Справа № 626/3083/21
Провадження № 1-кс/626/1222/2021
У Х В А Л А
Іменем України

29 листопада 2021 року м.Красноград

Суддя Красноградського районного суду Харківської області ОСОБА_1 , при секретарі: ОСОБА_2 , обвинуваченого ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , представника потерпілого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву адвоката ОСОБА_4 про відвід головуючого судді ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000013 від 04.01.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч.5 ст. 185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
29.11.2021 року до суду надійшла вищезазначена заява, яка згідно зі ст.35 КПК України, автоматизованою системою документообігу суду була розподілена для розгляду судді ОСОБА_1 .

Заявник мотивує заяву про відвід тим, що 29.10.2021 до Красноградського районного суду надійшов для розгляду по суті обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000013 від 04.01.2019 за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч.5 ст.185 КК України.

Згідно звіту про автоматизований розподіл по справі №626/3083/21 від 29.10.2021 для розгляду вказаного обвинувального акту визначено суддю ОСОБА_7 .

Як регламентує стаття 75 КПК України, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

В силу частин 1, 3 статті 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.

Враховуючи, що суддею ОСОБА_7 самовідвід у цій справі не заявлено, сторона захисту вимушена заявити відвід судді ОСОБА_7 з наступних мотивів.

За приписами ст.35 КПК України, у суді функціонує автоматизована система документообігу суду, що забезпечує об`єктивний та неупереджений розподіл матеріалів кримінального провадження між суддями.

Безпосередньо розподіл матеріалів здійснюється у відповідності до «Положення про автоматизовану систему документообігу суду» (далі Положення).

Зазначене Положення визначає порядок функціонування автоматизованої системи документообігу в судах загальної юрисдикції (далі - автоматизована система), яка забезпечує об`єктивний та неупереджений розподіл судових справ між суддями з додержанням принципів випадковості та в хронологічному порядку надходження судових справ, з урахуванням завантаженості кожного судді (п.п. 1.3.1).

Згідно п.п.2.3.4 Положення, автоматизований розподіл судових справ здійснюється в автоматизованій системі із числа суддів, які мають повноваження щодо розгляду судової справи на момент автоматизованого розподілу з урахуванням визначених автоматизованою системою коефіцієнтів навантаження, за принципом випадковості.

Відповідно до п.п. 2.3.3 Положення, не розподіляються щодо конкретного судді судові справи, що надійшли в інших передбачених законом випадках, у яких суддя не може здійснювати правосуддя або брати участь у розгляді судових справ.

Здійснення автоматизованого розподілу судових справ без урахування правил, зазначених у підпункті 2.3.4 пункту 2.3 цього Положення, не допускається (п.п.2.3.9).

Таким чином заявник зазначає, що при визначенні судді ОСОБА_7 для розгляду справи за обвинуваченням ОСОБА_3 не було дотримано принципу випадковості, адже вказане визначення фактично було безальтернативним, оскільки решта суддів Красноградського районного суду Харківської області не могли бути залучені для розгляду цієї справи з наступних причин:

- суддя ОСОБА_8 - відсутні повноваження;

- суддя ОСОБА_9 - брала участь у розгляді справи в статусі слідчого судді на стадії досудового розслідування;

- суддя ОСОБА_1 - брав участь у розгляді справи в статусі слідчого судді на стадії досудового розслідування.

Таким чином, визначення судді-доповідача ОСОБА_7 у справі №626/3083/21 за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч.5 ст. 185 КК України здійснено в порушення вимог ст.35 КПК України, що є підставою для заявления йому відводу у відповідності до п.5 ч.І ст.75 КПК України.

Крім того, сторона захисту вважає, що в діях судді ОСОБА_7 наявні інші обставини, які викликають сумнів у його неупередженості.

Так, згідно ст.314 КПК України, після отримання обвинувального акта суд не пізніше п`яти днів з дня його надходження призначає підготовче судове засідання, в яке викликає учасників судового провадження. Підготовче судове засідання відбувається за участю прокурора, обвинуваченого, захисника, потерпілого, його представника та законного представника, цивільного позивача, його представника та законного представника, цивільного відповідача та його представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом для судового розгляду.

У відповідності до ч.1 ст.135 КПК України, особа викликається до суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою. Частиною 8 цієї ж статті передбачено, що особа має отримати повістку про виклик або бути повідомленою про нього іншим шляхом не пізніше ніж за три дні до дня, коли вона зобов`язана прибути за викликом.

Обвинувальний акт у цьому кримінальному провадженні надійшов до суду 29.10.2021, внаслідок чого найближча дата, коли обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник могли бути викликані у законний спосіб до суду, за умови вручення повістки 29.10.2021 - 02 листопада 2021 року.

Однак, суддя ОСОБА_7 призначив підготовче судове засідання у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 на 10год. 00хв. 01 листопада 2021, не повідомивши сторону захисту про дату, місце та час проведення судового засідання.

Про призначене судове засідання захисник дізнався 01.11.2021 о 09год. 47хв. в ході телефонної розмови із прокурором ОСОБА_10 , знаходячись у м.Харкові, тобто за 100км. від Красноградського районного суду Харківської області.

Враховуючи обізнаність прокурора про дату, місце та час проведення зазначеного судового засідання та відсутність будь-яких викликів, направлених на адресу сторони захисту, заявник вважає, що суддя ОСОБА_7 , в порушення вимог ст.19 Конституції України, ст.314 КПК України, надав стороні обвинувачення незаконні переваги та порушив прав обвинуваченого бути у суді під час підготовчого провадження.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_3 свою заяву підтримали, пославшись на факти викладені в ній, представник потерпілого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 заперечував проти такої заяви, оскільки вважав доводи заявника безпідставними.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши саму заяву про відвід та дослідивши матеріали, які можуть вплинути на вирішення даного питання, приходжу до наступних висновків.

В судовому засіданні було встановлено, що дійсно 29.10.2021 до Красноградського районного суду надійшов для розгляду по суті обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000013 від 04.01.2019 за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч.5 ст.185 КК України.

Згідно звіту про автоматизований розподіл по справі №626/3083/21 від 29.10.2021 для розгляду вказаного обвинувального акту визначено суддю ОСОБА_7 .

Так, відповідно до ч.1 ст.75 КПК України слідчий суддя, суддя не може брати участь у кримінальному провадженню :

1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;

2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник;

3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості,

5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Відповідно до частини 4 статті 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положення статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», якою визначено дві вимоги щодо безсторонності суду: по-перше бути об`єктивно вільним від упередженості чи зацікавленості у результаті розгляду справи, по-друге, бути об`єктивно безстороннім - тобто суд повинен гарантувати виключення будь- якого обґрунтованого сумніву в його безсторонності.

Суддя під час здійснення судочинства зобов`язаний бути неупередженим та незалежним, керуватися під час прийняття рішення лише вимогами закону та фактами, які ним встановлені.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»), Зазначену позицію Європейського суду підтримала і колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України у справі №5-15п12.

Також, у рішеннях «Білуга проти України» від 09.11.2006 року, «Ветштайн проти Швейцарії» від 28.10.1998 року ЄСПЛ наголошує, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.

За пунктом 12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів, незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає на здатність судді приймати незалежні рішення. У цьому випадку незалежність судової влади є втіленням загального принципу: «Ніхто не може бути суддею у власній справі». Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони у будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Також у світлі прецедентної практики Європейського Суду з прав людини, об`єктивно безстороннім є судовий орган, діяльність якого відповідає таким критеріям: забезпечується не лише здійснення правосуддя, а й зовнішнiй вияв того, що відбувається; суддею створено достатні гарантії для усунення об`єктивно виправданих підстав (і навіть потенційної можливості) побоюватися, що він, незалежно від особистої поведінки, не є безстороннім. При зовнішній демонстрації судом незалежності та безсторонності можуть виникнути щодо цього сумніви. Тому важливою є та довіра, яку суди в демократичному суспільстві повинні викликати у громадськості (див.: Hauschildt v. Denmark judgment of 24 May 1989, Series A, No. 154, p. 48).

На неупередженість судді як однієї з важливих ознак правосуддя акцентується увага й у пункті 3 Європейського статуту судді: "Суддя не тільки повинен бути неупередженим, але й має сприйматися будь-ким як неупереджений".

Приписами пункту 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року (Схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23) визначено, що об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Відвід судді від участі в розгляді справи повинен мати місце також в тому випадку, коли у спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.
Аналіз наведених правових норм та норм КПК України дає підстави для висновку, що підставою для відводу не обов`язково має бути доведений факт необ`єктивності чи заінтересованості судді, оскільки суддя має сприйматися будь-ким як неупереджений.

Згідно з зазначеними нормами, унеможливлюється участь судді у розгляді справи за наявності в учасника судового розгляду будь-яких сумнівів щодо його неупередженості.

Законодавець надає учасникам судового провадження можливість коректного розв`язання ситуації, що створилася, шляхом заявлення відводу, що є етичним моментом законодавства, яке регулює ці питання.

Тому, враховуючи зазначене, якщо у будь кого з учасників процесу, а в рамках даного кримінальному провадженню у кількох учасників процесу, викликають сумнів у неупередженості та необ`єктивності судді, такий учасник процесу має право на відвід судді.

Таким чином, з урахуванням викладеного, по даному кримінальному провадженню у декілької учасників процесу, виникло стійке враження в упередженості судді, що виразилося у пред`явленні декількох заяв про відвід з різних підстав та мотивів, в тому числі звернення до ВРП на дії головуючого, що фактично унеможливлює розгляд справи по суті у розумні строки, що відповідає висновку ЄСПЛ, який міститься у рішенні «Де Куббер проти Бельгії», також застосований у справі «Білуха проти України», згідно якого «правосуддя має не лише здійснюватися - ще має бути ВИДНО, що воно здійснюється».
З урахуванням викладеного та з метою виключення будь-яких сумнівів учасників процесу в об`єктивності розгляду кримінального провадження та реалізації їх права на справедливий розгляд справи безстороннім судом, дотримання високих стандартів правосуддя, задекларованих у Європейській Конвенції з прав людини та викладених у рішеннях Європейського Суду з прав людини, до яких прагне і українське правосуддя, за для забезпечення об`єктивного та неупередженого розгляду кримінального провадження відповідно до вимог чинного кримінального процесуального кодексу України, вважаю за доцільне визнати заяву про відвід такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.82 КПК України разі задоволення заяви про відвід (самовідвід) судді, який здійснює судове провадження одноособово, справа розглядається в тому самому суді іншим суддею, а згідно з положеннями ч.4 цієї ж статті, слідчий суддя, суддя (судді), на розгляд яких передається кримінальне провадження або справа, визначається у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу.

Таким чином, відповідно до положень ст.35 КПК України, кримінальне провадження № 0000013 від 04.01.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч.5 ст. 185 КК України необхідно передати до канцелярії суду для здійснення повторного авторозподілу.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.75-82, 107 КПК України, суддя -

У Х В А Л И В:
Заяву захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про відвід судді Красноградського районного суду Харківської області ОСОБА_7 по розгляду кримінального провадження № 0000013 від 04.01.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч.5 ст. 185 КК України - задовольнити.
Вказане кримінальне провадження передати до канцелярії суду для повторного авторозподілу відповідно до ч.3 ст.35 КПК України.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали виготовлено 30.09.2021 року.

Суддя