Справа № 373/2010/21
Номер провадження 1-кс/373/436/21
УХВАЛА
щодо арешту майна
06 грудня 2021 року м. Переяслав
Слідчий суддя Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , володільця майна ОСОБА_5 , його представника адвоката ОСОБА_6 розглянув у судовому засіданні клопотання прокурора Переяславського відділу Бориспільської окружної прокуратури про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000166 від 01.12.2021 за ч. 4 ст. 358 КК України.
Клопотання подано суду 02.12.2021.
У клопотанні прокурор просить винести ухвалу про накладення арешту на майно, а саме: автомобіль марки «Мерседес-Бенц», реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору VIN НОМЕР_2 , 2014 року випуску, та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , видане ТСЦ 6143 12.03.2020 на імя ОСОБА_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 для заборони власнику, користувачу та іншим особам відчужувати, розпоряджатися та користуватися, вказаним майном, окрім для проведення слідчих дій в даному кримінальному провадженні.
Клопотання обґрунтовано тим, що 01.12.2021 надійшло повідомлення про виявлення працівниками поліції підробленого свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - автомобіля марки «Мерседес-Бенц», реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Зазначене свідоцтво та транспортний засіб були вилучені в ході огляду місця події.
Орган досудового розслідування вважає, що свідоцтво має ознаки підробки, оскільки серія та номер свідоцтва на різних його сторонах не співпадають.
Накладення арешту на майно необхідне для забезпечення проведення відповідних експертних досліджень.
02.12.2021 за даним фактом СД Переяслав-Хмельницького ВП внесено відомості до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України та розпочато досудове розслідування.
Судове засідання 03.12.2021 відкладено у зв`язку із зайнятістю представника володільця майна.
Прокурор підтримав клопотання, зазначив, що не уповноважений контролювати умови зберігання речових доказів на штрафмайданчику у частині укладення відповідних договорів з органами Національної поліції та порядку платності зберігання речових доказів на цих майданчиках. Зазначив, що у повідомленні про початок досудового розслідування помилково зазначено кваліфікацію кримінального провадження за ч.4 ст. 190 КК України.
Власник майна, володілець майна та його представник заперечили щодо задоволення клопотання. Представник володільця майна звернув увагу на те, що досудове розслідування здійснюється за обставинами можливої підробки свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, а не підробки або заміни номерів вузлів та агрегатів транспортного засобу.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 170 цього Кодексу арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 цього Кодексу, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до пункту 12 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затвердженої наказом від 27.08.2010 № 51/401/649/471/23/125, під час зберігання і передачі речових доказів, цінностей, документів та іншого майна вживаються заходи для забезпечення належного зберігання у вилучених об`єктів ознак і якостей, які визначають їх значення як речових доказів у кримінальних справах і які є на них, а також зберігання самих речових доказів, ознак і якостей з метою можливості їх подальшого цільового використання (якщо вони не можуть бути передані на зберігання потерпілим, їх родичам або іншим особам, а також організаціям).
Пунктом 13 вищезазначеної Інструкції передбачено, що речові докази зберігаються при справі, за винятком громіздких предметів, які зберігаються в органах дізнання, досудового слідства і в суді або передаються для зберігання відповідному підприємству, установі чи організації, про що складається протокол.
Відповідальним за зберігання речових доказів, цінностей та іншого майна, вилученого у зв`язку з розслідуванням кримінальної справи і яке зберігається окремо від справи, є співробітник установи, який призначається спеціальним наказом прокурора, керівника органу служби безпеки, начальника органу внутрішніх справ, підрозділу податкової міліції або керівника апарату суду. Підставою для поміщення речових доказів на зберігання є постанова працівника органу дізнання, слідчого, прокурора, судді (пункт 14).
Пунктом 19 Інструкції встановлено, що зберігання транспортних засобів та інших самохідних машин, а також пристроїв і механізмів, які використовувалися як знаряддя для вчинення злочинів і визнані речовими доказами, а також транспортних засобів, на які накладено арешт, якщо вони не можуть бути передані на зберігання власникові, його родичам або іншим особам, а також організаціям, проводиться за постановою слідчого, прокурора, судді, за ухвалою суду протягом досудового слідства або судового розгляду відповідними службами органів внутрішніх справ, служби безпеки, підрозділів податкової міліції (у справах, що перебувають у її провадженні відповідно до компетенції), керівники яких дають про це розписку, яка приєднується до справи. В розписці вказується, хто є персонально відповідальним за зберігання прийнятого транспортного засобу. При вилученні, а також при передачі на зберігання транспортного засобу за обов`язковою участю співробітника Державної автомобільної інспекції або спеціаліста, а при можливості і за участю його власника складається документ про технічний стан транспортного засобу.
З врахуванням вищезазначеного, дослідивши клопотання та матеріали, додані до нього, зважаючи на кваліфікацію кримінального правопорушення, необхідність призначення експертиз, воно підлягає частковому задоволенню, оскільки доведено наявність підстав для арешту свідоцтва про реєстрації транспортного засобу для забезпечення проведення необхідних слідчих дій, зокрема експертних досліджень, оскільки воно може містити на собі сліди кримінального правопорушення.
При цьому враховується, що у клопотанні не наведено обставин, які б давали підстави для висновку щодо відповідності вилученого транспортному засобу ознакам речового доказу у цьому кримінальному провадженні, зокрема досудове розслідування здійснюється за ч. 4 ст. 358 КК України, диспозиція якої не передбачає відповідальності за підробку або заміну номерів вузлів та агрегатів транспортного засобу. Також, прокурором не надано доказів належного збереження вилученого транспортного засобу на штрафмайданчику чи іншому місці, що забезпечить схоронність та незмінність слідів, які, на думку прокурора, містяться на ньому.
Отже прокурором не доведено того, що втручання у володіння тимчасово вилученим транспортним засобом у виді накладення на нього арешту, відбуватиметься на законних підставах, із легітимною метою та є необхідним у демократичному суспільстві.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 98, 170-173, 309, 376, 395 КПК України,

постановив:
Клопотання прокурора Переяславського відділу Бориспільської окружної прокуратури про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000166 від 01.12.2021 за ч. 4 ст. 358 КК України задовольнити частково.
Накласти арешт на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , видане ТСЦ 6143 12.03.2020 на імя ОСОБА_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , - заборонити власнику та будь-яким іншим особам розпоряджатися та користуватися вказаним майном, окрім уповноважених осіб для проведення слідчих дій в даному кримінальному провадженні.
У задоволенні клопотання про накладення арешту на автомобіль марки «Мерседес-Бенц», реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору VIN НОМЕР_2 , 2014 року випуску, відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1