У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 лютого 2022 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в межах кримінальних проваджень № № 0004940, 0001195 апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 січня 2022 року, стосовно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, маючого середню освіту, офіційно не працюючого, не одруженого, має малолітніх дітей на утриманні, раніше судимого: 12.09.2016 р. Заводським районним судом м. Миколаєва за ч.1 ст. 309 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік, відповідно до ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням на строк 1 рік, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
-обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених
ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 185 КК України,
якою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 21 березня 2022 року включно.
Учасники судового провадження:
прокурор: ОСОБА_6
обвинувачений ОСОБА_5
захисник ОСОБА_7
___________________________________________________________________
Провадження: № 11-кп/812/320/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_8
Категорія: в порядку КПК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1 .
Обставини, встановлені судом першої інстанції
До обвинуваченого ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дія якого спливала 26 січня 2022 року.
Прокурор під час вирішення вказаного питання зазначила, що вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , пославшись на те, що ризики задля запобігання яких до нього застосовано вказаний запобіжний захід станом на теперішній час не зникли і не зменшилися.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 січня 2022 року клопотання прокурора задоволено. Продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 до 21 березня 2022 року включно.
Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 суддя вказала, що під час розгляду клопотання вбачається існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та неможливість запобігання вказаним ризикам шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу менш суворого, ніж тримання під вартою, що відповідно до ст. ст. 183, 194, 199 КПК України є підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Обвинувачений ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який.
Узагальнені доводи особи, що подала апеляційну скаргу
Апелянт вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою.
Стверджує, що стороною обвинувачення не доведено існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України на які послалася суддя в ухвалі.
Зазначає про наявність стійких соціальних зв`язків, а також про те, що на утриманні має двох неповнолітніх дітей, постійне місце мешкання та роботи.
Скаржиться на тривалий розгляд Центральним районним судом кримінального провадження та тривале перебування його під вартою.
Позиції учасників судового провадження
Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_7 просили задовольнити апеляційну скаргу.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, через законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Вказані вимоги закону судом дотримані в повному обсязі.
Відповідно до матеріалів судового провадження в провадженні Центрального районного суду м. Миколаєва перебувають матеріали кримінального провадження № 0004940, та № 0001195 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187, ч.2 ст. 190, ч.2 ст. 185 КК України.
Приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд, пославшись на відомості, що характеризують його особу, обставини вчинення кримінальних правопорушень та тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винним, прийшов до висновку, що заявлені ризики прокурором продовжують існувати, а тому запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, наразі не видається за можливе.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення за вчинення якого передбачено відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років. Тому, тяжкість покарання за вчинення кримінального правопорушення, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях та відсутність офіційних джерел прибутків, може призвести до того, що обвинувачений ухилятиметься від кримінальної відповідальності. До того ж, встановлено, що обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків, що призведе до спроб переховуватись від суду, що відноситься до ризиків передбачених п.1 ч.1 ст.177 КПК України.
Також, підставами вважати, що ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків та потерпілого є те, що останні вказують на причетність ОСОБА_5 до вчинення вказаного кримінального правопорушення, а тому враховуючи те, що останньому відомо адреси проживання свідків, номери телефонів останніх, перебуваючи на волі може вживати заходи впливу на вказаних свідків, шляхом погроз фізичною розправою, знищенням або пошкодженням майна, з метою зміни ними показів на його користь, що відноситься до ризиків передбачених п.3 ч. 1 ст.177 КПК України.
Окрім того, підставами вважати, що ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення, є те, що останній будучи раніше судимим за скоєння злочинів проти власності, судимість за які не знята та не погашена у встановленому законом порядку, на шлях виправлення не став, відповідних висновків не зробив та знову обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень з корисливих мотивів, а отже є ризик того, що він може вчинити й інші протиправні кримінальні правопорушення. Крім того, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень в період випробувального терміну за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України. Також, на даний час у Центральному районному суді міста Миколаєва продовжується судовий розгляд за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.187 КК України, що відноситься до ризиків, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Також судом враховано відомості про особу обвинуваченого, який офіційного заробітку не має, офіційно не одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, раніше неодноразово судимий.
Вищенаведене вказує на існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому висновок суду першої інстанції про продовження існування зазначених ризиків є правильним.
Застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не є доцільним, оскільки наявність місця проживання та дітей на утриманні (зі слів обвинуваченого), не є визначальною обставиною, яка б давала можливість обрати останньому запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
Також необхідно зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».
Отже, з урахуванням злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_5 та наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_5 для забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу, про що просить апелянт, не зможе запобігти вказаним ризикам.
Беручи до уваги доведеність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушень, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, про що просить апелянт.
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання про продовження запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
Отже, доводи викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_5 є необґрунтованими, а тому не заслуговують на увагу.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги захисника.
Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422-1, 424, 532 КПК України, суд,-
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 січня 2022 року, якою обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді
_________________ ___________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3