Справа № 742/1713/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/719/21
Категорія - продовження строків тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження

захисника адвоката ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в режимі відео конференції з Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 вересня 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 185, ч. ч. 1, 3 ст. 357, ч. 2 ст. 289 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та жителю АДРЕСА_1 , громадянину України, з середньою освітою, не працюючому, не одруженому, не судимому в силу ст. 89 КК України, продовжений строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 06 жовтня 2021 року включно.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції вказав на те, що передбачені ст. 178 КПК України обставини та ризики, які були підставою для обрання та продовження запобіжного заходу, не зменшилися та не зникли, врахував кількість епізодів злочинної діяльності та існування небезпеки вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_6 просить ухвалу суду про продовження строку дії запобіжного заходу його підзахисному скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати до ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід, який не буде пов`язаний із позбавленням волі.

Відмовляючи у задоволенні клопотання захисту про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, суд не навів мотивів такого рішення, в якому відсутні посилання на будь-які докази та мотиви спростування доводів захисту, що вказує на невідповідність змісту ухвали вимогам ст. 372 КПК України та вимогам ст. 370 цього Кодексу щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення.

Кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово. При цьому, обов`язок доказування винуватості обвинуваченого покладений на прокурора. Однак, у даному провадженні, прокурором не забезпечується явка в судове засідання потерпілих та свідків, вони до суду не з`являються, у кожному судовому засіданні допитується лише один потерпілий, що призводить до затягування судового розгляду та безпідставного тримання ОСОБА_8 під вартою.

Обвинувачений вже майже рік перебуває під вартою і жодних порушень не допускав, що вказує на можливість замінити запобіжний захід на більш м`який. Причетність обвинуваченого до вчинення інкримінованих епізодів ще тільки розглядається судом та не доведена. Після початку кримінального переслідування ОСОБА_8 не інкримінується жоден інший злочин, отже можливість продовження ним злочинної діяльності не підтверджується, а навпаки спростовується.

Обраний 24 червня 2020 року запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, який жодного разу не порушувався його підзахисним та був змінений лише через те, що у кримінальному провадженні був ухвалений вирок.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, сталі соціальні зв`язки, позитивно характеризується, що дає достатні підстави для обрання йому більш м`якого запобіжного заходу, який здатний запобігти як спробам переховуватись від суду, так і спробам продовжувати злочинну діяльність.

Заслухавши доповідача, захисника, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив про обрання більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, прокурора, який заперечував проти аргументів сторони захисту, вказав, що на даний час ризики не належної процесуальної поведінки обвинуваченого не зменшилися та не зникли, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді під час судового розгляду регламентується положеннями статті 331 КПК України, у порядку передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як убачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 185, ч. ч. 1, 3 ст. 357, ч. 2 ст. 289 КК України, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку вчинених обвинуваченим кримінально-карних діянь, а кількість епізодів злочинної діяльності вказує на те, що він може продовжити свою злочинну діяльність. При цьому, розуміючи тяжкість покарання може впливати на потерпілих та свідків з метою зміни останніми своїх показань на його користь, або ж ухилитися від суду та залишити територію України.

З огляду на те, що матеріали кримінального провадження повернуті до суду першої інстанції на новий судовий розгляд, існує вірогідність, що обвинувачений може чинити тиск на потерпілих та свідків, з метою зміни останніми своїх показань на свою користь. Тим більше, що як сторона захисту, так і сторона обвинувачення мають право заявити клопотання про повторний допит раніше допитаних учасників судового розгляду.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд вірно зазначив в ухвалі, що вказані прокурором ризики не зменшились та визнав їх такими, що виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, і на даний час вони виключають можливість скасування раніше обраного запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 , як про це просить сторона захисту.

Відповідно до пункту 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовується відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Зокрема, в даному випадку ОСОБА_8 обвинувачується у скоєнні ряду злочинів, в тому числі і у заволодінні транспортним засобом та у вчиненні ряду крадіжок чужого майна, в цьому полягає суспільний інтерес, що виправдовує відповідний відступ, який виражається у продовженні строку тримання обвинуваченого під вартою.

Заслуговують на увагу доводи захисника щодо тривалості судового розгляду, що має бути враховано судом першої інстанції, разом з тим, з плином часу ризики не зменшилися та з урахуванням пред`явленого обвинувачення і особи обвинуваченого не втратили своєї актуальності і дотепер, у зв`язку із чим підстав для застосування іншого запобіжного заходу чи взагалі незастосування будь-якого запобіжного заходу, як про це просить сторона захисту, не вбачається.

Крім того, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При цьому, з мотивувальної частини оскаржуваної ухвали убачається, що судовий розгляду був відкладений з ініціативи сторони захисту, а саме через бажання обвинуваченого мати іншого захисника, тому твердження апелянта про затягування судового розгляду стороною обвинувачення є необґрунтованими.

Більш того, твердження захисника про те, що прокурор не може забезпечити явку потерпілих у судове засідання не може бути прийнята до уваги. Так, особи по відношенню до яких були вчинені кримінальні правопорушення, є такими, що потерпіли від злочинних дій та зазнали матеріальних збитків і примушування їх до дачі показів є неприпустимим, отже їх явка в судове засідання є питанням добровільним і прокурор не може примусити жодного з потерпілих з`явитись до суду.

Таким чином, належне обґрунтування доцільності продовження ОСОБА_8 застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 178 КПК, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими під час вирішення клопотання прокурора.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404- 405, 407, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 вересня 2021 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без змін.

Ухвала є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11