Справа 364/389/21 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження 11-кп/824/3695/2021 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

08 вересня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

суддів: ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря - ОСОБА_5 , ОСОБА_6

прокурора - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

обвинуваченого в режимі ВКЗ з Київським СІЗО - ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000194 від 21.12.2020 за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 та начальника Володарського відділу Білоцерківської окружної прокуратури на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 липня 2021 року,

в с т а н о в и л а:
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 липня 2021 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000194 від 21.12.2020 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, п. п. 1, 7 ч. 2 ст. 115 КК України, повернуто прокурору для виконання вимог ст. 291 КПК України, та продовжено ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 09 вересня 2021 року включно.

В обґрунтування мотивів прийнятого рішення, місцевий суд указав на невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, з огляду на те, що правова кваліфікація в обвинувальному акті поставленого у вину кримінального правопорушення ОСОБА_9 не містить всіх ознак складу злочину та кваліфікуючих його ознак, а також формулювання обвинувачення містить неточності та є неконкретним, оскільки органом досудового розслідування не розкрито мотиву та мети вчиненого ОСОБА_9 злочину. Колегія суддів зважила на те, що висунуте ОСОБА_9 обвинувачення є неконкретним та суперечливим в частині виникнення умислу на вбивство двох і більше осіб, що є суттєвим для правильної кваліфікації дій ОСОБА_9 за висунутим обвинуваченням. Крім того, на переконання місцевого суду, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є те, що обвинуваченим не було отримано копію обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування. Разом з тим, колегія суддів прийшла до висновку також про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_9 строку тримання під вартою з огляду на те, що ризики, які стали підставою для обрання запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою не зменшили свого існування та є доведеними прокурором, а тому в разі зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на інший, більш м`який запобіжний захід, обвинувачений ОСОБА_9 зможе знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків та потерпілих, з якими проживає в одному населеному пункті та які ще не допитані судом, з метою спотворення їх свідчень на свою користь; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачується.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 указав на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали в частині продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Так, стороною захисту указано на необґрунтованість висунутої підозри обвинуваченому ОСОБА_9 , та як наслідок безпідставність існування заявлених прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також не доведення того, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_9 . Вважав, що цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_9 . За наведених обставин, просив скасувати оскаржувану ухвалу в частині продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 та ухвалити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю.
В апеляційній скарзі прокурора указано на незаконність оскаржуваної ухвали у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор зазначив, що обвинувальний акт відповідає вимогам ч. 5 ст. 291 КПК України, оскільки у ньому сформульовані фактичні обставини, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Разом з цим, апелянт зазначив, що чинне кримінальне процесуальне законодавство, зокрема положення п. ч. 3 ст. 314 КПК України не містять посилання на такі підстави для повернення обвинувального акту, як «обвинувачення не конкретизовано, висунуто неповно, тощо». При цьому, апелянт зазначив, що місцевим судом під час проведення підготовчого засідання не досліджуються докази на підтвердження, або спростування фактичних обставин злочину, вчиненого ОСОБА_9 , а відтак, на переконання сторони обвинувачення, висновки суду в частині неконкретизованого обвинувачення є передчасними. Крім того, на думку апелянта, висновки місцевого суду в частині не конкретизованого формулювання обвинувачення є також безпідставними, оскільки посилання на обставини та мотиви вчинення кримінального правопорушення не можуть бути дослідженні в підготовчому судовому засіданні. Разом з цим, прокурором зазначено про те, що стороною обвинувачення до обвинувального акту були долучені розписки обвинуваченого та його захисника про отримання копій обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування. Крім того, питання неотримання обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування ні захисником ні самим обвинуваченим не ставилось, а тому вважав висновки місцевого суду в частині неотримання обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування хибними. За наведених обставин просив оскаржувану ухвалу в частині повернення обвинувального акта прокурору скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

захисника та обвинуваченого, які апеляційну скаргу захисника підтримали, просили її задовольнити та заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора;

прокурора, який апеляційну скаргу прокурора підтримав, підтвердив доводи, викладені у ній та просив її задовольнити та заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника;

вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Рішення про повернення прокурору обвинувального акта суд першої інстанції мотивував не відповідністю цього обвинувального акта вимогам закону. Тобто, судом визнана невідповідність обвинувального акта вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України. Між тим ці висновки не грунтуються на вимогах закону і погодитись із ними не можливо.

Відповідно до п. 5 ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Аналіз обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000194 від 21.12.2020 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, п. п. 1, 7 ч. 2 ст. 115 КК України дає підстави стверджувати, що вимог п. 5 ч.2 ст. 291 КПК України при складанні обвинувального акта було дотримано. Зокрема, обвинувальний акт містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими, правову кваліфікацію вчиненого кримінального правопорушення та сформульоване обвинувачення. Таким чином посилання суду на те, що прокурором при формулюванні обвинувачення не зазначено точного формулювання та кваліфікуючих ознак інкримінованого ОСОБА_9 кримінального правопорушення та що формулювання обвинувачення, викладене в обвинувальному акті, містить неточності та є неконкретним, не грунтуються на матеріалах кримінального провадження та вимогах закону. Колегія суддів зважає на те, що фактичні обставини вчинення злочину викладаються у тому об`ємі, які прокурор вважає встановленими, що і було прокурором реалізовано при затвердженні цього обвинувального акта та скеруванні його до суду.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що у ході підготовчого судового засідання суд позбавлений можливості давати оцінку сформульованому обвинуваченню з точки зору його повноти та обґрунтованості. Аналіз положень п.3 ч.3 ст. 314 КПК України у поєднанні із положеннями п.5 ч.2 ст. 291 КПК України дають підстави стверджувати те, що у ході підготовчого судового засідання при перевірці відповідності обвинувального акту на відповідність вимогам закону суд зобов`язаний перевірити наявність тих елементів обвинувального акту, визначених як в цілому у ч.2 ст. 291 КПК України, так і у п.5 цієї частини зокрема. Положеннями КПК України, які регламентують перевірку судом обвинувального акту вимогам закону не передбачено можливості оцінки пред`явленого обвинувачення на стадії підготовчого судового засідання з точки зору його повноти, конкретності та обґрунтованості, оскільки вирішення цих питань віднесено до компетенції суду, який проводить судовий розгляд на підставі обвинувального акту.

Також колегія суддів звертає увагу на існування можливості зміни прокурором обсягу обвинувачення у випадку встановлення нових фактичних обставин кримінального провадження у ході судового розгляду (ч.1 ст.338 КПК України).

Посилання місцевого суду як на підставу для повернення обвинувального акту прокурору на те, що обвинуваченим не було отримано копію обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки дана обставина не може бути підставою для повернення обвинувального акту враховуючи те, що під час підготовчого судового засідання ні обвинувачений ні його захисник не заявляли про порушення прав обвинуваченого з цих підстав.

За наявності зазначених вище порушень вимог КПК України, які перешкодили суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, ухвала Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 липня 2021 року в частині повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000194 від 21.12.2020 за обвинуваченням ОСОБА_9 не може визнаватись законною та обгрунтованою, а тому в цій частині вона підлягає скасуванню із поверненням матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції для виконання вимог ст. 314-317 КПК України.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 в частині незаконності ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 липня 2021 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегія суддів вважає такими, які не ґрунтуються як на вимогах закону, так і на матеріалах кримінального провадження.

Колегія суддів звертає увагу на те, що питання про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу було вирішено на стадії судового провадження. Тобто це питання вирішувалось на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів. Таким чином при вирішенні питання про запобіжний захід у суді першої інстанції на стадії судового провадження та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Оцінюючи рішення суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції при вирішенні вказаного питання були враховані вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зав`язків та майновий стан обвинуваченого, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, конкретні обставини кримінального провадження. Ці обставини, а також те, що у даному кримінальному провадженні не розпочався судовий розгляд та є не дослідженими докази, дають підстави стверджувати про наявність ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_9 , перебуваючи на волі може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що указує на необхідність продовження щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у зв`язку із чим, суд першої інстанції обґрунтовано продовжив цей запобіжний захід, належним чином мотивувавши своє рішення. Із цим рішенням колегія суддів погоджується у повному обсязі.

Не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження і доводи апеляційної скарги захисника про неналежну мотивацію судом першої інстанції своїх висновків в частині неможливості застосування іншого запобіжного заходу. Так, із урахуванням тяжкості вчиненого злочину, поставленого у вину обвинуваченому, тяжкості покарання, яке йому загрожує у випадку доведення його вини у вчиненні цього злочину, а також враховуючи конкретні обставини вчинення злочину, колегія суддів приходить до висновку, що більш м`які запобіжні заходи не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, виконання покладених на нього обов`язків та попередити зазначені вище ризики, що указує на необхідність застосування саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Наведене у свої сукупності указує на обґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо необхідності продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Ухвала Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 липня 2021 року у цій частині відповідає вимогам закону, є належним чином обґрунтованою, підстав для її зміни чи скасування у цій частині колегія суддів не вбачає, у зв`язку із чим залишає її у цій частині без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 419 КПК України резолютивна частина ухвали апеляційного суду повинна містити рішення по запобіжному заходу. Як зазначено вище, колегією суддів визнано обґрунтованим рішення суду першої інстанції про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Колегія суддів звертає увагу на відсутність даних про те, що із моменту ухвалення цього рішення судом першої інстанції по день ухвалення рішення судом апеляційної інстанції припинили своє існування чи значно зменшилась ступінь ризиків, про які вказує у своєму клопотанні прокурор та про які колегією суддів зазначено вище. У зв`язку із цим, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора та продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою, продовживши його на 60 днів.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу начальника Володарського відділу Білоцерківської окружної прокуратури задовольнити.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 липня 2021 року про повернення обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000194 від 21.12.2020 за обвинуваченням ОСОБА_9 скасувати.
Матеріали кримінального провадження повернути в суд першої інстанції для виконання вимог ст.ст. 314-317 КПК України.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, а саме, до 06 листопада 2021 року включно.
Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4