Справа № 309/185/17
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

30.11.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/839/20, за апеляційними скаргами заступника керівника Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 22.05.2020.
Цим вироком:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Драгово Хустського району, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з неповною середньою освітою, одружений, не працюючий, що має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше судимий: вироком Закарпатського обласного суду від 20.11.1996 за ч.2 ст.213, ч.2 ст.80, ч.1 ст.170, ст.94 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 (дванадцять) років, вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 12.07.2007 за ч.1 ст.296 КК України із застосуванням ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки, вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 13.06.2014 за ч.1 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 07(сім) років, визнаний невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України та виправданий за цим обвинуваченням, та засуджений:
- за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян , що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. та звільнений від цього покарання у зв`язку із закінченням строків давності;
- за ч.1 ст.121КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 08 (вісім) років;
- за п.п.4,7,13 ч.2 ст.115 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі.
На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно до відбування ОСОБА_6 призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупності злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 13.06.2014 у виді позбавлення волі на строк 07 (сім) років, більш суворим покаранням у виді довічного позбавлення волі, остаточно до відбування ОСОБА_6 призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_6 залишено тримання під вартою до вступу вироку в законну силу.

-2-

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_6 ухвалено рахувати з 10.06.2014, зарахувавши у відбуту частину покарання строк тримання його під вартою з 26.03.2014 по 22.05.2014.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 8569 грн. 19 коп. за проведення експертиз.
Згідно вироку, ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

09.06.2014 близько 23 год. 30 хв, знаходячись на подвір`ї будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, ОСОБА_6 завдав потерпілому ОСОБА_10 декілька ударів затиснутою в кулак рукою в обличчя та по іншим частинам тіла, чим заподіяв йому легкі тілесні ушкодження.
Крім того ОСОБА_6 , будучи засудженим вироком Закарпатського обласного суду від 20.11.1996 за умисне вбивство на 12 років позбавлення волі, судимість за яке не знята і не погашена, 10.06.2014 близько 01-ї години, з метою вбивства ОСОБА_11 , з хуліганських мотивів, пошкодивши вікно спальної кімнати, проник в будинок АДРЕСА_3 де, тримаючи в руках два кухонні ножі та погрожуючи ними вбивством, принижуючи гідність ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , примусив їх стати перед ним на коліна та завести руки за голову. Після чого, у присутності дружини ОСОБА_12 , не зважаючи на її прохання, обвинувачений з великою силою, руками та взутими у чоботи ногами, почав наносити ОСОБА_11 множинні удари не менше 14-ти, по голові, в грудну клітку, в область черевної порожнини, а також наніс йому один удар ножем у середню третину правого стегна по задній поверхні, чим завдав потерпілому та його дружині особливі моральні та фізичні страждання і припинив насильницькі дії тільки тоді коли побачив, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_11 помер на місці події.
Після чого, ОСОБА_6 з великою силою завдав потерпілій ОСОБА_12 , не менше п`яти ударів взутими ногами по голові, та інших частинах тіла, чим спричинив їй тяжкі тілесні ушкодження.
Разом з тим, органом досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_6 щодо нанесення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_12 кваліфіковано за ч.2 ст.15, п.п.1,4,7,13 ч.2 ст.115 КК України. Вказану кваліфікацію суд вважав помилковою та прийшов до висновку про необхідність кваліфікації цих дії ОСОБА_6 за ч.1 ст.121 КК України.
Згідно висновку додаткової судово-медичної експертизи № 621 від 20.08.2014, ОСОБА_12 було нанесено не менше 5-ти ударів. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 425 від 19.06.2014, у ОСОБА_12 виявлені тілесні ушкодження у вигляді рани верхньої губи зліва, синців правої та лівої орбітальних ділянок, середньої третини правого плеча по зовнішній поверхні, волосистої частини голови тім`яної ділянки зліва.
Нанесення обвинуваченим ОСОБА_6 , потерпілій такої кількості ударів по різних частинах тіла саме по собі не може свідчити про наявність у нього умислу на вбивство, так як згідно наданих стороною обвинувачення доказів не доведено, що ОСОБА_6 не довів свій умисел на вбивство за обставин, що не залежали від його волі, або помилково вважав, що вже позбавив потерпілу ОСОБА_12 життя. Кількість нанесених ним потерпілій ударів 5-ть, суд не вважав критичною для заподіяння їй смерті, оскільки згідно висновку експертизи більшість із них викликала легкі тілесні ушкодження. Добровільне припинення обвинуваченим нанесення ударів потерпілій ОСОБА_12 суд розцінив, як відсутність у нього умислу на її вбивство. Твердження ОСОБА_6 про відсутність умислу на вбивство ОСОБА_12 стороною обвинувачення належними та допустимими доказами поза всяким розумним сумнівом не спростовані.

-3-

Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, вчиненому за таких обставин.
ОСОБА_6 , у не встановлених осіб та час придбав 22 патрони калібру 5,45 мм, призначені для стрільби з автомату Калашнікова, які приніс додому та незаконно зберігав у належному йому будинку АДРЕСА_2 . Вказані патрони були виявлені та вилучені 10.06.2014 в ході санкціонованого судом обшуку.
Згідно висновку судової балістичної експертизи № 16/567 від 18.06.2014, вилучені в ході обшуку будинку ОСОБА_6 22 патрони є патронами центрального бою військового зразка 1974 року, калібру 5.45 мм, призначені для стрільби зі зброї відповідного калібру (автомату Калашнікова), виготовлені заводським способом, придані до стрільби та відносяться до бойових припасів.
За цим обвинуваченням, ОСОБА_6 виправданий у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим. Виправдовуючи ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, суд першої інстанції вказав, що таке не підтверджується належними та допустимими доказами.

В апеляційній скарзі, прокурор просить вирок суду від 22.05.2020 скасувати у зв`язку з його необґрунтованістю, невмотивованістю та невідповідністю висновків суду викладеним у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та постановити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочинів та призначити покарання: за п.п.4,7,13 ч.2 ст.115 КК України довічне позбавлення волі; за ч.2 ст.15 п.п.1,4,7,13 ч.2 ст.115 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 15(п`ятнадцять) років; за ч.1 ст.125 КК України покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. й звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від даного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності; за ч.1 ст.263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 07 (сім) років. На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно до відбування ОСОБА_6 призначити покарання у виді довічного позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупності злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 13.06.2014 у виді позбавлення волі на строк 07 (сім), більш суворим покаранням у виді довічного позбавлення волі, остаточно до відбування ОСОБА_6 призначити покарання у виді довічного позбавлення волі. В обґрунтування апеляційних вимог прокурор вказує на те, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, в тому числі і за ч.1 ст.263 КК України, доведена належними та допустимими доказами, а тому суд першої інстанції безпідставно виправдав ОСОБА_6 за цим обвинуваченням. Суд належним чином не мотивував, з яких причин він відкидає докази обвинувачення покази свідка ОСОБА_13 , що був понятим під час обшуку в будинку АДРЕСА_4 , де проживав ОСОБА_6 . Зазначений свідок показав, що під час обшуку було вилучено мисливську рушницю, два ножі та набої до зброї у значній кількості та інші речі. Обвинувачений ОСОБА_6 показав, що проживав у вказаному будинку 9 та 10 червня 2014 року, інші мешканці будинку, які були допитані, зазначили про свою непричетність до вилученої в ході обшуку зброї та боєприпасів. Окрім того, згідно висновку судової балістичної експертизи № 16/567 від 18.06.2014, вилучені в ході обшуку будинку ОСОБА_6 22 патрони є патронами центрального бою військового зразка 1974 року, калібру 5.45 мм, призначені для стрільби зі зброї відповідного калібру (автомату Калашнікова), виготовлені заводським способом, придані до стрільби та

-4-

відносяться до бойових припасів. Також, на думку прокурора, суд першої інстанції, перекваліфіковуючи дії ОСОБА_6 з ч.2 ст.15 п.п.1,4,7,13 ч.2 ст.115 КК України на ч.1 ст.121 КК України, надаючи оцінку висновкам судово-медичних експертиз потерпілої ОСОБА_12 , помилково зазначив про відсутність у ОСОБА_6 умислу на позбавлення життя потерпілої, хоча для цього обвинуваченим зроблено всі дії, спрямовані на позбавлення її життя. Судом не мотивовано, з яких причин він відкинув докази обвинувачення показання потерпілої ОСОБА_12 з приводу того, що обвинувачений ОСОБА_6 увірвавшись до їх будинку, тримаючи в руках ножі, погрожував їй та її чоловіку вбивством і їх вона сприймала реально, оскільки обвинувачений з метою її вбивства також наносив їй аналогічні, що і її чоловіку удари руками та ногами по тулубу і голові, від яких вона знепритомніла та не втратила життя тільки завдяки своєчасного надання їй кваліфікованої медичної допомоги.
В апеляційній скарзі захисника адвоката ОСОБА_8 , поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , ставиться питання про скасування вироку Тячівського районного суду від 22.05.2020 в частині призначення обвинуваченому покарання за п.п.4,7,13 ч.2 ст.115 КК України та призначення кримінального провадження до нового судового розгляду зі стадії підготовчого судового засідання. В обґрунтування апеляційної скарги захисник адвокат ОСОБА_8 вказує на те, що призначене ОСОБА_6 судом покарання у виді довічного позбавлення волі є несправедливим внаслідок надмірною суворості, оскільки судом при призначенні покарання не враховано наявність у обвинуваченого ОСОБА_6 на утриманні двох неповнолітніх дітей, вагітної дружини.

Обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі вважає вирок Тячівського районного суду від 22.05.2020 однобічним, незаконним і таким, що підлягає до скасування з призначенням кримінального провадження до нового судового розгляду. В обгрунтування апеляційних вимог обвинувачений вказує про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Так, в основу висновку про його винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, суд першої інстанції поклав неналежні і сфабриковані докази, яким слід дати критичну оцінку. Також, судом необґрунтовано його дії кваліфіковані за ч.2 ст.115 КК України, оскільки така норма, на його думку не підлягала застосуванню, при тому, що судом встановлено відсутність умислу на вбивство потерпілої, чим допущено суперечності у вироку. Суд також припустився до висновку про те, що він припинив свої насильницькі дії по відношенню до потерпілої ОСОБА_12 після того, як вона втратила свідомість, однак з яких доказів він дійшов до зазначеного висновку не зазначив. Вказує на те, що його дії не підлягали кваліфікації за ч.2 ст.115 КК України, оскільки умисел на вбивство як потерпілої, так і потерпілого не встановлений та не доведений. Також обвинувачений зазначає, що суд у мотивувальній частині вироку не навів відомостей про час і місце вчинення злочину щодо потерпілих ОСОБА_14 , що є істотним порушенням. Окрім того, судом залишено поза увагою й те, що матеріали кримінального провадження не містять витягів з Єдиного реєстру досудових розслідувань, що свідчить про те, що відомості про вказані правопорушення не вносились, а всі подальші зібрані докази є недопустимими. Також зазначає, що автоматизований розподіл даної справи відбувся з порушенням ст.35 КПК України, наслідком чого став розгляд кримінального провадження незаконним складом суду. Окрім того, суд також послався на ряд неприпустимих доказів: протокол огляду місця події від 10.06.2014, який містить виправлення та підписи невідомих осіб замість понятих, також у протоколі не зазначено про додатки у вигляді схеми, а наявна в матеріалах не підписана понятим. В матеріалах справи також не міститься доказів того, що ілюстративна таблиця є роздруківкою саме тих фото світлин, які були зроблені на місці огляду. Також вказує на те, що у протоколі обшуку від 10.06.2014 не зазначено особу, якою проводила вказана процесуальна дію, а аркуші у ньому підмінені, через,

-5-

що втрачається зміст документу. Даний протокол підписаний невідомими особами, без зазначення прізвищ та ініціалів учасників та без участі захисника. Також обвинувачений вказує на те, що відбір зразків крові він нього 10.06.2014 проводився без участі захисника, а у постанові про призначення судово-медичної експертизи слідчий не зазначив про надання експерту матеріалів кримінального провадження і такі не надавались. Також вважає таким, що не відповідає вимогам закону і висновок експерта №71 від 10.06.2014, оскільки у ньому не зазначено дані про освітній рівень, науковий ступінь, вчене звання експерта, спеціальність, відомості про присвоєння кваліфікації, а також вік померлого, методи і методику дослідження, та інші необхідні дані. Більш того, зазначає, що висновок додаткової судово-медичної експертизи від 21.08.2014, не містить дослідної частини, що суперечить Інструкції про проведення судово-медичної експертизи. Також вважає, що судом необґрунтовано на надано оцінку необхідності направлення його на госпіталізацію до психіатричного медичного закладу. Окрім того зазначає проте, що судом під час підготовчого судового засідання йому не було вручено пам`ятку про процесуальні права та обов`язки, не роз`яснено про право відводу, про право на розгляд кримінального провадження судом присяжних та всупереч вимог ст.81 КПК України не вирішено питання відводу суду за заявою від 17.10.2014. Також наголошує на тому, що на ігноруванні його клопотань та зауважень про здійснення тиску з боку потерпілих на його захисника. Також судом були проігноровані і його клопотання про допит додаткових свідків на підтвердження його показів щодо розкрадання потерпілими коштів. Таким чином вважає що органом обвинувачення не було доведено наявність в його діях ознак кримінального правопорушення, передбаченого п.п.4,7,13 ч.2 ст.115 КК України, зокрема щодо наявності таких кваліфікуючих ознак як хуліганський мотив та особлива жорстокість, що потягло за собою невірну кваліфікацію його дій та незаконність вироку суду.

05.10.2021 обвинуваченим ОСОБА_6 подано заяву про заміну йому захисника, оскільки здійснення його подальшого захисту адвокатом ОСОБА_8 вважає неможливим, внаслідок недовіри призначеному захиснику.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити клопотання обвинуваченого з таких підстав.

Згідно ст.54 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право відмовитися від захисника або замінити його.

Відмова від захисника не приймається у випадку, якщо його участь є обов`язковою. У такому випадку, якщо підозрюваний, обвинувачений відмовляється від захисника і не залучає іншого захисника, захисник повинен бути залучений у порядку, передбаченому статтею 49 КПК України, для здійснення захисту за призначенням.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.49 КПК України суд зобов`язаний забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у випадках, якщо відповідно до вимог статті 52 цього Кодексу участь захисника є обов`язковою, а підозрюваний, обвинувачений не залучив захисника

У зв`язку з наведеним, а також враховуючи те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, йому слід призначити захисника через Регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Закарпатській області, а розгляд кримінального провадження щодо нього відкласти на інший час та день.

Керуючись ст. ст. 49, 401 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.

-6-

Призначити обвинуваченому за п.п.4,7,13 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15, п.п.1,4,7,13 ч.2 ст.115, ч.1 ст.125, ч.1 ст.263 КК України ОСОБА_15 захисника з числа адвокатів Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Закарпатській області.

Розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_6 за апеляційними скаргами заступника керівника Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 22.05.2020, відкласти на 10 год. 16.03.2022, повідомивши про час і місце розгляду справи учасників судового розгляду.
Обвинуваченого ОСОБА_6 доставити в судове засідання на вказаний вище день та час.

Копію ухвали надіслати директору Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Закарпатській області для відома та виконання.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: