Провадження № 274/1132/19
УХВАЛА Провадження № 1-кп/0274/148/22

09.03.2022 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_1

за участі

секретаря судового засідання . . . . . . . . ОСОБА_2

прокурора . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_3

обвинуваченого . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадженні щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, проживаючого в АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 263, ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 146 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Бердичева Житомирської області, проживаючого в АДРЕСА_2 ,

за ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 146 КК України (за клопотанням про реабілітацію),

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Дрогобича Львівської області, проживаючого в АДРЕСА_3 ,

за ч. 2 ст. 189 КК України,

в с т а н о в и в :
26.02.19 до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 263 КК України, ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 146 КК України, ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 189 КК України, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.12.18 за № 0000320.
Запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_5 тримання під вартою, до обвинуваченого ОСОБА_4 - особисте зобов`язання.

Прокурор, як і раніше, клопоче про продовження строку дії обраного щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а щодо обвинуваченого ОСОБА_4 продовжити дію обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, оскільки ризики, що слугували підставою для обрання таких запобіжних заходів, на думку прокурора, не зникли і існують на даний час.

Обвинувачений ОСОБА_5 на даний час перебуває в ДУ "Житомирська установа виконання покарань (№ 8)", співробітниками конвойної роти в судове засідання 02.03.22 та 09.03.22 не доставлений, так як останні задіяні у заходах правового режиму воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.22 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Беручи до уваги час проведення судового засідання, необхідність врахування судом суспільного інтересів у виді обороноздатності Вітчизни, віддаленість місця знаходження обвинуваченого від Бердичівського міськрайонного суду та єдину можливість проведення такого засідання за таких умов лише в режимі відеоконференції (відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 336 КПК України судове провадження для участі обвинуваченого ОСОБА_5 могло здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення (установи виконання покарань). Статтею 42 КПК України передбачений обов`язок обвинуваченого прибувати за викликом до суду. Відповідно до ст. 135 КПК України особа, яка перебуває під вартою, у кримінальному провадженні викликається через адміністрацію місця ув`язнення. Як визначено у статі 323 КПК України суд відкладає судовий розгляд лише якщо не прибув в судове засідання обвинувачений, до якого не застосовано запобіжний захід у вигляд тримання під вартою. Тобто неприбуття обвинуваченого у судове засідання є злісним невиконанням обов`язку, передбаченого ст. 42 КПК України, порушенням порядку судового засідання. Наслідки такої поведінки передбачені ч. 1 ст. 330 КПК України і головуючий попереджав обвинуваченого про те, що в разі повторення ним зазначених дій його буде видалено з зали судового засідання, що має своїм наслідком можливість вирішення питань, визначених законом. Однак обвинувачений при наявності можливості все ж відмовився брати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 615 КПК України в умовах воєнного стану у разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в установленому цим Кодексом порядку обраний запобіжний захід у вигляд тримання під вартою вважається продовженим до вирішення відповідного питання судом, але не більше ніж на два місяці.

Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечив проти задоволення клопотання прокурора.

Заслухавши думки прокурора, обвинуваченого, суд і станом на 09.03.22 ще не вбачає підстав для зміни обраного обвинуваченому ОСОБА_5 виду запобіжного заходу, вбачаючи при цьому існування підстав для продовження дії обов`язків щодо обвинуваченого ОСОБА_4 .

Так, відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В ч. 2 цієї статті встановлено, що вирішення питань судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 Кодексу. Зокрема у ст. 199 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою або можливості продовження такого тримання судом має бути перевірено (перш за все і в основному), чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений при обранні такого запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Обвинуваченому ОСОБА_5 ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 04.01.19 було обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту. Однак колегією суддів Житомирського апеляційного суду 23.01.19 скасовано ухвалу слідчого судді щодо обвинуваченого ОСОБА_5 та останньому обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою (в подальшому строк дії запобіжних заходів щодо обвинуваченого продовжено, востаннє 10.01.22). Відповідно до ухвали колегія суддів суду апеляційної інстанції вважала помилковими висновки суду першої інстанції про те, що до підозрюваного можливо застосувати більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні слідчого, а тому вважала, що слідчий суддя прийняв неправильне рішення про необхідність відмовити у задоволенні клопотання слідчого. При цьому, застосувавши до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та поклавши на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, суд першої інстанції не в повній мірі оцінив порушення цінностей суспільства в даному кримінальному провадженні, дані, що характеризують особу підозрюваного, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, за вчинення тяжкого насильницького злочину, однак на шлях виправлення не став, на той час підозрювався у вчиненні низки злочинів, та дійшов помилкового висновку про відсутність в матеріалах провадження підстав для втручання у права і свободи підозрюваного. Як наслідок, суд своїм рішенням не забезпечив впевненості в належній процесуальній поведінці ОСОБА_5 у зв`язку з чим, ухвала слідчого судді підлягала скасуванню з постановленням нової ухвали апеляційним судом, якою задоволено клопотання слідчого та застосовано щодо ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Колегією суддів апеляційного суду було перевірено, що в матеріалах провадження є достатні дані, що підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 146 КК України. Перевіряючи наявність обґрунтованої підозри, колегія суддів апеляційного суду вважала, що сукупність матеріалів судової справи, на даному етапі кримінального провадження і до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину. Крім того, це випливає також з практики Європейського Суду з прав людини, де розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, визначає наявність обставин або відомостей, які б переконали неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Також, колегією суддів апеляційного суду було встановлено наявність в матеріалах кримінального провадження ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме тих, що ОСОБА_5 може здійснювати вплив на потерпілу та свідків в даному кримінальному провадженні особисто або через інших осіб. Обставин, які зменшували б заявлені у кримінальному провадженні ризики, колегією суддів не встановлено, крім того підозрюваний в минулому притягувався до кримінальної відповідальності, однак на шлях виправлення не став, підозрюється у вчинені низки нових злочинів. З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду вважала необхідним застосувати щодо ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки вважала, що саме такий запобіжний захід буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного. На тому етапі провадження лише такий запобіжний захід вважався таким, що зміг би дієво запобігти ризикам, доведеним слідчим та прокурором, що виключало собою можливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу. Щодо обвинуваченого ОСОБА_4 ухвалою суду від 17.01.20 змінено запобіжний захід з домашнього арешту на особисте зобов`язання з подальшим продовженням строку дії ухвали та обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України. Ухвали суду, в тому числі і про подальше продовження строків дії запобіжних заходів, які були оскаржені до апеляційного суду, залишаються чинними.

Станом на 09.03.22 обвинувачені продовжують обвинувачуватись у вчиненні низки злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 7 років (за найтяжчою санкцією одного зі злочинів). Їхній вік, майновий стан, міцність їхніх соціальних зв`язків не змінились з часу застосування запобіжного заходу, що свідчить про відсутність зменшення ризиків в цій частині характеризуючих даних обвинувачених. Ризики ж, які слугували підставою для обрання тримання під вартою ОСОБА_5 , залишились фактично незмінними (фактично змінився лише час тримання особи під вартою, досліджені докази зменшили обґрунтованість підозри (показання свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 без оцінки супутніх доказів) в незначній частині та не зменшили обставин, які враховувалися судами при обранні та продовженні запобіжного заходу судом мають бути оцінені доводи сторони захисту, як підстава дії запобіжного заходу, що і робиться без оцінки доведеності або недоведеності обвинувачення), обвинуваченому так і інкримінується вчинення ряду організованих злочинів, в тому числі тяжких, з погрозою застосування небезпечного для життя потерпілої насильства. При цьому обвинувачений ОСОБА_5 так і є особою, яка раніше притягувалася до кримінальної відповідальності за умисне вбивство, тривалий час відбував покарання у виді позбавлення волі у виправній колонії з максимальним рівнем безпеки і був звільнений лише по відбуттю строку покарання, тобто навіть не мав спроб стати на шлях виправлення за час відбування покарання (це юридичний факт, встановлений відповідним рішенням суду, яке набрало законної сили), відповідно до обвинувачення на шлях виправлення так і не став і в подальшому, та на даний час так і обвинувачується у вчиненні низки злочинів, в тому числі з застосуванням погрози насильства та насильства. Підставою для застосування запобіжного заходу не є позбавлення волі особи за вчинений злочин, а спроба запобігти ризикам з врахуванням певних обставин і наведені вище характеристики особи не можуть не бути враховані судом для оцінки існування ризиків (не лише явки до суду, але і всіх інших). Також дійсно тривале перебування особи під вартою, показання свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , визнання недопустимим одного з доказів зменшують ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, однак таке зменшення відбувається не лише тому, що особа перебуває під вартою, але і у сукупності з іншими обставинами, які б мали супроводжувати таке перебування, а саме здійснення судового розгляду, під час якого досліджувалися б докази, зменшувалася обґрунтованість підозри, можливість впливу на джерела доказування тощо, на даний час ступінь зменшення ризиків так і не сягнув рівня ризиків суспільним інтересам. Із досліджених на даний момент доказів залишаються показання потерпілої і свідка, підтверджені протоколом НСРД, з яких вбачається незважання обвинуваченим на прохання потерпілої припинити неправомірні дії щодо неї у зв`язку з повідомленням нею правоохоронних органів, погроза розправою щодо таких осіб, тобто досліджені докази не лише не зменшують обґрунтованість підозри, але додатково вказують на існування додаткових ризиків. Питання визнання недопустимими решти письмових доказів, які були досліджені та які, на думку, обвинувачення підтверджують винуватість осіб, буде вирішено на належній стадії. Для завершення судового розгляду в рамках встановленого порядку суду ще необхідно знайти свідків, про допит яких клопотала сторона захисту, що потребує продовження судового розгляду при незначному зменшенні ступеню ризиків для дії запобіжного заходу. Крім того, на даний час з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а саме військова агресія проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстав ноку. У той же час обвинувачений ОСОБА_4 так і залишається раніше судимою особою, щодо якої невиконаний вирок та якій інкримінується вчинення умисного тяжкого насильницького злочину, потерпіла дійсно вказала, що при призначенні покарання ОСОБА_4 не наполягає на суворості покаранні, покладається на розсуду суду, що обвинувачений не застосовував щодо неї насильства, але при цьому прямо вказала на вчинення щодо неї неправомірних дій ОСОБА_4 , оцінка ж суспільної небезпеки, правова кваліфікації цих дій будуть надані на належній стадії. Висновки ж органу досудового розслідування для суду не є наперед встановленими, та згідно з принципом безпосередності дослідження доказів судом мають бути досліджені всі докази, що потребує продовження розгляду провадження, і суд на даний час не може робити висновки про обґрунтованість чи необґрунтованість обвинувачення по суті, як власне і про його правову кваліфікацію.

На підставі наведеного, керуючись статтями 331, 615, 369, 372, 176-199 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :
Продовжити дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 2 (двох) місяців з дня постановлення ухвали без визначення розміру застави.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до двох місяців зобов`язання прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; утримуватися від спілкування із свідками обвинувачення, потерпілою у цьому кримінальному провадженні з приводу обставин інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Копію ухвали вручити обвинуваченим, прокурору та направити уповноваженим службовим особам ДУ "Житомирська УВП (№ 8)" для виконання.

На ухвалу протягом п`яти днів з дня оголошення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Житомирського апеляційного суду (для особи, яка утримується під вартою, строк подачі обчислюється з дня вручення копії ухвали).

Головуючий - суддя