УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в межах кримінального провадження №0000108 апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 грудня 2021 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Прибужани, Вознесенського району, Миколаївської області, громадянина України, з повною середньою освітою,, пенсіонер, який зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України не судимий, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України.
-якою продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до 05.02.2022 року включно.
-Учасники судового провадження:
- Захисник ОСОБА_5

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду скасувати. Постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою його мешкання та реєстрації: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст ухвали.

Ухвалою суду задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 .
Продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 05.02.2022 р. включно, з його утриманням в Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор».
Відмовлено в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.
Відмовлено в задоволені заяв ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на особисту поруку.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник зауважує, що судом не було враховано вік обвинуваченого, його стан здоров`я та інвалідність, наявність міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання і реєстрації, позитивні характеристики з місця проживання та роботи, відсутність непогашених судимостей, відсутність закордонного паспорту та будь-яких родинних зв`язків, як за кордоном, так і на тимчасово окупованих територіях. Вказує, що судом не прийнято до уваги відсутність статків, які б надавали обвинуваченому реальну змогу ухилятися від суду.

Вважає, що прокурором не надано жодного документального підтвердження щодо ризику можливого переховування обвинуваченого, який був врахований судом, а тяжкість злочину, вчиненого обвинуваченим та ймовірна можливість застосування покарання, пов`язаного із позбавленням волі, не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою.

Звертає увагу, що обвинувачений не втік з місця пригоди, хоча мав таку можливість, а в подальшому вже не міг своєю належною процесуальною поведінкою довести щодо відсутності будь-яких ризиків перебування його на волі, оскільки був затриманий слідчим та до теперішнього часу перебуває під вартою.

На думку сторони захисту, обрання щодо обвинуваченого ОСОБА_6 цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю цілком забезпечить його належну процесуальну поведінку та виключить ймовірний ризик переховування.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

В провадженні Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області знаходиться кримінальне провадження №0000108 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України.

24.11.2021 до суду надійшло клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком 60 днів, в якому прокурор посилаючись на тяжкість інкримінованого злочину та суворість покарання, що загрожує обвинуваченому, обставини скоєння злочину, заподіяння незворотних наслідків у вигляді загибелі трьох людей (одна з яких була вагітною), дані про особу обвинуваченого, а саме стан його здоров`я (який не є таким, що перешкоджає утриманню під вартою), відсутність утриманців, а також те, що передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України ризик переховування обвинуваченого від суду не зник та не зменшився, а менш суворі запобіжні заходи не забезпечать виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, просив задовольнити клопотання.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07.12.2021р., задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 . Продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 05.02.2022 включно, з його утриманням в Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор».

Задовольняючи клопотання прокурора, суд дійшов до висновку, що продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, а тому запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, наразі не видається за можливе.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до матеріалів судового провадження в провадженні Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області знаходиться кримінальне провадження №0000108 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України.

24.11.2021 до суду надійшло клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком 60 днів, в якому прокурор посилаючись на тяжкість інкримінованого злочину та суворість покарання, що загрожує обвинуваченому, обставини скоєння злочину, заподіяння незворотних наслідків у вигляді загибелі трьох людей (одна з яких була вагітною), дані про особу обвинуваченого, а саме стан його здоров`я (який не є таким, що перешкоджає утриманню під вартою), відсутність утриманців, а також те, що передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України ризик переховування обвинуваченого від суду не зник та не зменшився, а менш суворі запобіжні заходи не забезпечать виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, просив задовольнити клопотання.

Приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , суд, пославшись на відомості, що характеризують особу обвинуваченого, обставини вчинення кримінального правопорушення та тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винним, прийшов до обґрунтованого висновку, що заявлений раніше ризик не зменшився, а тому запобігти вказаному ризику інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, наразі не видається за можливе.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено основне покарання у виді позбавлення волі строком до десяти років, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, позитивно характеризується за місцем мешкання, є особою пенсійного віку, що, на думку суду, не зменшує існуючий ризик переховування від суду. Судове провадження на даний час триває.

Так, наявність навіть одного вказаного ризику свідчить про те, що суспільний інтерес у вигляді своєчасного та об`єктивного розгляду провадження превалює над правом обвинуваченого на свободу та особисту недоторканість, яке гарантоване ст.12 КПК України.

З огляду на настання незворотних наслідків у вигляді загибелі трьох людей (одна з яких була вагітною), існує наявність ризику, передбаченого, ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що обвинувачений може переховуватися від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, а тому висновок суду першої інстанції про наявність зазначеного ризику є вірним.

Твердження захисника про те, що обвинувачений має міцні соціальні стосунки та має постійне місця проживання, самі по собі не виключають наявність вищевказаного ризику та не нівелюють його.

Застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту не є доцільним, оскільки наявність місця проживання не є визначальною обставиною, яка б давала можливість обрати останньому запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Також необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Враховуючи наведене, є безпідставними доводи апелянта в частині необґрунтованості висновків суду першої інстанції про наявність достатніх підстав вважати що існує ризик, передбачений ст. 177 КПК України.

З урахуванням тяжкості злочину та наявності ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу, про що просить апелянт, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Беручи до уваги доведеність обґрунтованості підозри, ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, про що просить апелянт.

Особисте зобов`язання та особиста порука також не здатна запобігти наявному ризику, оскільки за своїм змістом полягає у виконанні покладених обов`язків, проте не передбачають обмежень, які були б здатні перешкодити обвинуваченому ухилитися від суду.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422-1, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 грудня 2021 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: