У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 листопада 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження №0000748 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 , на вирок Арбузинського районного суду Миколаївської області від 10 серпня 2021 року, стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Вінниця, освіта вища, працюючого менеджером в ТОВ «Спецзнак», не одруженого, на утриманні непрацездатних та/або неповнолітніх осіб не має, зареєстрований і фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого
- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України;

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6
захисник ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_5

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду скасувати. Ухвалити новий вирок, яким визнати його невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та виправдати його у зв`язку з недоведеністю вчинення ним даного кримінального правопорушення і наявності в його діях складу правопорушення.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі із позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки.
Згідно ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_5 такі обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; Стягнуто із ОСОБА_5 на користь держави 15 812 (п`ятнадцять тисяч вісімсот дванадцять ) грн. 46 коп. витрат, пов`язаних із залученням експертів.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду у розмірі 31 450 (тридцять одна тисяча чотириста п`ятдесят) грн. 00 коп.
Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений не погоджуючись із рішенням суду, пояснює, що суд допустив невідповідність своїх висновків фактичним обставинам кримінального провадження, так суд не надав оцінку протоколу огляду місця події від 20.08.2017р., який на його думку, був складений з порушенням, що призвело до втрати цінних об`єктивних даних, та й більше-створення даних, які не відносяться до події ДТП, але які покладені в основу обвинувального висновку (насамперед, сліди L1і L2).

Вказує, що у висновку комплексної транспортно-трасологічної і автотехнічної експертизи №17-1182 від 15.12.2017р. є суттєві порушення, які стали підставою для клопотання сторони захисту і прийняття судом першої інстанції ухвали про призначення комплексної транспортно-трасологічної та авто технічної експертизи, яка була задоволена і ухвалою суду від 19.11.2018р. була призначена відповідна експертиза.

На думку апелянта, суд не намагався встановити об`єктивну істину у справі, оскільки під час постановлення вироку судом не враховано основний висновок експерта №27960/5139 від 26.04.2019р., хоча вказаний висновок є єдиним, при складанні якого надано повні, безумовні відповіді на поставлені запитання, та лише цим експертом було повністю досліджено всі наявні матеріали кримінального провадження та особисто досліджено транспортні засоби. Згідно до цього висновку експерта, в його діях відсутні порушення вимог ПДР України, які б знаходились в причинному зв`язку з виникненням вказаної ДТП, а дії водія ОСОБА_9 не відповідали вимогам п.10.1 ПДР України та знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП.

Зауважує, що при обґрунтуванні причин, з яких судом не прийнято до уваги вказаний висновок експерта, суддя в повній мірі продемонструвала свою упередженість у прийнятті рішення у цьому кримінальному провадженні. Так зазначає, що він протягом всього розгляду кримінального провадження, як на стадії досудового слідства так і під час судового розгляду давав послідовні логічні пояснення, про те, що причиною виникнення вказаної ДТП, був виїзд на його смугу руху, зустрічного автомобіля під керуванням ОСОБА_9 , і при цьому він жодного разу не змінював свої покази. Також ОСОБА_5 в судовому засіданні не визнавав своєї вини та ніколи не вказував, що автомобіль під керуванням ОСОБА_9 не виїжджав на його смугу руху, а тому, апелянт вважає дивним, той факт, що суд при ухваленні вироку, вказує як на причину не прийняття до уваги єдиного у провадженні повного висновку експерта це начебто попереднє визнання своєї вини обвинуваченим.

Не зрозумілим для обвинуваченого є і те, що суд розцінив, як недостовірні, показання свідка ОСОБА_10 , не прийняв до уваги висновок експерта №27960/5139 від 26.04.2019р.

Зауважує, що висновок експерта №6743 від 19.03.2021р., не може бути доказом його винуватості, по тій причині, що є умовним, та встановлює вину обвинуваченого, лише за тієї умови, що сліди L1 та L2, утворені правими колесами автомобіля (чому експерти вирішили, що саме правими не відомо) ЗАЗ DAEWOO, а судом у вироку прийнято як встановлений факт, що ці сліди L1 та L2, не можуть бути утворені шинами автомобіля ЗАЗ DAEWOO.

Вважає, що судом ухвалено обвинувальний вирок відносно нього, без врахування жодної судово-автотехнічної експертизи, проведеної по дослідженню умов та причин виникнення ДТП, та без врахування показів двох осіб які дали покази щодо механізму виникнення ДТП, а саме обвинуваченого ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_10 .

Звертає увагу, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеного в Постанові ВС ККС від 07.07.2020 у справі № 632/313/16-к (провадження № 51-2113км19) кримінальна відповідальність водія за ст. 286 КК України виключається, якщо інший водій допустив порушення ПДР, яке перебуває у причинному зв`язку з наслідками, що настали, а також якщо дорожня обстановка (наприклад, наявність відповідних дорожніх знаків) давала підстави водію розраховувати на додержання правил іншим водієм.

Отже, суд не спростувавши висновки експерта №27960/5139 від 26 квітня 2019 щодо оцінки дій водія Радомського, який чітко визначив причинний зв`язок між діями Радомського і ДТП, безпідставно і ніяк не обґрунтовуючи зазначає «У разі, навіть якщо водій ОСОБА_11 допустив порушення ПДР, то вони ( ці порушення) не перебувають у причинному зв`язку із наслідками, що настали, так як установлено, що він встиг повернутись на свою смугу руху і відновити прямолінійний рух. Вважає, що у будь - якому випадку, протиправна поведінка іншого учасника ДТП є умовою спричинення наслідків, що настали, та не впливає на підставу кримінальної відповідальності обвинуваченого, у діях якого установлено причинний зв`язок із наслідками що настали. Це формулювання підтверджує що суд так і не визначився, а чи порушував ПДР водій ОСОБА_12 . Цей факт просто залишається поза увагою суду. Крім того, поза увагою суду залишився і інший об`єктивний факт - водій Радомський під час ДТП не використовував ремінь безпеки.

Зазначає, що допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 підтвердив його покази щодо того, що автомобіль «ЗАЗ DAEWOO Т13110» перед зіткненням рухався зустрічною смугою руху перед автомобілем «Volkswagen Jettа», а потім здійснив маневр в напрямку своєї смуги та на узбіччя.

Пояснює, що при проведенні розрахунків на технічну спроможність його показів, які він дав при проведенні слідчого експерименту, експертами взято хибні вихідні данні, при розрахунку поперечного зміщення автомобіля Volkswagen, а саме вони вказали, що місце зіткнення автомобілів, розташоване на відстані 3 м від лівого краю проїзної частини. Хоча згідно зафіксованої при огляді місця ДТП слідової інформації, осип ґрунту (який вказує на більш точне місце розташування місця зіткнення транспортних засобів), розташовано як в межах проїзної частини так і в межах узбіччя, що свідчить про те, що місце зіткнення розташоване неподалік від проїзної частини, і ніяк не може бути на відстані 3 метрів від проїзної частини. Зауважує, що відстань в 3 метри майже дорівнює ширині двох автомобілів. Тобто при розрахованих експертами параметрах поперечного зміщення автомобіля Volkswagen, та розташуванні місця зіткнення на відстані в 3 метри від краю проїзної частини, міг відбутись зустрічний роз`їзд вказаних автомобілів, навіть якби автомобіль Daewoo Sens, рухався повністю по правому узбіччі (ширина цього автомобіля складає близько 1,7 м.)

Проведеним слідчим експериментом встановлені характеристики дорожньої обстановки перед ДТП, згідно показів водія автомобіля Volkswagen. В них викладено послідовність подій безпосередньо перед зіткненням. Покази апелянта, є технічно спроможними, оскільки при швидкості зближення автомобілів 80+80=160 км/год або 44м/с у нього, як водія автомобіля Volkswagen було в розпорядженні не більше 2-х секунд, оскільки відстань між автомобілями в момент виїзду ЗАЗ на смугу руху Volkswagen становила (за показами водія) 80 м (80/44~2 секунди). За цей час водій не міг встигнути відреагувати на небезпеку і, перебуваючи в аварійній обстановці, вжити всіх можливих заходів на уникнення зустрічного зіткнення зі своїм автомобілем.

Вказує, що при такому розташуванні (80м) він знаходився в аварійній обстановці, оскільки зупинка обох автомобілів до моменту їх зближення була неможлива, а дії водія в аварійній обстановці Правилами дорожнього руху та іншими нормативними документами не регламентуються, за такого вважає, що вести мову про порушення ним будь-яких норм ПДР в такій ситуації в принципі неможливо. В зв`язку з цим, при вказаних обставинах виникнення ДТП, які є технічно спроможними, є підстави для висновку про те, що в його діях невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху (в т.ч. п.10.1 та 11.3 ПДР) з технічної точки зору не вбачається.

Окрім того, зауважує, що за даними схеми ДТП маневр, здійснював саме автомобіль ЗАЗ, а не Volkswagen. Все це свідчить про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між діями апелянта і наслідками.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що 19 серпня 2017 року близько 23 год. 50 хв., у темний час доби, ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автомобілем марки VOLKSWAGEN JETTA, д.р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по неосвітленій сухій асфальтованій проїзній частині 93 кілометру автодороги із двостороннім рухом Р-06 «Ульянівка Миколаїв», яка має по одній смузі руху в кожному напрямку, з боку м. Первомайськ в напрямку м. Южноукраїнськ Миколаївської області зі швидкістю 70км/год., діючи з необережності, грубо порушив вимоги п.п. 2.3 «б», 10.1 та 11.3 ПДР України, як то, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, перед зміною напрямку свого руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, виїхав на зустрічну смугу руху, не надавши перевагу в русі водію автомобіля марки DAEWOO T 13110, д.р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_9 , який рухався у зустрічному напрямку м. Первомайськ Миколаївської області, внаслідок чого допустив зіткнення із ним в межах лівого узбіччя зустрічної смуги руху.
В результаті дорожньо транспортної пригоди водій автомобіля DAEWOO T 13110, д.р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_9 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, заперечення прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в їїмежах, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Висновок суду, щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення, передбаченого ч.2. ст.286 КК України.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Виходячи з системного аналізу вказаних норм, підставами для скасування чи зміни судового рішення є такі порушення норм кримінального процесуального закону, які шляхом позбавлення чи обмеження гарантованих КПК України прав учасників кримінального провадження, недотримання процедури судочинства чи іншим шляхом вплинули чи могли вплинути на винесення законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення.

При цьому, конкретне порушення кримінального процесуального закону може бути визнано істотним чи неістотним залежно від обставин кримінального провадження.

Апеляційним судом не встановлено порушень норм матеріального та процесуального закону, які наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого та які б перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

У результаті перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку досліджені в судовому засіданні в порядку ст. 358 КПК України, надані сторонами кримінального провадження докази, які отримані з дотриманням кримінального процесуального закону.

Зокрема, протокол огляду місця дорожньо транспортної пригоди ( далі ДТП) від 20 серпня 2017 року із додатками схемою і фототаблицею (зображення №1-№35), що складений слідчим СУ ГУНП в Миколаївській області в присутності двох понятих, яким зафіксовано місце ДТП - автодорога Р-06 «Ульянівка Миколаїв», 93 км + 300 м. Протоколом зафіксовано розташування обох транспортних засобів на місці пригоди, як відносно меж проїзної частини, так і відносно нерухомих орієнтирів; локалізацію видимих зовнішніх пошкоджень ТЗ; сліди шин, зокрема, зносу. При цьому, протоколом не зафіксовані сліди гальмування та їх розташування на проїзній частині, у тому числі й на узбіччі. Протокол, крім вказаного вище, містить інформацію стосовно наявності відокремлених від транспортних засобів частин та інших об`єктів, слідів контактної взаємодії ТЗ з навколишніми предметами; інші сліди, зокрема, залишені потерпілим; дані про труп, місце його розташування та опис тілесних ушкоджень. Схема ДТП, при цьому, містить графічне зображення місця дорожньо-транспортної пригоди з відображенням та фіксацією на ньому об`єктів та обставини, що стосуються події та мають значення для об`єктивного визначення її причин.

Фототаблиця до протоколу (фото №5-№7) містить зображення слідів заносу та ковзання (фото №20-№ 22, №28) автомобіля DAEWOO та осипу ґрунту та уламків пластикових частин. Отже, даними протоколу ОМП від 20 серпня 2017 року із додатками підтверджується безпосередньо факт настання самої події, як то, дорожньо транспортної пригоди, її час, місце та інші обставини, у тому числі й щодо учасників та наслідків, які настали в результаті зіткнення транспортних засобів, а так само і параметрів ДТП, що у подальшому використані, як вихідні дані при проведенні експертних досліджень.

Висновок експерта №17-1182 від 15 грудня 2017 року комплексної транспортно трасологічної і автотехнічної експертизи по дослідженню обставин ДТП, відповідно до якого зіткнення автомобілів VOLKSWAGEN JETTA та ЗАЗ DAEWOO відбулося біля лівого узбіччя поблизу кінцевого положення передньої частини автомобіля ЗАЗ DAEWOO і позначеної на схемі ділянки осипу уламків пластикових частин обох транспортних засобів з великою кучністю та густотою з виливом рідини, початку сліду L4.
В момент початкового контактування автомобіль ЗАЗ DAEWOO розташовувався правим переднім колесом біля початку сліду L2- на межі дорожнього покриття, а автомобіль VOLKSWAGEN JETTA перед його передньою частиною, зміщуючись вліво відносно напрямку його руху.
Оскільки ДТП мало місце в темний час доби, то водіям обох автомобілів при виборі швидкості руху необхідно було керуватися вимогами п. 12.2 ПДР, а саме: «В темний час доби і в умовах недостатньої видимості швидкість руху має бути такою, щоб водій мав можливість зупинити транспортний засіб в межах видимості дороги».
За умов, викладених в постанові про призначення експертизи, водію автомобіля ЗАЗ DAEWOO з моменту виникнення небезпеки для руху з моменту виїзду автомобіля VOLKSWAGEN на смугу зустрічного руху смугу руху автомобіля ЗАЗ DAEWOO, в своїх діях необхідно було керуватись вимогами п. 12.3 ПДР, водію автомобіля VOLKSWAGEN JETTA в своїх діях необхідно було керуватись вимогами п.п. 11.3., 10.1 ПДР, дії водія автомобіля VOLKSWAGEN JETTA не відповідали вимогам п.п. 11.3, 10.1 ПДР. Належним і своєчасним виконанням вимог п.п. 11.3,10.1 ПДР водій автомобіля VOLKSWAGEN JETTA мав технічну можливість попередити ДТП, а його дії, що передували ДТП, з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з настанням ДТП.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції експерт ОСОБА_14 показав суду, що працює на посаді головного судового експерта Миколаївського відділення ОНДІСЕ. У цьому кримінальному провадженні виконував комплексну транспортно - трасологічну і автотехнічну експертизу по дослідженню обставин ДТП, оформлену висновком № 17-1182 від 15 грудня 2017 року. При цьому, експерт вказав, що те, як рухався автомобіль DAEWOO до зіткнення не має значення, так як саме зіткнення сталось на його смузі руху. Що ж до слідів L1 та L 2, то це сліди ковзання, а слід L2 належить автомобілю DAEWOO. Хоча на схемі вони відображені прямолінійно, але при заносі сліди не мають прямолінійної конфігурації. На його думку, слід L2 це слід переміщення автомобіля DAEWOO після контактування з автомобілем VOLKSWAGEN, але це не слід гальмування. Тобто, слід L2 належить автомобілю DAEWOO, але залишений в процесі контакту з автомобілем VOLKSWAGEN. В процесі дослідження ним було установлено, що автомобіль DAEWOO перед зіткненням повернувся на свою смугу руху, а тому інша смуга була вільною для автомобіля VOLKSWAGEN і саме VOLKSWAGEN, виїхавши на зустрічну для себе смугу руху створив небезпеку для DAEWOO.

Зазначені обставини також підтверджуються висновком комісійної автотехнічної експертизи №6743 від 19 березня 2021 року.

Висновок експерта №258 від 19 вересня 2017 року щодо наслідків події, як обов`язкової ознаки складу правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, згідно якого причиною смерті ОСОБА_9 стали множинні переломи ребер з двох боків, правобічний гемоторакс (скупчення крові між легеню і внутрішньою стінкою грудної порожнини).

Загалом усі досліджені судом висновки експертів, які покладені в основу обвинувального вироку, є належними, допустимим. Експертизи проведені з дотриманням вимог ст. 101 КПК України, усі висновки відповідають положенням ст. 102 КПК України щодо свого змісту, у той час, як будь - яких відомостей, що стосуються знань, вмінь, кваліфікації, освіти та підготовки експертів сторони, з метою спростування достовірності проведених ними досліджень і висновків, суду не надавали.

Твердження обвинуваченого, про те що суд необґрунтовано не врахував при ухваленні вироку висновок експерта №27960/5139 від 26.04.2019р., апеляційний суд вважає неспроможними. Суд першої інстанції, дослідивши висновок надав йому правову оцінку і вірно не погодився з ним у частині того, що водій ОСОБА_5 не мав технічної можливості при прямолінійному русі уникнути зіткнення шляхом виконання вимог п.12.3 ПДР України, оскільки це суперечить іншим доказам у справі, у тому числі, й наведеним вище висновкам експертів та поясненням експерта ОСОБА_14 .

Зокрема, зазначене експертне дослідження проводилось з урахуванням показань обвинуваченого ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_10 . Між тим, показання свідка ОСОБА_10 суд вірно розцінив, як недостовірні з огляду на зміну ним показань про те що автомобіль ЗАЗ DAEWOO здійснював виїзд на зустрічну смугу руху (смугу руху автомобіля VOLKSWAGEN JETTA). Ці показання свідком надані на стадії судового провадження, у той час, як на етапі досудового розслідування свідком надані інші показання стосовно руху автомобіля ЗАЗ DAEWOO.

Крім цього, суд першої інстанції вірно зауважив, що перевірити показання ОСОБА_5 стосовно того, що автомобіль DAEWOO Sens рухався зустрічною смугою, а перед зіткненням здійснив маневр в напрямку своєї смуги руху та на узбіччя неможливо, з цим погоджується й апеляційний суд. Ці показання дійсно не підтверджені іншими об`єктивними даним, ураховуючи й той факт, що на початковому етапі судового розгляду обвинувачений визнавав себе винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, що підтверджено матеріалами кримінального провадження.

Крім цього, експерт мотивує свої висновки з урахуванням даних слідчого експерименту, в ході якого було отримано, на переконання суду, суб`єктивні дані, зокрема, щодо швидкості руху транспортних засобів та відстані, на якій автомобіль ЗАЗ DAEWOO виїхав на зустрічну для себе смугу руху, так як вони (швидкість і відстань) сприймалась самим обвинуваченим.

Згідно ч. 10 ст. 101 КПК України висновок експерта не є обов`язковим для особи або органу, яка здійснює провадження, але незгода з висновком експерта повинна бути вмотивована у відповідних постанові, ухвалі, вироку. А у своїй постанові від 05 серпня 2020 року у справі № 753/10028/18 Верховний Суд вказав, що суд може не взяти до уваги висновок експерта за результатами експертизи, проведеної за ініціативою сторони захисту, якщо із сукупності доказів, що містяться у матеріалах кримінального провадження, у діях водія вбачається наявність складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України.

Зауваження обвинуваченого, що висновок експерта №6743 від 19.03.2021р., не може бути доказом його винуватості, по тій причині, що є умовним, певною мірою заслуговує на увагу, разом із цим, таке не зумовлює визнання цього доказу недопустимим чи то неналежним, і, відповідно, цей висновок не є таким, що не може бути використаний в процесі доказування, так як він містить у собі фактичні дані, що мають значення для справи.

Суд першої інстанції, піддавши аналізу сукупність усіх доказів, з урахуванням показань обвинуваченого ОСОБА_5 , встановив, на думку апеляційного суду, вірну картину перебігу подій, яку детально виклав у своєму рішення та вірно дійшов висновку, що за умови, що небезпека, створена водієм автомобіля ЗАЗ DAEWOO, навіть за її дійсності, за обставинами цієї справи, втратила для водія ОСОБА_5 свою актуальність до того, як ним було прийнято рішення про здійснення маневру ліворуч, його виїзд на зустрічну смугу руху не був виправданим, тим більше без виконання вимог п. 12.3 ПДР України. Отже, навіть порушення водієм ЗАЗ DAEWOO ОСОБА_9 вимог п. 10.1, 11.3 ПДР України, не виключає у цій ситуації відповідальність водія ОСОБА_5 , так як установлено, що останній замість виконання вимог п. 12.3 ПДР, у порушення вимог п. 10.1 ПДР, тобто, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, змінив напрямок свого руху, як то, виїхав на смугу зустрічного руху, не надавши перевагу в русі водію зустрічного напрямку, який в цей час вже був на своїй полосі руху і рухався прямолінійно.

Наведене вище свідчить про те, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив всі обставини кримінального провадження, прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а тому доводи апелянта щодо порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону є неспроможними, за такого підстав для скасування вироку суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись статтями 376, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України,
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Вирок Арбузинського районного суду Миколаївської області від 10 серпня 2021 року стосовно ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді