ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 594/867/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/324/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч. 1 ст. 125 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2021 р. Тернопільський апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в залі Тернопільського апеляційного суду 24 листопада 2021 р. матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Борщівського відділу Чортківської окружної прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу Борщівського районного суду Тернопільської області від 15 вересня 2021 р.,

В С Т А Н О В И В :
Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 15 вересня 2021 р. закрито кримінальне провадження, внесене 07 червня 2021 в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000083 щодо обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить на підставі, передбаченій п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК, скасувати ухвалу суду першої інстанції та призначити новий розгляд кримінального провадження. Аргументує свою вимогу тим, що відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення закривається, якщо потерпілий або його представник відмовився від обвинувачення, крім провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством в ред. Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству №2227-VII від 06.12.2017 року, на що судом першої інстанції не звернуто уваги.

Вказує, що вчинений ОСОБА_7 кримінальний проступок є злочином, пов`язаним з домашнім насильством, оскільки кримінальним провадженням встановлено перебування обвинуваченого у сімейних відносинах з потерпілою, про що свідчить їх спільне проживання. При цьому наводить правову позицію Верховного Суду, викладену у справі №531/270/19 від 10.03.2020, в якій вказано, що поняття злочин, пов`язаний із домашнім насильством, яке вживається в п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, охоплює не лише склад злочину, передбачений ст. 126-1 КК України, але й інші суспільно-небезпечні діяння, які мають ознаки домашнього насильства.

Звертає увагу суду на висновок об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 453/225/19, згідно з яким злочином, пов`язаним із домашнім насильством, слід вважати будь-яке кримінальне правопорушення, обставини вчинення якого свідчать про наявність у діянні хоча б одного з елементів (ознак), перелічених у ст. 1 Закону № 2229-VIII, незалежно від того, чи вказано їх в інкримінованій статті (частині статті) КК як ознаки основного або кваліфікованого складу злочину.

Зазначає, що у матеріалах кримінального провадження за № 0000083 від 07.06.2021 міститься заява про дійове каяття ОСОБА_9 , який просить звільнити його від кримінальної відповідальності та закрити кримінальне провадження. Однак, суд не розглянув дану заяву та не з`ясував думки обвинуваченого, прокурора, потерпілої щодо розгляду вказаної заяви.

Наголошує на тому, що в оскаржуваній ухвалі вказано, що розгляд обвинувального акта відбувався у відкритому підготовчому судовому засіданні. Проте, згідно із ч. 1 ст. 381 КПК України після отримання обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку, суд у п`ятиденний строк, а у разі затримання особи у порядку, передбаченому ч. 4 ст. 298-2 КПК України, невідкладно призначає судовий розгляд. Посилається на те, що у вказаній нормі не зазначено про призначення у справі підготовчого засідання, і саме положення ст. 381 КПК України є спеціальним, яке визначає загальні засади провадження щодо кримінальних проступків.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, обвинуваченого, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

На переконання колегії суддів, вищевказаних вимог суд першої інстанції не дотримався з огляду на таке.

Зокрема, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що, закриваючи провадження, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що потерпіла відмовилась від обвинувачення, та обвинувальний акт не містить посилань на вчинення ОСОБА_7 домашнього насильства.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погодитись не може, оскільки доводи апеляційної скарги прокурора дають достатні підстави вважати, що вказана ухвала суду про закриття кримінального провадження є незаконною та такою, що підлягає скасуванню на підставі ст. 412 КПК України через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Так, законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами» від 06. 12. 2017 № 2227-VIII, який набрав чинності 11.01.2019, внесено зміни до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України.

Зокрема, п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 477 КПК України кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, в тому числі передбачених ст. 125 КК України, - умисне легке тілесне ушкодження.

Згідно ст. 1 Закону України від 07.12.2017 № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон), під домашнім насильством розуміється діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно п. 17 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Водночас п. «b» ст. 3 Конвенціі Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок домашньому насильству та боротьбу з цими явищами визначає домашнє насильство як всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

Окрім того, Кримінальний кодекс України також було доповнено ст. 126-1, якою передбачено кримінальну відповідальність за домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

З аналізу норм кримінального законодавства вбачається, що формулювання поняття «злочин, пов`язаний із домашнім насильством» є ширшим за поняття «домашнє насильство» у нормі ст. 126-1 КК України і може полягати не лише у вчиненні цього злочину, а й в інших суспільно небезпечних діяннях, які мають ознаки домашнього насильства. Таким чином, аналізуючи комплексний характер домашнього насильства та виходячи з тлумачення закону, до злочину, пов`язаного з домашнім насильством, на який поширюється заборона у п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, слід відносити не тільки злочин, передбачений ст. 126-1 КК України, та злочин, що містить кваліфікуючу ознаку «вчинення злочину щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах», але й кримінальне правопорушення з ознаками діяння (дії або бездіяльність), поняття якого визначено у ст. 1 Закону № 2229-VIII.

Отже, обов`язковою умовою визнання судом злочину незалежно від його родового чи безпосереднього об`єкта пов`язаним з домашнім насильством, є відображення зазначеного у формулюванні обвинувачення із встановленням органами досудового розслідування відповідних фактичних обставин (ступінь родинних відносин або спорідненості між потерпілим та винуватцем, характер насильства тощо). За відсутності цього гарантоване право на захист істотно порушено і, беручи до уваги імперативність приписів п. 19 ч. 1 ст. 7, ч. ч. 3, 6 ст. 22, ч. 1 ст. 337 КПК України, унеможливлює застосування згаданого інституту заборони закриття кримінального провадження щодо злочинів, передбачених ст. 125 КК України.

Відповідно до висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 453/225/19 злочином, пов`язаним із домашнім насильством, слід вважати будь-яке кримінальне правопорушення, обставини вчинення якого свідчать про наявність у діянні хоча б одного з елементів (ознак), перелічених у ст. 1 Закону № 2229-VIII, незалежно від того, чи вказано їх в інкримінованій статті (частині статті) КК як ознаки основного або кваліфікованого складу злочину. Встановлення у п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК заборони закриття кримінального провадження поширюється на осіб, які вчинили злочин, пов`язаний із домашнім насильством, за умови, що слідчі органи пред`явили особі таке обвинувачення і вона мала можливість захищатись від нього.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а саме в умисному спричинені легких тілесних ушкоджень своїй дружині ОСОБА_10 , та, зокрема, було визнано обставиною, яка обтяжує покарання за вчинення злочину щодо подружжя.

Тобто ОСОБА_7 було пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, пов`язаного із домашнім насильством, ця обставина була визнана обтяжуючою та він мав можливість захищатися від цього обвинувачення.

Таким чином, закриваючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відмовою потерпілої ОСОБА_10 від обвинувачення, суд першої інстанції не взяв до уваги те, що вчинене ОСОБА_7 кримінально-каране діяння пов`язане з домашнім насильством, що в свою чергу призвело до істотного порушення судом вимог кримінального процесуального закону та, відповідно, безпідставного й незаконного закриття кримінального провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Згідно із ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора Борщівського відділу Чортківської окружної прокуратури ОСОБА_8 підлягає задоволенню, а ухвала Борщівського районного суду Тернопільської області від 15 вересня 2021 р. у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

При новому судовому розгляді суду першої інстанції необхідно усунути зазначене порушення закону і в залежності від установлених обставин ухвалити законне, обґрунтоване та належним чином умотивоване рішення.

Керуючись ч. 2 ст. 376, ст. ст. 404, 407, 409, ч. 1 ст. 412, ч. 1 ст. 415, ст. 419 КПК України, суд апеляційної інстанції

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу прокурора Борщівського відділу Чортківської окружної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Борщівського районного суду Тернопільської області від 15 вересня 2021 р., якою закрито кримінальне провадження, внесене 07 червня 2021 в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000083 щодо обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_____________ _____________ ____________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3