Провадження №11-кп/801/1168/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
за участі учасників провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в режимі відеоконференції з ДУ «Вінницька виправна колонія (№86)» апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 04 серпня 2021 року,
якою відмовлено в задоволенні клопотання ДУ "Вінницька виправна колонія №86" про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, на підставі ст.81 КК України відносно:
засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Чернівецької області Заставнівського району с. Погорілівка, громадянина України, проживаючого до засудження за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово засудженого:
03.05.2007 Заставнівським районним судом Чернівецької області за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.
07.12.2010 Першотравневим районним судом Чернівецької області за ч. 2 ст. 289 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки.
31.05.2012 Першотравневим районним судом Чернівецької області за ч. 2 ст. 289, ст. 69 КК України до 3 років позбавлення волі. Звільнений 12.06.2014 на підставі Закону України «Про амністію».
16.04.2018 Шевченківським районним судом м. Чернівці за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі, без конфіскації майна,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

До суду надійшло клопотання начальника державної установи «Вінницька виправна колонія (№ 86)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 .
Клопотання мотивоване тим, що засуджений ОСОБА_7 позитивно характеризується, режим утримання не порушує, заохочувався адміністрацією установи, став на шлях виправлення. Відбув більше 2/3 строку покарання (початок строку 16.12.2017, 2/3 строку 16.04.2021, кінець строку 16.12.2022).
Засуджений ОСОБА_7 до судового засідання доставлений не був, однак від нього надійшла письмова заява про розгляд клопотання без його участі.
Представник Вінницької виправної колонії (№ 86) клопотання підтримав, просив його задовольнити.
Прокурор заперечила проти задоволення клопотання начальника ДУ «Вінницька ВК (№ 86)», вважає, що засуджений ОСОБА_7 на шлях виправлення не став.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04 серпня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання начальника ДУ «Вінницька виправна колонія (№86)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 .

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 04.08.2021 року скасувати, подання начальника установи про його звільнення умовно-достроково задовольнити.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з мотивів невідповідності викладених судом висновків обставинам справи, оскільки погашення цивільного позову ним здійснюється поступово, а саме відрахування проводяться з його заробітної плати, розмір якої є невеликим. Звернув увагу суду на те, що характеризується він в установі позитивно, має вісім заохочень. Тому вважає, що він своєю поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_7 підтримав свою апеляційну скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній обставини.
Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги засудженого та просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін як законну та обґрунтовану.
Представник ДУ «Вінницька ВК (№86)» в судове засідання для участі в розгляді апеляційної скарги засудженого не прибув, хоча повідомлявся належним чином про дату, час і місце апеляційного розгляду, проте не повідомив суд про поважні причини свого неприбуття.
Клопотань від учасників провадження щодо відкладення судового розгляду на адресу суду не надходило.
Прокурор та засуджений не заперечували проти проведення апеляційного розгляду у відсутність представника установи, тому відповідно до ч.4 ст.405 КПК України судовий розгляд проведено у його відсутність.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, вислухавши думку засудженого, заперечення прокурора, дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Перевіряючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, апеляційним судом встановлено, що зазначені вимоги закону судом були дотримані.

Так, вирішуючи питання щодо відмови в задоволенні клопотання установи, суд першої інстанції встановив та виходив з того, що вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16.04.2018, ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.289 КК України до 5 років позбавлення волі, без конфіскації майна.Раніше неодноразово судимий за умисні корисливі злочини, неодноразово звільнявся від відбування покарання з іспитовим строком, однак належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та продовжив злочинну діяльність. засуджений ОСОБА_7 прибув до ВК (№ 86) 14.08.2018 із ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор», де один раз порушив режим утримання, адміністрацією установи не заохочувався.
При вирішенні питання щодо умовно-дострокового звільнення від покарання засудженого ОСОБА_7 судом першої інстанції було враховано формально-юридичні та оціночні підстави. Зокрема, суд з`ясував наступні обставини:
- засуджений ОСОБА_7 за час відбування покарання характеризується позитивно, до дисциплінарної відповідальності притягувався один раз, адміністрацією установи заохочувався вісім разів, що вбачається з характеристики на засудженого від 20.04.2021. За період тримання ОСОБА_7 в ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор», останній також притягувався до дисциплінарної відповідальності, адміністрацією установи не заохочувався; - працевлаштований у виробничій майстерні установи різноробочим ДОЦ-1;
- у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. По відношенню до представників адміністрації поводить себе ввічливо.
Згідно вироку суду ОСОБА_7 має стягнення на користь держави та потерпілого, однак, будучи працевлаштованим та отримуючи заробітну плату, утримання з ОСОБА_7 не проводилось, а ОСОБА_7 , за весь період відбування покарання, сплачено лише 964,29 грн. Залишок боргу 3085,71 грн.
Крім того, з матеріалів клопотання та особової справи ОСОБА_7 було встановлено, що останній являється особою виключно кримінальної спрямованості, раніше неодноразово засуджувався за вчинення умисних, корисливих злочинів, до нього неодноразово застосовувалось звільнення від відбування покарання з іспитовим строком, однак ОСОБА_7 належних висновків для себе не зробив, продовжив вчиняти злочини.
Так, у відповідності до вимог ст.81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
Крім того, у п.п.2, 17, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» зазначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно-корисної праці та потреби в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Слід зазначити, що висновок суду про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Суд вправі прийняти рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання за наявності двох обов`язкових чинників: сумлінної поведінки та сумлінного ставлення до праці, які в сукупності доводять виправлення засудженого.
Колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки він є законний та обґрунтований. В матеріалах провадження відсутні такі ґрунтовні дані про поведінку засудженого та його особу, які свідчать, що процес виправлення в дійсності досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним.

Також у відповідності до наявної в матеріалах судового провадження характеристики на засудженого ОСОБА_7 від 20.04.2021, складеної начальником ДУ «Вінницька виправна колонія (№86)» ОСОБА_8 , що також не заперечувалось в ході апеляційного розгляду самим засудженим, початок строку відбування покарання останнього рахується 16.12.2017 року, кінець строку 16.12.2022 року, у взаємовідносинах з іншими засудженими неконфліктний, дотримується правомірних та ввічливих відносин із персоналом установи. Виконує передбачені законом вимоги персоналу, приймає участь у заходах виховного характеру, проявляє соціально-корисну активність. Приймає участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Підготовка до звільнення». Підвищує наявний загальноосвітній рівень та вдосконалює наявні професійно-технічні навички шляхом самоосвіти.

Працевлаштований у виробничій майстерні установи різноробочим ДОЦ-1. Має заборгованість за виконавчими листами на загальну суму 4050 грн, за весь період відбування покарання, та станом на день звернення з даним клопотанням відшкодовано лише 964 грн 29 коп.

Підтримує соціально-корисні зв`язки з матір`ю шляхом отримання посилок (передач) та бандеролей (13). За виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці вісім раз заохочувався адміністрацією установи. За порушення режиму покарання один раз притягувався до дисциплінарної відповідальності.

Під дію ст.101 КВК України підпадав по відбуттю 1/3 частини строку призначеного покарання, а саме 16.08.2019. Рішенням комісії установи, протокол №18 від 20.08.2019 року засудженому було відмовлено в переведені до дільниці соціальної реабілітації, за його власним бажанням.

Під дію ст.82 КК України підпадав по відбутті 1/2 частини строку призначеного покарання 16.06.2020. Рішення комісії установи, протокол №12 від 23.06.2020 ОСОБА_7 було відмовлено в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким, як особі, яка не стала на шлях виправлення.

На профілактичному обліку не перебуває.

При цьому, апеляційний суд враховує також і те, що ОСОБА_7 є особою раніше неодноразово судимою та був засуджений за вчинення злочинів, за які відбував як реальну міру покарання (був звільнений згідно ЗУ «Про амністію»), так і з іспитовим строком, проте це не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, внаслідок чого він знову вчинив умисний корисливий тяжкий злочини, за який його було засуджено до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна за ч.2 ст.289 КК України. Згідно вироку Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16.04.2018 своєї вини у вчиненні вказаного злочину не визнавав, у зв`язку з чим, суд першої інстанції розцінив поведінку останнього, як метод його захисту з метою уникнення відповідальності за вчинене, та було спростоване доказами у справі.
За таких обставин, колегія суддів враховуючи те, що процес виправлення і виховання має бути стабільним та послідовним за весь період відбування покарання, підстав для умовно-дострокового звільнення від покарання засудженого ОСОБА_7 не має.
Також матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали подальшого відбування покарання засудженим ОСОБА_7 в установі виконання покарань та в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

На думку колегії суддів, поведінка засудженого може свідчити лише про намагання останнього дотримуватися умов відбуття покарання, а не про сумлінність його поведінки, оскільки наявність у засудженого лише вісім заохочень за весь період відбування покарання, підтримання соціально-корисних зв`язків з матір`ю, поступове погашення боргу на виконання виконавчих листів, є у даному випадку недостатнім для доведення ним свого виправлення.

Відповідно до ч.1 ст.6 КВК України виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

На думку апеляційного суду процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Аналізуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції під час розгляду клопотання установи повністю дотримався вимог кримінального закону та розділу 8 КПК України, та обґрунтовано дійшов висновку про відсутність достатніх ознак, які вказували б на виправлення засудженого.
Викладені засудженим в апеляційній скарзі обставини були в повній мірі перевірені та враховані як судом першої, так і апеляційної інстанції при прийняті рішення.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції повністю відповідають фактичним обставинам справи, а доводи апеляційної скарги засудженого їх не спростовують, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно до вимог ч.7 ст.154 КВК України у разі відмови суду щодо умовно дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким повторне подання в цьому питанні щодо осіб, засуджених за тяжкі та особливо тяжкі злочини до позбавлення волі на строк не менше п`яти років, може бути внесено не раніше як через один рік з дня винесення ухвали про відмову.

Керуючись ст.81 КК України, ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 04 серпня 2021 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання ДУ "Вінницька виправна колонія №86" про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, на підставі ст.81 КК України відносно засудженого ОСОБА_7 - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4