Номер провадження: 11-кп/813/2048/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2021 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , обвинуваченим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0005691 від 19 жовтня 2019 року -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2021 року ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , обвинуваченим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України продовжений строк тримання під вартою на 60 днів до 12 листопада 2021 року включно без визначення розміру застави.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції захисник ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати у ухвалу та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід не пов`язаний з позбавлення волі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що оскаржена ухвала суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

Захисник стверджує, що лише тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 злочину не може бути єдиною підставою для застосування до нього виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою

На теперішній час ризики, які були підставою для застосування та продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою перестали існувати.

Крім того у ОСОБА_8 наявні міцні соціальні зв`язки, оскільки останній зареєстрований та проживає у м.Одесі, має власне житло.

Вказані обставини свідчать про те, що більш м`які запобіжні заходи не пов`язані з позбавленням волі цілком зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі також просив скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до нього запобіжний захід у виді домашнього арешту, або застави.

Зазначив, що він не має наміру переховуватись від органу досудового розслідування та суду, оскільки сам зацікавлений найскорішому завершенні судового розгляду та встановленні істини по справі.

Відповідно до ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Обвинувачений ОСОБА_6 не заявляв клопотання про розгляд апеляційної скарги за його участі.

Захисник ОСОБА_7 перед початком судового засідання надіслав заяву, в якій просив розглядати апеляційну скаргу без його участі.

Прокурор в судове засідання апеляційного суду не з`явився, з заявами або клопотаннями про відкладення апеляційного розгляду на іншу дату до суду не звертався.

За таких обставин, з огляду на положення ч.4 ст.422-1 КПК України, апеляційний суд розглядає апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 без сторін кримінального провадження.

Дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи викладені в поданих апеляційних скаргах, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Мотиви апеляційного суду

Частиною 1 ст.404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Абзацом 2 ч.2 ст.392 КПК України передбачено, що ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Як убачається з матеріалів провадження на розгляді в Приморському районному суді м. Одеси знаходиться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0005691 від 19 жовтня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186; ч.2 ст.187 КК України.

Відповідно до положень ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Абзацом 2 ч.3 ст.407 КПК України передбачено, що постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст.184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно з ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Виходячи з положень п.24) ч.1 ст.3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч.1 ст.392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст.23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку статтями 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст.331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_8 та ОСОБА_6 обвинувачення по суті, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, оскаржену ухвалу суду першої інстанції щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких інших доказів.

Окрім того, відповідно до п.13) ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_6 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли остання перебувала у процесуальному статусі підозрюваного.

За таких обставин апеляційний суд не переглядає обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_8 та ОСОБА_6 за ч.2 ст.186 КК України.

Оскарженою ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2021 року обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_6 був продовжений строк тримання під вартою, оскільки суд дійшов висновку про те, що не зменшились і продовжують існувати ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, на теперішній час у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0005691, судом першої інстанції не вчинені всі необхідні дії, що передбачені процедурою судового розгляду для повного, об`єктивного та всебічного дослідження всіх обставин справи.

Разом з тим, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти власності із погрозою застосування фізичного насильства до потерпілого за який, у разі доведеності вини обвинувачених, їм загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років.

Таким чином, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим продовжує існувати ризик того, що вони може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Разом з тим Європейський суд з прав людини в рішенні «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01 червня 2006 року зазначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.
Окрім тяжкості покарання, що загрожує обвинуваченим апеляційний суд бере до уваги і інші обставини, передбачені ст.178 КПК України.
Апеляційний суд враховує, що ОСОБА_8 та ОСОБА_6 вже притягались до кримінальної відповідальності за вчинення, в тому числі і аналогічних злочинів проти власності.
Обидва обвинуваченні зареєстровані та до затримання проживали на території м.Одеси. Разом з тим у обвинувачених відсутні міцні соціальні зв`язки, вони не одружені, не мають утриманців та постійного місця роботи, а отже не мають законних джерел доходу для забезпечення своїх потреб.
Апеляційний суду переконаний, що вказані обставини беззаперечно доводять і існування ризику, передбаченого п.5) ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що перебуваючи на свободі обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_6 можуть продовжити злочину діяльність та вчиняти нові злочини проти власності.
За таких обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції на підставі повного та всебічного дослідження всіх обставин кримінального провадження, з урахуванням даних, що характеризують особу обвинувачених, дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування до них більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Пунктом 1) ч.3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 197, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК, апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2021 року, якою ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , обвинуваченим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України продовжений строк тримання під вартою на 60 днів до 12 листопада 2021 року включно без визначення розміру застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4