Справа № 303/5651/17
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.09.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретарки судового засідання ОСОБА_4 , прокурори ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11кп/4806/109/20 за апеляційною скаргою захисника - адвоката ОСОБА_6 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13. 03. 2018.
Цим вироком:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , з середньою освітою, розлучений, непрацюючий, не судимий, засуджений:
- за ч. 2 ст. 342 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 02 (два) роки;
- за ч. 2 ст. 345 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 03(три) роки.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно до відбування ОСОБА_8 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки.
На підставі ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 01(один) рік 06(шість) місяців.
На підставі ст.76 КК України на ОСОБА_8 покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.
ОСОБА_8 близько 12 год. 15 хв. 04. 08. 2017, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи, що він протидіє працівнику правоохоронного органу, що виконує свої службові обов`язки, в коридорі під`їзду №1 будинку АДРЕСА_2 , штовхав та ображав нецензурними словами поліцейського ОСОБА_9 , намагався зіштовхнути останнього з коридорних сходів, зірвав з форменого одягу поліцейського ОСОБА_9 нагрудну камеру та кинув її на сходи коридору, намагався вирватися та втекти, чим вчинив активну фізичну протидію здійсненню поліцейським ОСОБА_9 своїх обов`язків з охорони громадського порядку.
Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_8 04. 08. 2017 о 12 год. 18 хв., знаходячись на вході до під`їзду №1 будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, при застосуванні до нього сержантом поліції ОСОБА_9 засобів
-2-

фізичного впливу та спеціального засобу "кайданки", з метою спричинити тілесні ушкодження працівнику поліції, показати свою зверхність, вчиняв активний фізичний опір та наніс сержанту поліції ОСОБА_9 один удар правою рукою зажатою в кулак в область голови, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді тотального синця з травматичним набряком м`яких тканин у справі орбітальній ділянці голови, які згідно судово-медичного висновку №560/17 від 14. 08. 2017 відносяться до групи легких тілесних ушкоджень, як такі, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я і стійку втрату працездатності.
В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_6 порушує питання про зміну вироку Мукачівського міськрайонного суду від 13. 03. 2018 щодо ОСОБА_8 та призначення йому більш м`якого виду та розміру покарання відповідно до санкції ч. 2 ст. 342 КК України - 01(один) рік обмеження волі; за ч. 2 ст. 345 КК України 02(два) роки обмеження волі. На підставі ст. 70 КК України призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 02 (два) роки й звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 01(один) рік, на підставі ст. 75 КК України. Посилається на те, що сторона обвинувачення та сторона захисту вважали достатнім призначення ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі, однак, дана позиція сторін залишилась поза увагою суду, при цьому жодних висновків про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі суд першої інстанції не мотивував.
Апеляційна скарга розглядається за відсутності обвинуваченого, захисника та потерпілого, неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. При цьому береться до уваги те, що обвинувачений, його захисник, а також потерпілий належним чином повідомлені про час та місце розгляду кримінального провадження, про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший день та відомостей про поважність причин їх неявки не подавали. Більш того, від захисника ОСОБА_6 надійшла письмова заява про розгляд кримінального провадження у його відсутності.
Заслухавши доповідь судді, промову прокурорки, яка вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає до задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи сторони захисту, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
За змістом ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також

-3-

розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення;обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.
Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд вправі, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Умовою застосування такого судового розгляду є повне визнання всіма учасниками судового провадження як події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у його вчинені за обставин, викладених в обвинувальному акті, так і виду та розміру завданої шкоди, що згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України входить до предмету доказування у кримінальному провадженні.
За змістом вказаної вище норми закону суд зобов`язаний з`ясувати, чи правильно сторони розуміють зміст усіх зазначених обставин, переконатися, що визнання їх є добровільним, та роз`яснити сторонам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Відтак, якщо будь-яка з наведених обставин заперечується учасниками судового провадження, докази мають досліджуватися судом у загальному порядку, а обмеження дослідження доказів, як процедура, передбачена ч. 3 ст. 349 КПК України, застосована бути не може.
Частина друга статті 17 КПК України передбачає, що сторона обвинувачення має довести ці обставини поза розумним сумнівом. Щодо стандарту переконання поза розумним сумнівом, Верховний Суд висловлювався у своїх постановах від 12. 06. 2018 (провадження № 51-1604км18), 04. 07. 2018 (провадження № 51-597км17), 20. 11. 2018 (провадження № 51-682км18), 06. 12. 2018 (провадження № 51-4558 км 18).
До того ж, право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого пп. «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47), де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.
Однак, суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження та постановляючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_8 вказаних вимог Закону не дотримався.
Як вбачається зі змісту вироку, кримінальне провадження було розглянуто судом без дослідження заявлених учасниками судового провадження доказів в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, відповідно до якого суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи
-4-

правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумніву у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Проте, зміст журналу судового засідання від 13. 03. 2018 та технічний носій інформації судового розгляду свідчать про те, що зазначені положення норм процесуального законодавства учасникам кримінального провадження, зокрема обвинуваченому ОСОБА_8 належним чином роз`яснені не були та суд не переконався чи зрозуміло обвинуваченому це положення закону. З цього ж журналу судового засідання не вбачається належне проведення судом дій, передбачених ст. 349 КПК України, натомість об`єктивно вбачається, що стадія визначення судом обсягу доказів, що підлягають дослідженню та допит обвинуваченого ОСОБА_8 відбулися формально, протягом кількох хвилин, що не можна вважати належним виконанням судом першої інстанції вимог ч. 4 ст. 349 та ст. 351 КПК України щодо допиту обвинуваченого. При цьому, як установлено з аудіо-запису перебігу судового розгляду в суді першої інстанції від 13. 03. 2018, в порушення вимог закону судом було здійснено допит обвинуваченого ОСОБА_8 стосовно обставин вчинення злочинних діянь, однак у вироку суду тільки зазначено, що такі обставини не оспорюються та узгоджуються з обставинами, зазначеними в обвинувальному акті.
Факт визнання обвинуваченим правильності обставин вчинення злочинного діяння наведених у обвинувальному акті, як слідує із аудіо-запису судового засідання від 13. 03. 2018 не може вважатись допитом обвинуваченого судом у розумінні ст. 351 КПК України.
Отже, прийнявши рішення про недоцільність дослідження доказів, без виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд безпідставно обмежив дослідження фактичних обставин справи формальним допитом обвинуваченого, враховуючи час, затрачений на дані процесуальні дії, та провів судове слідство без виклику потерпілого й свідків.
Зазначені обставини свідчать про порушення судом першої інстанції принципу безпосередності дослідження доказів, що призвело до порушення права обвинуваченого на захист, а також презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, які передбачені ст. 7 п. п. 10, 13, 16 КПК України і є вимогами, що містять загальні засади кримінального провадження, які за своїм змістом та формою повинні бути суворо дотримані.
При цьому апеляційним судом враховується висновок Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладений у постанові від 22. 03. 2018 у справі № 521/11693/16-к, згідно якого відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак дана норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадження та визначені ст. 91 КПК України.
Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК України лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.
При викладених вище обставинах, колегія суддів вважає, що обвинувачений ОСОБА_8 був безпідставно обмежений у реалізації свого права на захист, в тому числі і шляхом допиту потерпілого й свідків при проведенні судового слідства, а тому апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а тому ухвалений вирок з викладених вище підстав підлягає безумовному скасуванню.
За ст. 412 КПК України істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
-5-
У відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення ст. 412 цього Кодексу.
Підставами для скасування чи зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є такі порушення норм кримінального процесуального закону, які шляхом позбавлення, чи обмеження гарантованих КПК України прав учасників кримінального провадження, недотримання процедури судочинства, чи іншим шляхом вплинули, чи могли вплинути на винесення законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення.
Колегія суддів вважає, що неухильне дотримання передбаченої законом процесуальної форми є неодмінною умовою повного, всебічного й об`єктивного дослідження обставин кримінального провадження, встановлення істини в справі й прийняття правильного рішення. При цьому конкретне порушення кримінального процесуального закону може бути визнано апеляційним судом істотним чи неістотним, залежно від обставин кримінального провадження.
Установлені та наведені в ухвалі апеляційного суду порушення кримінального процесуального закону є істотними, оскільки суттєво обмежили обвинуваченого та потерпілого в реалізації їх процесуальних прав та перешкодили суду повно, і всебічно розглянути кримінальне провадження, і вплинули, чи могли вплинути на постановлення законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення, а тому вирок підлягає до скасування.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла до висновку про те, що під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України, судом першої інстанції допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що є безумовною підставою для скасування судового рішення та призначення відповідно до ст. 415 КПК України нового розгляду у суді першої інстанції.
При новому розгляді кримінального провадження суду першої інстанції необхідно з чітким дотриманням вимог кримінального процесуального закону допитати обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_9 , свідків у кримінальному провадженні, всебічно, повно й об`єктивно дослідити всі обставини кримінального провадження, дати відповідну оцінку доказам у їх сукупності та ухвалити судове рішення, яке б відповідало вимогам ст. 370 КПК України.
При прийнятті рішення про направлення кримінального провадження на новий розгляд колегія суддів враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; положення ст. ст. 220, 317 цього ж Кодексу про те, що саме за клопотанням учасників процесу сторони обвинувачення чи захисту (прокурора, потерпілого, обвинуваченого чи його захисника) апеляційний суд визначає необхідність дослідження тих чи інших доказів для з`ясування фактичних обставин справи, і те, що під час розгляду апеляційним судом кримінального провадження не заявлялись клопотань про приєднання доказів, про дослідження наявних у кримінальному провадженні доказів у підтвердження доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні злочинів, за які його засуджено.
Оскільки підставами для скасування вироку суду є істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що є підставою для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, тому колегія суддів позбавлена можливості перевірити решту доводів апеляційної скарги захисника, в тому числі щодо призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, а також наявність підстав для закриття судом провадження чи звільнення від кримінальної відповідальності. Такі доводи підлягають ретельній перевірці при новому розгляді кримінального провадження.

-6-

З урахуванням наведеного, апеляційна скарга захисника - адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13. 03. 2018 щодо ОСОБА_8 ,- скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала Закарпатського апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: