ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадж. №11-сс/807/121/22 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

розглянула 19 січня 2022 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали справи за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 грудня 2021 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з одночасним визначенням розміру застави відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Євпаторія АР Крим, громадянина України, який має середню освіту, не одружений, офіційно не працевлаштований, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчий СУ ГУНП в Запорізькій області капітан поліції ОСОБА_9 , за погодженням із заступником начальника другого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_6 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 .

В обґрунтування клопотання зазначено, що 07.12.2021 року ОСОБА_8 , діючи узгоджено та за попередньою змовою з ОСОБА_10 та невстановленими досудовим розслідуванням особами, перебуваючи на території м. Запоріжжя, маючи умисел на вимагання, повторно з корисливих мотивів, під вигаданим приводом та з погрозою фізичного насильства, висунув ОСОБА_11 незаконні вимоги про погашення боргового зобов`язання, якого у дійсності не існувало, а саме 2500 доларів США.

Продовжуючи свої протиправні дії, реалізуючи спільний умисел та діючи за попередньою змовою групою осіб, 07.12.2021 року у період часу з 15 год. до 18 год., ОСОБА_8 та ОСОБА_12 прибули до орендованого ОСОБА_11 гаража у гаражному кооперативі «Кристал» за адресою: АДРЕСА_3 , де продовжуючи протиправні дії спрямовані на вимагання грошових коштів, застосовуючи фізичне та психічне насильство, що супроводжувалось залякуванням фізичною розправою та нанесенням трьох ударів долонею по обличчю ОСОБА_11 , погрожуючи предметом схожим на ніж, вимагали передати їм грошові кошти в сумі 2500 доларів США за погашення боргового зобов`язання, якого у дійсності не існувало.

У вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підозрюється ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Євпаторія АР Крим, громадянин України, який має середню освіту, не одружений, офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий.

Згідно клопотання, підозрюваний ОСОБА_8 вчинив злочин, який, згідно ст.12 КК України, віднесено, до категорії тяжких, найсуворіша міра покарання за який передбачає позбавлення волі на строк до семи років.

Обґрунтовуючи клопотання, слідчий зазначив, що під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Жоден із більш м`яких запобіжних заходів, на переконання слідчого, не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, оскільки підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, спотворити або сховати речі, документи, які мають важливе значення для встановлення обставин кримінального провадження, незаконно впливати на потерпілого у даному кримінальному провадженні, продовжити свою злочинну діяльність, вчинити інші кримінальні правопорушення, тим самим завдати шкоду охоронюваним правам та інтересам суспільства.

Отже, у клопотанні слідчий просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, при цьому врахувати, що визначення розміру застави не є доцільним.

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 грудня 2021 року задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу.

Застосовано до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто з 23 грудня 2021 року по 21 лютого 2022 року включно.

Встановлено ОСОБА_8 заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 181600 гривень, яка може бути внесена протягом строку дії запобіжного заходу.

У разі внесення застави і звільнення з-під варти ухвалено покласти на підозрюваного ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ст.194 КПК України: прибувати на виклик слідчого, прокурора, суду, залежно від стадії кримінального провадження; не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування з будь-якою особою, яка визнана потерпілим чи свідком у кримінальному провадженні №0000266; носити електронний засіб контролю.

Задовольняючи клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з одночасним визначенням застави у розмірі 181600 гривень, слідчий суддя вважав встановленим та доведеним наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 вказаного кримінального правопорушення, та слідчим доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам,передбаченим п.п.1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 вказує на незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді, яка підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази вчинення кримінального правопорушення, яке інкримінують ОСОБА_8 . Матеріали провадження свідчать про те, що потерпілим було скоєно злочин, однак органом досудового розслідування навіть не були внесені відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Дані викладені у протоколі контролю за вчиненням злочину більше свідчать про примушування до виконання зобов`язань, а не вимагання.

Крім того, вказані органом досудового розслідування ризики взагалі не підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

Так, ОСОБА_8 від працівників поліції не переховувався взагалі, сумлінно з`являвся до слідчого, прокурора, суду. Вплив на потерпілого останній не здійснював взагалі. Запобіжний захід у вигляді заборони залишати житлове приміщення цілодобово достатньою мірою забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього судом обов`язків. Свідки у кримінальному провадженні наразі відсутні. Ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином орган досудового розслідування доводить лише кваліфікацією дій підозрюваного. Жодних даних, які б підтверджували те, що ОСОБА_8 здатен перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, в матеріалах відсутні. Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення матеріалами кримінального провадження також не підтверджено жодним чином, крім того, що ОСОБА_8 раніше судимий.

Також зазначає, що ОСОБА_8 встановлена застава у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Він є особою, яка не має постійного працевлаштування та заробляє шляхом різного роду підробітками. Визначений розмір застави для нього є не помірним.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Позиції учасників судового провадження.
Захисник підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній підстав та наполягав на її задоволенні.

Прокурор висловив заперечення вимогам апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд відповідно до вимог ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у якому підозрюється особа, відомості стосовно особистості підозрюваного, обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя при розгляді відповідного клопотання, заслухавши сторони кримінального провадження, вірно врахував наявність пред`явленої ОСОБА_8 обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, яке за своєю класифікацією відноситься до тяжких злочинів.

Згідно з матеріалами провадження, слідчим управлінням ГУНП в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000266 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, відомості про яке 22.10.2021 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

23.12.2021 року о 18 годині 30 хвилин, відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, ОСОБА_8 було затримано на підставі ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя про надання дозволу на затримання з метою приводу підозрюваного для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Цього ж дня ОСОБА_8 було оголошено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України.

За вимогами ч.1, п.4 ч.2 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.

Відповідно до вимог ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідаючи на доводи сторони захисту щодо необґрунтованої підозри суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.

Враховуючи, що відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, колегія суддів приймає до уваги, що у рішенні ЄСПЛ у справі «Соловей і Зозуля проти України» останній зазначив, що суд має перевірити не лише дотримання процесуальних норм національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої особу взято під варту.

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «К.Г. проти Німеччини» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні справи до суду.

Між тим, надані до клопотання матеріали переконують судову колегію у вірності висновку районного суду про обгрунтованність висунутої ОСОБА_8 підозри.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема і питань щодо вірності кваліфікації.

А щодо питань, пов`язаних з оцінкою доказів для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а так само і кваліфікація дій підозрюваного, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочину щодо вимагання, вчиненого повторно за попередньою змовою групою осіб, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

З цього приводу колегія суддів, як і слідчий суддя мають у своєму розпорядженні надані до клопотання докази у виді повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, протоколів допиту потерпілого, даними пред`явлення особи для впізнання та матеріалами проведення негласних слідчих (розшукових) дій.

На думку колегії суддів, доказування провини підозрюваного ОСОБА_8 на що впливає оцінка доказів і залежне від цього питання кваліфікації дій підозрюваного, є предметом розгляду наступних етапів.

Отже, твердження сторони захисту про необґрунтовану підозру не заслуговують на увагу, оскільки, на переконання колегії суддів, обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України доведена доданими до клопотання матеріалами, сукупність яких на даному етапі є достатньою для висновку про вірогідну причетність ОСОБА_8 до даного злочину.

Тому, всупереч положенням ч.5 ст.132 КПК України, апелянтом не надано доказів на підтвердження зазначених обставин, з огляду на засади змагальності сторін, проте стороною обвинувачення обґрунтованість підозри доведена доданими до клопотання матеріалами, з яких вбачається, що об`єктивний неупереджений спостерігач міг би зробити висновок про можливе вчинення підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення.

Під час розгляду клопотання слідчий суддя встановив, що докази і обставини, на які посилався слідчий у клопотанні дають достатні підстави вважати, що зазначені ним ризики існують і підтверджуються матеріалами кримінального провадження, зокрема, можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та іншого підозрюваного у цьому кримінальному провадженні, що для запобігання вказаним ризикам, застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім.

Обґрунтовуючи свої висновки, слідчий суддя врахував, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 3 до 7 років.

Однак, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Надаючи оцінку можливості підозрюваного ОСОБА_8 переховуватись від органів досудового розслідування або суду, суд бере до уваги серйозність висунутої останньому підозри за вчинення тяжкого злочину, вчиненого повторно за попередньою змовою групою осіб.

Наведені обставини дають можливість припускати, що підозрюваний ОСОБА_8 в очікуванні покарання дійсно може переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Також на підтвердження існування ризику переховування свідчать дані про те, що підозрюваний ОСОБА_8 переховувався від органу досудового розслідування, 23.12.2021 року останній був затриманий працівниками поліції на підставі ухвали слідчого судді про надання дозволу на затримання з метою приводу підозрюваного для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України також знайшов своє підтвердження, з урахування того, що ОСОБА_8 обізнаний про адресу проживання потерпілого, зможе незаконно впливати на нього шляхом вмов, залякування тощо з метою уникнення від покарання за вчинене.

Крім того, слідчим суддею враховані дані про особу підозрюваного ОСОБА_8 , який раніше неодноразово судимий, судимість не знята і не погашена у встановленому законом порядку, наявність на розгляді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя іншого кримінального провадження щодо ОСОБА_8 , які вочевидь свідчать на користь висновку слідчого судді про обґрунтованість передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України ризику вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення.

Стороною захисту не наведено обставин, які б переконували суд у наявності сталих соціальних зв`язків. Не переконує суд у протилежному і дані щодо наявності у підозрюваного постійного місця проживання, що не було запобіжним чинником для його протиправної поведінки, стосовно обставин якої висунута підозра.

Між тим, сукупність даних щодо не працевлаштованості ОСОБА_8 , відсутності постійного заробітку, притягнення останнього до кримінальної відповідальності, відсутність сім`ї, дітей на утриманні, поряд із обставинами обґрунтованості висунутої ОСОБА_8 підозри та відсутністю міцних соціальних зв`язків надавали слідчому судді законних підстав для обрання такого виду запобіжного заходу.

Окремо слід зауважити на застосуванні у відповідності до вимог ч.3 ст.183 КПК України по відношенню до ОСОБА_8 , через визначення розміру застави, альтернативного запобіжного заходу, якій діятиме у разі внесення встановленої суми застави.

Що стосується доводів захисника про визначення непомірного розміру застави, що не відповідає майновому стану підозрюваного, то вони є неспроможними.

Згідно п.2 ч.5 ст.182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тобто, слідчий суддя цілком аргументовано визначив заставу в максимальних її межах, встановлених для тяжких злочинів у вигляді вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Саме такий розмір здатний забезпечити виконання ОСОБА_8 покладених на нього обов`язків.

З такими висновками, з урахуванням тяжкості вчиненого підозрюваним злочину, його особи, матеріального становища підозрюваного, розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, репутацію підозрюваного, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, не може не погодитись і апеляційний суд.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги сторони захисту стосовно необґрунтованості певних ризиків, передбачених ст.177 КК України не знайшли свого підтвердження і під час перегляду оскаржуваного рішення апеляційним судом.

Доводи захисника про те, що відсутні будь-які дані, які б підтверджували наявність заявлених ризиків є неспроможними. Існування ризиків негативної поведінки з боку підозрюваного в достатньому об`ємі знайшли підтвердження в наданих органом досудового розслідування матеріалах.

Згідно з положеннями ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Таким чином, слідчим суддею зазначеним обставинам при розгляді клопотання слідчого було надано належної оцінки з точки зору його конкретності та обґрунтованості, відповідності вимогам процесуального закону та практиці Європейського суду з прав людини і вони обґрунтовано покладені в обґрунтування висновку про наявність підстав для обрання підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Застосування більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені КПК України, є недоцільним, так як вони не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного та цього не може бути достатнім для запобігання зазначених ризиків.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді слідчим суддею питання щодо обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу.

З урахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали, що обумовлює відхилення апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст.404, 405, 419, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 грудня 2021 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з одночасним визначенням застави відносно ОСОБА_8 строком на 60 днів, тобто з 23 грудня 2021 року по 21 лютого 2022 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4