КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №368/399/21
Провадження №11-кп/824/3295/2021 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: 537, 539 КК України Суддя - доповідач ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

14 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференцзв`язку між Київським апеляційним судом та Державною установою «Кагарлицька виправна колонія №115» матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 17.06.2021 щодо ОСОБА_7 ,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9 ,

представника ДУ «Кагарлицька

виправна колонія №115» ОСОБА_10

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 17.06.2021 клопотання адвоката ОСОБА_9 про застосування до засудженого ОСОБА_7 положення ст. 81 КК України, умовно-дострокового звільнення від відбування основного покарання призначеного судом у виді позбавлення волі задоволено.
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого: 21.05.2018 Голосіївським районним судом м. Києва за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за призначенням основного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки та додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки; 14.11.2018 ухвалою Київського апеляційного суду апеляційні скарги обвинуваченого та представника потерпілих, - залишено без задоволення, а вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 21.05.2018 щодо ОСОБА_7 без змін, який з 24.01.2019 утримувався в ДУ «Київський СІЗО», та з 22.03.2019 відбуває основне покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», - звільнено умовно достроково від відбування призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 221 день.

В обґрунтування свого рішення, суд першої інстанції зазначає, що ОСОБА_7 , засуджений вироком Голосіївського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 286 КК України до 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки, з 24.01.2019 р. утримувався в СІЗО, та з 22.03.2019 відбуває покарання у державній установі «Кагарлицька виправна колонія ( № 115 )». За час відбування покарання засуджений ОСОБА_7 характеризується з позитивної сторони, дотримується норм, які визначають порядок та умови відбування покарання, за що отримав одне заохочення, порушень не допускає, дисциплінарних стягнень не має. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику у свою адресу. Дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом установи. Працевлаштований робітником на контрагентському об`єкті ПрАТ «Вентиляційні системи». Отже, як зазначив суд першої інстанції, відповідно до характеристики, засуджений ОСОБА_7 за місцем відбування покарання характеризується лише з позитивної сторони, що також підтверджується показаннями представника установи виконання покарань в судовому засіданні.

Також, судом першої інстанції враховано, що на час розгляду клопотання засуджений ОСОБА_7 відбув більше половини строку основного покарання у виді позбавлення волі,у засудженого ОСОБА_7 залишився досить не значний термін невідбутого основного покарання у виді позбавлення волі, який станом на час винесення даної ухвали, а саме, - станом на 07.06.2021 становить 1 (один) рік 221 день.
За час відбування покарання має одне заохочення та вважається таким, що до якого не було взагалі застосовано дисциплінарних стягнень, адже, вони скасовані судом та прокуратурою, відбутий засудженим ОСОБА_7 строк покарання є співрозмірним з вчиненим ним злочином, шкодою, завданою злочином, та обставин відбуття ним покарання.
Отже, своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що застосування до засудженого ОСОБА_7 положення ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від покарання на даній стадії відбування покарання не буде суперечити реалізації принципу невідворотності покарання особи за вчинений злочин, даним рішенням суду буде виконана мета кримінального покарання - як її каральної, так і виправної складової, тобто, на думку районного суду, застосування положень ст. 81 КК України до засудженого ОСОБА_7 є обґрунтованим.
Окрім того, судом першої інстанції вказано і ту обставину, що засуджений ОСОБА_7 має інвалідність ІІІ групи та потребує додаткового лікування, яке органи охорони здоров`я установ виконання покарань не можуть об`єктивно забезпечити, тому районним судом в даному випадку наголошено на положенні ч. 3 ст. 50 КК України, де, зокрема, зазначено, що покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність
Таким чином, зважаючи на стан здоров`я засудженого, та на ту обставину, що система виконання покарань України не може забезпечити засудженому належне медичне лікування, суд першої інстанції прийшов до висновку, що подальше перебування засудженого ОСОБА_7 в установі виконання покарань на тлі погіршення стану здоров`я засудженого опосередковано є порушенням ч. 3 ст. 50 КК України та ч. 2 ст. 28 Конституції України.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, прокурор Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 17.06.2021 та ухвалити нову ухвалу відповідно до якої в застосуванні до засудженого пільги, передбаченої ст. 81 КК України відмовити.

Вважає рішення суду першої інстанції незаконним та таким, що підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Засуджений ОСОБА_7 , протягом часу відбування покарання мав лише одне заохочення, яке отримано менш ніж за два місяці до моменту подання адвокатом клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, що свідчить про відсутність системного виправлення засудженого. Зазначає, що судом першої інстанції, при прийнятті рішення щодо можливості застосування до засудженого пільги, передбаченої ст. 81 КК України не взято до уваги оцінки ступеня виправлення засудженого зі сторони установи виконання покарань. При цьому, рішенням комісії установи з питань застосування до засуджених умовно-дострокового звільнення, заміни не відбутої частини покарання більш м`яким та встановлення адміністративного нагляду від 28.05.2020 в направленні до суду матеріалів про застосування положень ст. 82 КК України до засудженого ОСОБА_7 відмовлено, як і відмовлено 28.01.2021 в направленні матеріалів до суду про застосування положень ст. 81 КК України.

Апелянт зазначає, що згідно вироку суду встановлено до стягнення в рахунок відшкодування збитків завданих злочином 426 000 грн. На виконання судового рішення у примусовому порядку із засудженого адміністрацією установи виконання покарань стягнуто 7000 грн. При цьому, апелянт наголошує, що засуджений протягом часу відбування покарання в державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)» отримував заробітну плату, але жодного відшкодування в добровільному порядку не здійснював.

Також прокурор вказує, що суд першої інстанції у своєму рішення, врахував як одну з підстав застосування ст. 81 КК України, визнання своє вини ОСОБА_7 , однак не врахував те що засуджений свою вину визнав лише під час судового розгляду про можливість застосування ст. 81 КК України, тобто через чотири роки після вчинення ДТП, що на думку апелянта, свідчить по відсутність у засудженого щирого жалю з приводу скоєного та осуду своїх протиправних дій, тобто у засудженого відсутні ознаки щирого каяття. При цьому прокурор зазначив, що ОСОБА_7 оскаржував вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 21.05.2018, фактично з підстав невизнання вини у вчиненому злочині і під час розгляду, який відбувся 14.11.2018, підтвердив свою позицію щодо фактичного невизнання вини.

Прокурор вважає, що застосування до засудженого ОСОБА_7 пільги, передбаченої ст. 81 КК України, у вигляді умовно-дострокового звільнення, порушує мету кримінального покарання, зокрема його каральну складову.

Таким чином, на думку прокурора, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

На апеляційну скаргу прокурора захисником засудженого ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_9 подано заперечення, в яких, вважає ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 17.06.2021 такою, яка відповідає вимогам законодавства, є законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу прокурора безпідставною та такою яка подана з ціллю обмежити права людини і принизити гідність каральними методами, що не відповідає вимогам національного та міжнародного законодавства, так як метою покарання є виправлення особи для подальшого природного співіснування в суспільстві.

При цьому, адвокат вказує, що прокурор як на підставу скасування ухвали суду, посилається на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, але не наводить достатніх аргументів та доказів для підтвердження своє позиції в апеляційній скарзі.

Адвокат ОСОБА_9 зазначає, що апелянт посилається на те, що засуджений мав лише одне заохочення, що не свідчить про системність виправлення, при цьому що згідно ч. 2 ст. 81 КК України встановлено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Тобто, на думку адвоката, в даному випадку немає жодної прив`язки до кількості заохочень протягом відбутого строку покарання.

Також, адвокат ОСОБА_9 не погоджується із посиланням прокурора на рішення комісії установи з питань застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від 28.01.2021 та 28.05.2020, адже, прокурор не зазначає причини таких відмов, хоча як вбачається із зазначених рішень в умовно-достроковому звільненні було відмовлено лише з тієї підстави, що засудженим не було відбуто половини строку покарання.

З приводу недостатньої суми коштів, перерахованих на користь потерпілих, на чому наголошує прокурор в апеляційній скарзі, то захисник звертає увагу, що прокурором не зазначено яку заробітну плату отримував ОСОБА_7 та за який період, при цьому прокурор не вказує, що засуджений є особою з інвалідністю і для нього не завжди була в наявності робота в установі виконання покарань, а заробітна плата, яку отримував засуджений, була мінімальною, що не дозволило в повній мірі повернути потерпілим відшкодування. Крім цього, адвокатом зазначено, що ним до клопотання було долучено гарантійний лист директора ТОВ «Діана» про працевлаштування ОСОБА_7 після звільнення, з отриманням середньої ринкової заробітної плати по м. Києві, що надасть можливість швидше виконати зобов`язання перед потерпілими, що в свою чергу прокурор проігнорував.

Щодо твердження прокурора про те, що ОСОБА_7 свою вину визнав лише через чотири роки після вчинення ДТП, то дана обставина, на думку захисника не є перешкодою в застосуванні до засудженого вимог ст. 81 КК України, а навпаки свідчить про те, що він кається у вчиненому та визнає вину.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення представника установи виконання покарання, засудженого і захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках встановлених законом.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
За положеннями ст. 81 КК України до засудженого, що відбуває покарання у виді позбавлення волі може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
При цьому умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за необережний тяжкий злочин.
Отже, зі змісту вказаної норми права випливає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання являє собою звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за наявності таких обов`язкових умов, як відбування покарання у виді позбавлення волі, доведення засудженим свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, фактичне відбуття встановленої законом частини призначеного покарання в залежності від класифікації злочину за ступенем тяжкості, формою вини та об`єктом суспільно-небезпечного посягання, наявності попередніх судимостей.
Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці - участь у суспільно корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 6 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК), виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.
Згідно з п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, мають надзвичайно важливе значення для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, суд першої інстанції, розглядаючи за клопотанням захисника питання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 достатньо повно дослідив та перевірив наявні в матеріалах особової справи документи, які свідчать про поведінку засудженого протягом усього часу його перебування в установі відбування покарання, заслухав пояснення як засудженого, так і представників адміністрації установи виконання покарання та дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення клопотання захисника та застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення.
Згідно з матеріалами судового провадження, 21.05.2018 вироком Голосіївського районного суду м. Києва, ОСОБА_7 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання - 4 (чотири) роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки. Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 встановлено рахувати з моменту звернення вироку до виконання з дня його фактичного затримання.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 14.11.2018 вказаний вирок було залишено без змін.
Відповідно до положень ч. 5 ст. 12, ст. 25 КК України, засуджений ОСОБА_7 скоїв тяжкий злочин з необережності.
ОСОБА_7 з 24.01.2019 року утримувався в ДУ " Київське СІЗО", та з 22.03.2019 відбуває покарання в Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№ 115)», кінець строку покарання 24.01.2023. Отже, на момент розгляду в суді клопотання захисника про умовно-дострокове звільнення з ОСОБА_7 Швець О.П. відбув більше половини призначеного йому судом строку за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 21.05.2018, та має невідбутий строк основного покарання у виді позбавлення волі терміном 1 рік 222 дні.
За змістом характеристики адміністрації установи відбування покарань від 02.06.2021, з ОСОБА_7 Швець О.П. зарекомендував себе з позитивної сторони, за час відбування покарання має заохочення від 01.04.2021 у вигляді подяки за добросовісне відношення до праці. При цьому, з приводу доводів апеляційної скарги прокурора про те, що засуджений має лише одне стягнення, колегія суддів зауважує, що нормами ст. 81 КПК України не передбачено систематичність застосованих заохочень, а тому такі доводи не свідчать про незаконність ухвали суду. Більш того, під час апеляційного розгляду захисником долучено до матеріалів провадження копію ще одного заохочення від 07.09.2021, що свідчить про те, що засуджений належним чином ставиться до праці та доводить своє виправлення.
З матеріалів особової справи засудженого вбачається ОСОБА_7 веця О.П. двічі накладалися стягнення, зокрема, 19.07.2019 та 14.11.2019, разом з тим, на час розгляду клопотання зах ОСОБА_7 вець О.П. вважається таким, до якого не було взагалі застосовано дисциплінарних стягнень, адже, два дисциплінарні стягнення скасовані прокурором та судом відповідно, що підтверджується матеріалами кримінального провадження.
А тому, наявн ОСОБА_7 веця О.П. двох заохочень та відсутність стягнень, свідчить про ОСОБА_7 вець О.П. став на шлях виправлення.
К ОСОБА_7 Швець О.П. працевлаштований на контрагентському об`єкті ПрАТ «Вентиляційні системи», не зважаючи на ІІІ групу інвалідності, яку ним отримано довічно, виконує роботу з самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок, не допускає порушень вимог пожежної безпеки праці.
Під час апеляційного розгляду представник адміністрації установи виконання ОСОБА_10 овець Ю.А. повідомив, що і на ОСОБА_7 Швець О.П. продовжує працювати на контрагентському об`єкті офіційно та отримав два заохочення.
Такі дані переконливо доводять про позитивну динаміку змін в особистості засудженого, які на час розгляду судом клопотання захисника досягли достатнього ступеню виправлення засудженого.
Що стосується посилань прокурора в апеляційній скарзі на те, що рішенням комісії установи з питань застосування до засуджених умовно-дострокового звільнення, заміни не відбутої частини покарання більш м`яким та встановлення адміністративного нагляду від 28.05.2020 в направленні до суду матеріалів про застосування положень ст. 82 КК України до зас ОСОБА_7 Швеця О.П. відмовлено, як і відмовлено 28.01.2021 в направленні матеріалів до суду про застосування положень ст. 81 КК України, то такі рішення у провадженні відсутні, а прокурор, в свою чергу, під час розгляду в апеляційній інстанції не надав інформації чому вказаними рішеннями було відмовлено у направленні до суду матеріалів.
Разом з тим, представник колонії в судовому засіданні повідомив, що на час розгляду комісією вирішення питань про застосування до зас ОСОБА_7 веця О.П. пільг, передбачених ст. 81 та ст. 82 КК України відповідно, засуджений не відбув належної частини призначеного строку покарання та на той час мав не скасовані стягнення. Разом з тим, всі названі моменти змінились станом на час розгляду судом першої інстанції клопотання захисника, адже, як вже зазначалось, засуджений відбув більш ніж половину строку покарання, має два заохочення та вважається таким, до якого не було взагалі застосовано дисциплінарних стягнень.
Що ж стосується інших доводів апеляційної скарги прокурора, зокрема, незначної суми відшкодування за ОСОБА_7 ецем О.П. спричиненої потерпілим шкоди, то з даного приводу колегія суддів зауважує, що перш за все, з наявної у провадженні довідки від 09.09.2021 вбачається, що лише 29.01.2021 до бухгалтерії установи виконання покарань надійшли виконавчі листи. Крім того, станом на червень 2021 року засуджений відшкодував по вказаним виконавчим листом суму близько 7 000 тис. грн., а вже станом на вересень 2021 року ця сума збільшилась до 13 486, 58 грн.
Крім того, як вбачається з матеріалів особової справи за ОСОБА_7 еця О.П., і ця обставина ніким не заперечується, останній являється інвалідом ІІІ групи та має певні обмеження у працевлаштуванні, в зв`язку з чим не завжди в установі був працевлаштований, крім того, заробітна плата була мінімальною, що не дозволяло суттєво відшкодовувати шкоду. На даний час засуджений продовжує працювати, відшкодовувати шкоду, більш того, з наявного у провадженні листа директора ТОВ «Діана», вказане товариство надало гарантійний лист про працевлаш ОСОБА_7 веця О.П. після звільнення, з середньою ринковою заробітною платою по м. Києву, що також надасть можливість здійснювати відшкодування на користь потерпілих.
Що стосується не визнання під час судового розгляду кримінального провадження за ОСОБА_7 цем О.П. своєї вини, то останній пояснив, що зважаючи на конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, він вважав, що такі наслідки настали внаслідок неналежного виконання своїх обов`язків організацією по утриманню доріг. Разом з тим, під час апеляційного розгляду засуджений пояснив, що неодноразово розмірковуючи над тим, що сталось, зрозумів свою вину, щиро розкаявся у скоєному, в зв`язку з чим, якомога раніше намагатиметься відшкодувати шкоду потерпілим.
Таким чином, на думку колегії суддів, судом першої інстанції були належним чином досліджені відомості про особу засудженого за весь період відбування ним покарання, тому за вказаних обставин висновок суду першої інстанції про те, що своєю сумлінною поведінкою та ставленням ОСОБА_7 Швець О.П. довів своє виправлення, всупереч доводів апеляційної скарги прокурора, ґрунтується на оцінці як тих даних, що наявні в матеріалах судового провадження, так і додатково отриманих судом під час розгляду клопотання захисника, які проаналізовані в сукупності та взаємозв`язку між собою. Умовно - дострокове звільнення зас ОСОБА_7 еця О.П. від покарання на даній стадії відбування покарання не буде суперечити реалізації принципу невідворотності покарання особи за вчинений злочин, даним рішенням суду буде виконана мета кримінального покарання - як її каральної, так і виправної складової.
Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень ст. 81 КК України, є безпідставними, в зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, і підстав для її скасування, як про те ставить питання в апеляційній скарзі прокурор, не вбачає.
Керуючись ст. 376, 405, 407 КПК України, колегія суддів -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Кагарлицького відділу Обухівської окружної пр ОСОБА_6 одова А.Ю. на ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 17.06. ОСОБА_7 Швеця О.П. залишити без задоволення.
Ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 17.06. ОСОБА_7 Швеця О.П. залишити без змін.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________________ ___________________ ________________