідження їх судом.

Враховуючи кількість епізодів та характер попередніх судимостей ОСОБА_7 , обґрунтованим є і ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, наявність сім`ї, двох малолітніх дітей, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки вони не підтверджені належними доказами та не є безумовною підставою для застосування іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Твердження захисника про необхідність звільнення ОСОБА_7 з-під варти є необґрунтованими і задоволенню не підлягають, оскільки рішення суду першої інстанції належним чином умотивоване, матеріали кримінального провадження об`єктивно свідчать про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам, які є реальними і продовжують існувати.

Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність застосування п. 20-5 розділу ХІ Перехідних положень КПК, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу, оскільки кримінальним процесуальним законом передбачена можливість розгляду клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою головуючим-суддею у разі неможливості розглянути клопотання у визначений КПК строк колегією суддів. При цьому єдиною підставою, яка повинна бути на час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою це дія карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню на території України хвороби СОVID-2019. Нормативно-правовий акт, в якому зазначений період дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню на території України хвороби СОVID-2019, опублікований в Урядовому кур`єрі та Офіційному віснику України та знаходиться у вільному доступі в мережах Інтернет.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що в порушення вимог ч. 2 ст. 182 КПК прокурором не надання копії клопотання та додатків до нього стороні захисту, про наявність клопотання сторона захисту дізналася безпосередньо в судовому засіданні, внаслідок чого була позбавлена можливості на підготовку до свого захисту, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції діяв у межах ст. 331 КПК.

Ухвала суду є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 01.11.2021 року відносно ОСОБА_10 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4