Вирок
Іменем України

18.02.2022 р. Франківський районний суд м. Львова в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Самбір Львівської області, із середньою освітою, розлученого, непрацюючого, раніше судимого, останній раз вироком Франківського районного суду м. Львова від 29.06.2021 року за ч.2 ст.190, ч.2 ст.389, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі із звільненням на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік, зареєстрованого і фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.2 ст.185 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , будучи раніше судимим, востаннє 29.06.2021 року Франківським районним судом м. Львова за ч.2 ст.190, ч.2 ст.389 КК України, на шлях виправлення не став та вчинив нові умисні кримінальні правопорушення, в тому числі повторно корисливий злочин.
Так, ОСОБА_4 16.08.2021 року близько 11:00 год., знаходячись у маршрутному таксі №41, яке рухалося по вул. Горбачевського - вул. Шумського у м. Львові, знайшов на підлозі та привласнив банківську картку АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК (МОНО БАНК)» № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , яка належить потерпілій ОСОБА_5 .
Крiм цього, 16.08.2021 року приблизно о 16:12 год. ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні магазину «Рукавичка», що по вул. Коновальця, 97 у м. Львові, діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно, з метою протиправного збагачення, використовуючи привласнену банківську картку АТ «УНIВЕРСАЛ БАНК (МОНО БАНК)» № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , видану на ім`я ОСОБА_6 , розуміючи, що про використання ним чужої банківської картки ніхто не дізнається, тобто таємно, викрав грошові кошти з вказаної картки шляхом оплати товарів у магазині «Рукавичка» на суму 56,83 грн.
Пiсля того 16.08.2021 року, тобто в той самий день, приблизно о 16:31 год., ОСОБА_4 , продовжуючи реалізовувати свій умисел на викрадення чужих грошей, перебуваючи в приміщенні магазину «Напої та тютюн», що по вул. Коновальця, 97 у м. Львові, діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно, з метою протиправного збагачення, використовуючи привласнену банківську картку АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК (МОНО БАНК)» № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , видану на ОСОБА_7 , розуміючи, що про використання ним чужої банківської картки нiхто не дізнається, тобто таємно, викрав грошові кошти з вказаноi картки шляхом оплати товарів у магазині «Напоi та тютюн» на суму 256 грн.
В подальшому 16.08.2021 року, тобто в той самий день, приблизно о 16.35 год. ОСОБА_4 , продовжуючи реалізовувати свій умисел на викрадення чужих грошей, перебуваючи в приміщенні магазину «Рукавичка», що по вул. Коновальця, 97 у м. Львові, діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно, з метою протиправного збагачення, використовуючи привласнену банківську картку AT «УНІВЕРСАЛ БАНК (MOHO БАНК)» № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , видану на ім`я ОСОБА_6 , розуміючи, що про використання ним чужої банківської картки нiхто не дізнається, тобто таємно, викрав грошові кошти з вказаної картки шляхом оплати товарів у магазині «Рукавичка» на суму 224,56 грн.
Після того 16.08.2021 року, тобто в той самий день, приблизно о 16:36 год. ОСОБА_4 , продовжуючи реалізовувати свій умисел на викрадення чужих грошей, перебуваючи в приміщенні магазину «Рукавичка», що по вул. Коновальця, 97 у м. Львові, діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно, з метою протиправного збагачення, використовуючи привласнену банківську картку AT «УНІВЕРСАЛ БАНК (MOHO БАНК)» № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , видану на ім`я ОСОБА_6 , розуміючи, що про використання ним чужої банківської картки нiхто не дізнається, тобто таємно, викрав грошові кошти з вказаної картки шляхом оплати товарів у магазині «Рукавичка» на суму 320 грн.
Далі 16.08.2021 року, тобто в той самий день, приблизно о 16:37 год. ОСОБА_4 , продовжуючи реалізовувати свій умисел на викрадення чужих грошей, перебуваючи в приміщенні магазину «Авокадо», що по вул. Коновальця, 97 м. Львові, дiючи умисно, з корисливих мотивів. повторно, з метою протиправного збагачення, використовуючи привласнену банківську картку AT «УНІВЕРСАЛ БАНК (MOHO БАНК)» № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , видану на ім`я ОСОБА_8 , розуміючи, що про використання ним чужоi банкiвської картки ніхто не дізнається, тобто таємно, викрав грошові кошти з вказаної картки шляхом оплати товарів у магазині «Авокадо» на суму 255,80 грн., чим заподіяв потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму.
Після того 16.08.2021 року, тобто в той самий день, приблизно о 16:44 год. ОСОБА_4 , продовжуючи реалізовувати свій умисел на викрадення чужих грошей, перебуваючи в приміщенні магазину «Продукти», що по вул. Коновальця, 77 у м. Львові, діючи умисно, з корисливих мотивів повторно, з метою протиправного збагачення, використовуючи привласнену банківську картку AT «УНІВЕРСАЛ БАНК (MOHO БАНК)» № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , видану на ім`я ОСОБА_8 , розуміючи, що про використання ним чужої банківської картки ніхто не дізнається, тобто таємно, викрав грошові кошти з вказаної картки шляхом оплати товарів у магазині «Продукти» на суму 232,00 грн.
В подальшому 16.08.2021 року, тобто в той самий день, приблизно о 16:45 год., ОСОБА_4 , продовжуючи реалізовувати свій умисел на викрадення чужих грошей, перебуваючи в приміщенні магазину «Продукти», що по вул. Коновальця, 77 у м. Львові, діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно, з метою протиправного збагачення, використовуючи привласнену банківську картку AT «УНІВЕРСАЛ БАНК (MOHO БАНК)» № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , видану на ім`я ОСОБА_6 , розуміючи, що про використання ним чужої банківської картки нiхто не НОМЕР_3 , тобто таємно, викрав грошові кошти з вказаної картки шляхом оплати товарiв у магазині «Продукти» на суму 90.00 грн.
Таким чином, ОСОБА_4 заподіяв потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 1435 грн. 19 коп.
Отже, ОСОБА_4 вчинив привласнення офіційного документа (банківської платіжної картки), тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 КК України, а також таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.2 ст.185 КК України, визнав повністю, надав детальні показання про мотиви та обставини вчинення злочину. Вказав, що в один із днів у серпні 2021 року він дійсно знайшов і привласнив чужу банківську картку, яку підібрав у маршрутному таксі у м. Львові. З цією карткою він приїхав у свій район, де мешкає, та показав знайомому, який підтвердив, що це банківська картка, якою можна розраховуватись за товари, при цьому, якщо сума платежу не перевищує 500 грн., пін-код для використання картки не потрібний. Після цього він пішов у магазин «Рукавичка» по вул. Коновальця у м. Львові, де взяв товар і спробував розрахуватися за нього чужою банківською карткою. Оплата за товар пройшла, тому він ще по кілька разів ходив у магазин «Рукавичка», а також продуктові магазини поблизу нього, де брав невелику кількість товару і розраховувався за нього привласненою карткою. Усі придбані товари він приніс додому, де такі були спожиті. Розуміє, що вчинив неправильно, про вчинене шкодує, кається, додатково пояснив, що заподіяна потерпілій ОСОБА_6 матеріальна шкода ним повністю відшкодована.
Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, подала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, вказавши, що матеріальних претензій до обвинуваченого ОСОБА_4 не має, при прийнятті рішення у справі покладається на розсуд суду.
З урахуванням поданої потерпілою заяви, положень ст.325 КПК України, думки учасників провадження, які вважають за можливе розгляд справи здійснювати за відсутності потерпілої, яка до суду не з`явилася та у поданій заяві висловила свою позицію у кримінальному провадженні, суд ухвалив розгляд справи проводити без участі потерпілої, оскільки це не перешкоджає встановленню обставин під час судового розгляду.
Суд з`ясував, що обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин. Суд також впевнився у добровільності їх позиції та роз`яснив їм процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч.2 ст.394 КПК України. З урахуванням думки всіх учасників процесу та на підставі ч.3 ст.349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, і судовий розгляд було обмежено допитом обвинуваченого та дослідженням документів, що стосуються його особи.
Отже, суд вважає доведеним факт скоєння ОСОБА_4 привласнення офіційного документа (банківської платіжної картки), тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, а також таємного викрадення чужого майна (крадіжки), повторно, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно із ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
З огляду на викладене при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, одне з яких з урахуванням положень ст.12 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків, а інше нетяжких злочинів, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінальних правопорушень, мету вчинення суспільно небезпечних дій, зокрема бажання заволодіти чужим майном для обернення його на свою користь, відсутність обтяжуючих покарання обставин, наявність пом`якшуючих обставин, якими суд визнає щире каяття обвинуваченого та усунення ним заподіяної потерпілій шкоди, особу ОСОБА_4 , який не працює, раніше судимий, в тому числі за корисливі злочини проти власності, нові кримінальні правопорушення вчинив під час іспитового строку, визначеного йому вироком Франківського районного суду м. Львова від 29.06.2021 року у справі №465/2862/20, нейтрально характеризується за місцем проживання, на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.
Тому, з урахуванням тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, характеру і ступеня їх суспільної небезпеки, факту вчинення таких під час звільнення від відбування покарання за попереднім вироком суду з випробуванням, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 слід призначити покарання за ч.1 ст.357 КК України у виді обмеження волі, за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі. Водночас наявність пом`якшуючих відповідальність обставин, відсутність обтяжуючих покарання обставин, висловлена у письмовій заяві думка потерпілої, яка претензій матеріального характеру до обвинуваченого не має у зв`язку з відшкодуванням останнім в добровільному порядку завданої їй шкоди, дають підстави суду визначити таке покарання на рівні, ближчому до мінімальної межі для вказаних видів покарань, передбачених санкціями ч.1 ст.357, ч.2 ст.185 КК України.
При призначенні покарання суд враховує, що вироком Франківського районного суду м. Львова від 29.06.2021 року у справі №465/2862/20 ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.2 ст.389 КК України, та призначено йому покарання за ч.2 ст.190, ч.2 ст.389 КК України із застосуванням ч.1 ст.70 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі. Вказаним вироком на підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік та покладенням на нього обов`язків, визначених ст.76 КК України. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 07.02.2022 року вирок Франківського районного суду м. Львова від 29.06.2021 року щодо ОСОБА_4 залишено без змін.
Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами покарання" у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими статтями 71, 72 КК України.
З урахуванням наведеного, беручи до уваги, що нові кримінальні правопорушення вчинені ОСОБА_4 16.08.2021 року, тобто в період іспитового строку, визначеного йому вироком Франківського районного суду м. Львова від 29.06.2021 року, остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити за сукупністю вироків на підставі ч.1 ст.71 КК України, приєднавши йому до покарання, визначеного новим вироком суду, частину невідбутного покарання за попереднім вироком Франківського районного суду м. Львова від 29.06.2021 року у справі №465/2862/20. При цьому, суд враховує вимоги ч.4 ст.71 КК України, згідно яких остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Також підлягає врахуванню те, що відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами покарання" у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 14.09.2021 року (справа № 127/25037/17), яким наголошено, що в разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням суперечить точному змісту кримінального закону.
У даному кримінальному провадженні №0000096 ОСОБА_4 не затримувався та до нього запобіжний захід не застосовувався.
Цивільний позов у справі не заявлено.
Процесуальні витрати у справі відсутні.
Речових доказів у справі немає, у зв`язку з чим вирішення питань, передбачених ст.100 КПК України, не потребується.
Підстав для застосування правових приписів ст.174 КПК України немає.
Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.349, 368-371, 373, 374 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.2 ст.185 КК України, та призначити йому покарання:
-за ч.1 ст.357 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі;
-за ч.2 ст.185 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України призначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим і визначити таке у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік, призначеного за даним вироком, шляхом часткового складання, приєднати 1 (один) місяць позбавлення волі невідбутого покарання за вироком Франківського районного суду м. Львова від 29.06.2021 року за ч.2 ст.190, ч.2 ст.389 КК України, визначивши остаточне покарання ОСОБА_4 у виді 1 (одного) року 1 (одного) місяця позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з часу приведення вироку до виконання.
Вирок може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Франківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1