Справа №591/7671/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/99/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - арешт майна
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника володільця майна адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 29 жовтня 2021 року, якою накладено арешт на майно,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 29 жовтня 2021 року клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Сумській області ОСОБА_9 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000109 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України було задоволено.

Накладено арешт на вилучений 26 жовтня 2021 року в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 за місцем мешкання ОСОБА_8 мобільний телефон Samsung Galaxy J 5, імеі1: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 , з сімкарткою з абонентським номером НОМЕР_3 .

Своє рішення слідчий суддя вмотивував тим, що наявні достатні підстави вважати, що вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України та існує необхідність збереження речових доказів.

Не погодившись з таким рішенням слідчого судді, представник володільця майна адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 29 жовтня 2021 року, постановити нову, якою у задоволенні клопотання про арешт майна відмовити і зобов`язати старшого слідчого СУ ГУНП в Сумській області ОСОБА_9 повернути вказане майно.

В обґрунтування апеляційних вимог, апелянт посилається на те, що ні ОСОБА_8 , ні вона, як його представник не були повідомлені про судове засідання, в якому вирішувалося питання накладення арешту належного останньому майна.

Крім того, як зазначає апелянт, вилучене та арештоване майно є особистим засобом зв`язку та ділової комунікації ОСОБА_8 досить довгий час, використовується ним у особистому житті та господарській діяльності та містить інформацію приватного та комерційного змісту, яка жодним чином не стосується та не може бути віднесена до обставин кримінального провадження №0000109 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, що перебуває у провадженні СУ ГУНП в Сумській області, в якому ОСОБА_8 не наділений статусом підозрюваного чи обвинуваченого, ніякого відношення до даної, чи будь якої іншої кримінальної справи не має ні він, ні вилучене та арештоване майно.

Апелянт зазначає, що вказані обставини не були враховані слідчим суддею, і як наслідок постановлено рішення, яке підлягає до скасування.

Заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскарженого судового рішення, пояснення представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, думку прокурора, який вважав ухвалу слідчого судді законною, обґрунтованою та просив залишити її без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи законність прийнятого судового рішення щодо накладення арешту на майно, в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вищезазначені вимоги слідчим суддею були дотримані не в повному обсязі, з таких підстав.

Частиною 1ст.172 КПК України передбачено, що клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що при вирішенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно, вилучене в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , останній в судовому засіданні присутнім не був, заяви про розгляд клопотання без його участі до суду не надсилав.

При цьому, в матеріалах провадження відсутні також і відомості щодо належного повідомлення власника майна ОСОБА_8 про час, дату і місце судового розгляду клопотання слідчого про арешт майна, на що обґрунтовано посилається апелянт в поданій апеляційній скарзі, і слідчим суддею у прийнятому рішенні не наведено мотивів, за яких вказане клопотання було розглянуте без повідомлення останнього.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що слідчим суддею при постановленні рішення про задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на майно, без повідомлення власника майна, було допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що на підставі п. 1 ч. 1 ст. 409, ч. 1 ст. 412 КПК є підставою для скасування вказаного рішення, з постановленням відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України нової ухвали.

Постановляючи нову ухвалу та вирішуючи клопотання слідчого про накладення арешту на майно, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, згідно ч. 1 ст. 170 КПК, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна, а згідно ч. 2 вказаної статті, арешт майна допускається з метою забезпечення, крім іншого: 1) збереження речових доказів.

Положеннями ч. 3 ст. 170 КПК регламентовано, що у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним ст. 98 цього Кодексу (матеріальні об`єкти та документи, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та інше).

При вирішенні питання про накладення арешту на майно, колегія суддів, також, враховує і судову практику ЄСПЛ щодо «відповідності втручання в право володіння майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», згідно якої підлягають оцінці три головні критерії, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Так, зі змісту клопотання слідчого вбачається, що у провадженні СУ ГУНП в Сумській області перебуває кримінальне провадження №0000109 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що група мешканців м. Суми систематично займається викраденням та реалізацією деталей різного роду, що перебувають на балансі ПАТ «Сумихімпром». Крім того встановлено, що до вчинення вказаного кримінального правопорушення може бути причетний ОСОБА_8 , який, будучи ФОП, реалізовує викрадене майно.

26 жовтня 2021 року, на підставі ухвали слідчого судді за адресою: АДРЕСА_1 - місцем мешкання ОСОБА_8 , було проведено обшук, у ході якого виявлено та вилучено мобільний телефон Samsung Galaxy J 5, імеі1: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 , з сімкарткою з абонентським номером НОМЕР_3 , на який просив у клопотанні слідчий накласти арешт, мотивуючи тим, що вказаний мобільний пристрій використовувався при спілкуванні з іншими фігурантами провадження, і на цьому мобільному пристрої можуть міститися відомості, які матимуть значення для досудового розслідування.

Колегія суддів вважає, що як доводами клопотання слідчого, так і доданими до нього матеріалами підтверджується той факт, що виявлене та вилучене під час огляду за місцем мешкання ОСОБА_8 майно, може мати доказове значення у кримінальному провадженні, тобто, може бути доказом вчинення злочину або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, і є потреба у проведенні з вказаним майном необхідних слідчих чи інших процесуальний дій.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення клопотання слідчого щодо накладення арешту на майно, з врахуванням достатніх доказів того, що вказане майно відповідає критеріям, визначеним у ч. 1 ст. 98 КПК України.

Таке втручання держави в право володіння майном, на думку колегії суддів, є цілком виправданим, законним і обґрунтованим, оскільки здійснено на підставі чинного кримінального процесуального закону, який є доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм, сумісних з принципами Конвенції, а також здійснено з метою задоволення «суспільного інтересу» і за наявності об`єктивної необхідності в цьому у формі публічного, загального інтересу, який включає інтерес держави та громади, втручання було здійснено з дотриманням принципу «пропорційності», тобто «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання.

При цьому, доводи апеляційної скарги про те, що вищезазначений мобільний телефон є особистим засобом зв`язку та ділової комунікації ОСОБА_8 , використовується ним у особистому житті та господарській діяльності та містить інформацію приватного та комерційного змісту, яка жодним чином не стосується та не може бути віднесена до обставин кримінального провадження №0000109 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, то колегія суддів, враховуючи встановлені під час досудового розслідування обставини, вважає їх такими, що не спростовують висновку щодо необхідності накладення арешту на вказане майно, з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що узгоджується з положеннями закону, з яким пов`язане вирішення питання арешту майна.

Крім того, не заслуговують на увагу і доводи апелянта про те, що ОСОБА_8 не наділений статусом підозрюваного чи обвинуваченого, ні він, ні вилучене майно ніякого відношення до даного, чи будь якого іншого кримінального провадження не має, оскільки досудове розслідування даного кримінального провадження триває, в ході якого перевіряються та уточнюються відомості, які мають значення для встановлення наявності чи відсутності обставин вчинення кримінального правопорушення, причетних до цього осіб, а арешт майна є лише одним із заходів забезпечення кримінального провадження під час його досудового розслідування.

Враховуючи вищезазначене, апеляційна скарга представника володільця майна адвоката ОСОБА_7 , в частині відмови у задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Сумській області про накладення арешту на мобільний телефон Samsung Galaxy J 5, імеі1: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 , з сімкарткою з абонентським номером НОМЕР_3 , належний ОСОБА_8 та зобов`язання повернути вказане майно, задоволенню не підлягає, оскільки не встановлено правових підстав, за яких накладення арешту на вказане майно було б недоцільним.

Керуючись ст.170,173,404,405,407,411,412,419,422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 29 жовтня 2021 року, якою накладено арешт на майно у кримінальному провадженні №0000109 від 27 квітня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, скасувати, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Сумській області ОСОБА_9 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000109 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України задовольнити.

Накласти арешт на вилучений 26 жовтня 2021 року в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 за місцем мешкання ОСОБА_8 мобільний телефон Samsung Galaxy J 5, імеі1: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 , з сімкарткою з абонентським номером НОМЕР_3 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4