Номер провадження: 11-сс/813/458/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.03.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , та ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 08.02.2022 року у кримінальному провадженні №0001445 від 03.11.2021 року, -

встановив:

оскарженою ухвалою слідчого судді частково задоволено клопотання прокурора про арешт майна та накладено арешт на майно яке тимчасово вилучене у кримінальному проваджені №0001445 від 03.11.2021 року предмети, документи та речі, а саме на:

- файл у якому знаходиться: чорнові записи таблиці на форматі: А4 з назвою «реестр выплаты комиссии Партнерам/24.11.21 на 1 аркуші, скриншот переписки з месенджеру на 1 аркуші, 1 купюра номіналом 500 гривень, 13 купюр номіналом 100 доларів США;

- файл у якому знаходиться 2 купюри номіналом 20 гривень, 1 купюра номіналом 2 гривні, 1 купюра номіналом 5 доларів США, 129 купюр номіналом 100 доларів США, чорнові записи у вигляді таблиці з назвою «реестр выплаты комиссии Партнерам/26.11.21» на 1 аркуші, 4 аркуши паперу на А-4;

- блокнот з чорновими записами рожевого кольору «Buromax».
- папку накопичувач червоного кольору «Buromax».
Одночасно, оскарженою ухвалою відмовлено в частині накладення арешту на майно, яке вилучено під час обшуку 29.11.2021 року житлового приміщення, зокрема квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого було вилучено:
-планшет торгової марки «Apple», Ipad, IMEI: НОМЕР_1 , модель MD525TU/A, серійний номер DMPKWNX4F190 в корпусі білого кольору з код-паролем 2385, який упаковано до спеціального пакету SUD2013941;

-мобільний телефон торгової марки «Apple» Iphone, модель 6S, серійний номер C6KQN2QBGRYJ, IMEI: НОМЕР_2 в корпусі золотистого кольору, який упаковано до спеціального пакету SUD2013941;

-мобільний телефон торгової марки «Apple» Iphone, модель 11 Pro, IMEI: НОМЕР_3 , графітового кольору з зарядним пристроєм у чохлі сірого кольору, який упаковано до спеціального пакету SUD2013941 та зобов`язано прокурора повернути особам, у яких було вилучено зазначене майно.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на те, що вилучене майно відповідає критеріям, передбаченим ч.1 ст.98 КПК України, та існує необхідність в забезпечені збереження речових доказів, а також з метою забезпечення в подальшому можливої конфіскації майна, як виду покарання, передбаченому ч.4 ст.190 КК України, та з метою проведення необхідних слідчих дій та експертних досліджень з вказаним майном. Також слідчий суддя врахував, що не накладення арешту на тимчасово вилучене майно може призвести до його знищення, приховання, що у свою чергу призведе до втрати доказів у кримінальному проваджені та суттєво ускладнить процес досудового розслідування справи.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , кожен окремо, подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна та повернути вилучене майно. Апелянти стверджують, що ухвала слідчого судді необґрунтована та незаконна, винесена з істотним порушенням норм кримінального процесуального закону, оскільки слідчий суддя не надав оцінки тому, що обшук було проведено з істотними порушеннями вимог КПК. Слідчим суддею допущені неповнота судового розгляду, не враховано, що постанова про визнання вилученого майна речовими доказами не є мотивованою, оскільки прокурором не доведено, що вилучене майно має ознаки речових доказів.

Відповідно до положень ч.4 ст.405, ч.4 ст.107 КПК України (далі КПК), апеляційний розгляд проведено за відсутності сторін кримінального провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів, оскільки сторони провадження в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. При цьому, прокурор подав заяву про розгляд апеляційних скарг за його відсутності, заперечував проти задоволення апеляційних скарг. Адвокат ОСОБА_5 та апелянт ОСОБА_7 якими подано апеляційні скарги, про причини своєї неявки апеляційний суд не повідомили.

Крім того, в умовах воєнного стану, колегія суддів вважає, що відсутня нагальна потреба очікувати на волевиявлення у учасників судового розгляду бажання на прибуття до суду, оскільки це становить загрозу для вказаних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача; вивчивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Вирішуючи питання про можливість розгляду апеляційних скарг, які подані особами які, відповідно до матеріалів кримінального провадження, не мають процесуального статусу і не є сторонами цього провадження, апеляційний суд виходить з наступного.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно матеріалів судового провадження та змісту клопотання прокурора про накладення арешту на майно, зазначене в оскарженій ухвалі майно, належить ОСОБА_6 та ОСОБА_7 оскільки вилучено за місцем проживання останніх.

Таким чином, з урахуванням аналізу норм закону, закріплених в ст.41 Конституції України, ч.1 ст.174, п.10 ч.1 ст.393 КПК України, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 або їх представник є особами, які можуть звернутися з апеляційними скаргами на ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно.

Що стосується доводів апеляційних скарг про незаконність ухвали слідчого судді, апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Згідно з вимогами ст.404 КПК, рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Перевіряючи рішення слідчого судді та доводи апеляційних скарг, колегія суддів виходить з того, що у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону, арешт майна це один із заходів забезпечення кримінального провадження та є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення.
Положення ст. 2 КПК визначають завдання кримінального судочинства, а саме: захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень; охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження; забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Як убачається з матеріалів судової справи СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001445 від 03.11.2021 року за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, за обставин викладених у клопотанні прокурора.
Клопотання прокурора мотивоване тим, що, з метою збереження речових доказів, в подальшому можливістю конфіскації майна та вищезазначених грошових коштів, як виду покарання, виникла необхідність в накладенні арешту на вилучене майно. В клопотанні прокурор також посилається на те, що накладення арешту вилучені під час обшуку житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 речі, документи та предмети необхідні з метою огляду та зняття інформації, яка стосується вказаного кримінального провадження та має суттєве значення для проведення повного, всебічного досудового розслідування кримінального правопорушення та проведення судових експертиз.
Розглядаючи клопотання, слідчий суддя, врахував положення ст.170 КПК, та зазначив про те, що вилучене майно відповідає критеріям, передбаченим ч.1 ст.98 КПК, а тому існують достатні правові підстави для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна, оскільки існує необхідність в забезпечені збереження речових доказів, а також з метою забезпечення в подальшому можливої конфіскації майна, як виду покарання, передбаченому ч.4 ст.190 КК України.
Слідчий суддя також врахував, що вилучені документи та грошові кошти можуть містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, зокрема, відомості щодо обставин отримання грошових коштів, шляхом шахрайства, тобто набуті кримінально-протиправним шляхом.
Апеляційний суд погоджується з такими висновками слідчого судді та вважає, що вилучене в ході обшуку майно відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК, а тому в даному кримінальному проваджені з правовою кваліфікацією за ч.4 ст.190 КК України, вилучене майно може бути речовими доказами, а також може бути конфісковане за вироком суду.
Таким чином, підстав сумніватися в розумності та співрозмірності такого обмеження права власності на майно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 завданням кримінального провадження апеляційний суд на даній стадії досудового розслідування не вбачає. Можливість настання надмірно тяжких наслідків арешту майна для власників, апеляційним судом також не встановлено, а також проведення обшуку, з порушенням вимог КПК та апелянтами не доведено.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що слідчий суддя на законних підставах наклав арешт на майно зазначене у клопотанні, що буде слугувати меті забезпечення збереження речових доказів, та забезпечив своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому твердження апелянтів про незаконність та необґрунтованість оскарженої ухвали, колегія суддів визнає безпідставними.

Враховуючи положення п.1 ч.3 ст.407 КПК, згідно з якими апеляційний суд, за наслідками апеляційного розгляду має право залишити ухвалу слідчого судді без змін, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 167, 170-173, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -
постановив:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 08.02.2022 року, якою у кримінальному провадженні №0001445 від 03.11.2021 року накладено арешт на майно, вилучене 29.11.2021 року під час обшуку житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 залишити без змін.
Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4