ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/167/22 Справа № 171/2090/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 та прокурора Криворізької східної окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_7 на вирок Апостолівського міськрайонного суду Дніпропетровської від 03 серпня 2021 року щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та зареєстрований в АДРЕСА_1 , що фактично проживає в АДРЕСА_2 , громадянина України, має середню професійну освіту, не перебуває в шлюбі, працюючого водієм у ФОП ОСОБА_8 , раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, у кримінальному провадженні № 0000720,
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_9

прокурора ОСОБА_10

потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12
законного представника потерпілого ОСОБА_13
представника потерпілого адвоката ОСОБА_14
в режимі відеоконференції:

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_5
В С Т А Н О В И Л А :
За вироком Апостолівського міськрайонного суду Дніпропетровської від 03 серпня 2021 року ОСОБА_5 визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
Судом вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних судових витрат.
За цим вироком ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 08.07.2018, приблизно о 01 годині, керував технічно справним автомобілем «ВАЗ 2107», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який рухався по ділянці 2 км + 100 м проїзної частини автодороги Токівське Усть-Кам`янка в Апостолівському районі Дніпропетровської області з боку с. Усть Кам`янка Апостолівського району Дніпропетровської області в напрямку с. Токівське Апостолівського району Дніпропетровської області.
Під час руху по вищезазначеній ділянці проїзної частини водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, і, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, рухаючись по вказаній дорозі, змінив напрямок руху керованого ним автомобілю ліворуч та виїхав на смугу для зустрічного руху автомобілів, де сталось зіткнення з мотоциклом «ММВЗ - 3112», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_11 , який рухався по своїй смузі для руху у зустрічному напрямку, тим самим ОСОБА_5 грубо порушив п.10.1 Правил дорожнього руху України, в якому вказано:

10.1.Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Не виконання вищезазначених пунктів Правил дорожнього руху України ОСОБА_5 призвело до даної дорожньо-транспортної пригоди.

В результаті вищезазначеної дорожньо - транспортної пригоди водію мотоцикла «ММВЗ - 3112», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_11 було заподіяно наступні тілесні ушкодження: сполучена травма голови, тулуба, кінцівок, травматична ампутація лівої нижньої кінцівки на рівні середньої третини гомілки, закритий уламковий перелом лівої стегнової кістки у середній її третині зі зміщенням, забійна рана лівої кисті, закритий перелом 5-ої п`ясної кістки лівої кисті, численні садна обличчя, тулуба, кінцівок, повні травматичні вивихи передніх зубів на верхній щелепі, травматичний шок 4-ого ступеня, які виникли від дії тупого твердого предмета (предметів) або при ударі об такий (такі), не виключено за умов дорожньо транспортної пригоди при механізмі травми внаслідок зіткнення автомобіля та мотоциклу. Дані тілесні ушкодження відносяться до тілесних ушкоджень тяжкого ступеню тяжкості як такі, що небезпечні для життя.

Також в результаті вищезазначеної дорожньо - транспортної пригоди пасажиру мотоцикла «ММВЗ - 3112», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_15 було заподіяно наступні тілесні ушкодження: відкритий уламковий перелом обох кісток лівої гомілки у середній її третині зі зміщенням, дві забійні рани лівої гомілки на передній та задньо - зовнішній поверхнях у середній її третині (в місці проекції перелому), забійна рана в місці проекції п`ятки лівої стопи, садно на лівій поверхні шиї, які виникли від дії тупого твердого предмета (предметів) або при ударі об такий (такі), не виключено за умов дорожньо транспортної пригоди при механізмі травми внаслідок зіткнення автомобіля та мотоциклу. Дані тілесні ушкодження відносяться до тілесних ушкоджень тяжкого ступеню тяжкості як такі, що небезпечні для життя.

У даній дорожній обстановці водій автомобіля «ВАЗ» ОСОБА_5 повинен був діяти відповідно до вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України. Технічна можливість уникнути зіткнення транспортних засобів для водія автомобілю «ВАЗ» ОСОБА_5 визначалась виконанням вимог п.10.1 ПДР України і у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру, які б не дозволили йому виконати їх. При заданому механізмові події дії водія автомобіля «ВАЗ» ОСОБА_5 не відповідали вимогам п.10.1 ПДР України, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з настанням даної ДТП.

В апеляції:
- захисник просить вирок змінити та призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами, на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробувальним терміном на 2 роки.
В обґрунтування зазначив, що зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілих і стосунків, що між ними склались. Свою вину ОСОБА_5 визнає, проте вважає, що у даній ДТП винен також потерпілий ОСОБА_11 , оскільки він їхав на мотоциклі без світла. Хоча ОСОБА_11 та ОСОБА_15 стверджували, що світло на мотоциклі було в наявності і що водій переключив його на ближнє світло, коли побачив автомобіль ОСОБА_5 , проте вказує, що свідок ОСОБА_16 пояснював, що після ДТП фар на мотоциклі не було і він їх не бачив, потерпілі зазначали, що обвинувачений виїхав на зустрічну смугу руху з включеним дальнім світлом.
На думку захисника, саме ця обставина, а саме те, що ОСОБА_5 їхав з дальнім світлом та не переключив на ближній, оскільки мотоцикл побачив вже у світлі фар свого автомобіля, підтверджує факт того, що водій мотоцикла взагалі їхав без світла включених фар та має вирішальне значення для можливості притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності чи встановлення відсутності в діях останнього складу злочину за ч.2 ст.286 КК України.
Крім того, вважає не доведеним об`єктивну сторону на досудовому розслідуванні місце зіткнення транспортних засобів під час ДТП, фактичні обставини справи, письмові докази чітко не визначають місце зіткнення, що фактично позбавляє довести об`єктивну сторону злочину в цілому та вихідні дані зібрані на досудовому розслідуванні позбавляють можливості підтвердити обставини зазначені потерпілими щодо справності фар мотоцикла та руху мотоцикла з включеними фарами.
Звертає увагу, що потерпілий ОСОБА_11 наполягав на суворому покаранні обвинуваченому ОСОБА_5 , хоча обвинувачений просив у нього вибачення, частково відшкодував шкоду і в подальшому обіцяв відшкодувати завдану шкоду в повному об`ємі.
Окрім цього, ОСОБА_5 вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні неповнолітню дитину, працює водієм, де характеризується позитивно, користується повагою як працівник і відповідальний робітник.

- прокурор просить вирок змінити, зазначити у вступній частині вироку свідка ОСОБА_16 , оскільки відповідно до параграфу 5 глави 3 КПК України свідок є іншим учасником кримінального провадження, який повинен зазначатись у вступній частині вироку.

Заслухавши обвинуваченого та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги захисника та просили їх задовольнити, хоча обоє і не наполягали на перевірку доводів щодо наявності також вини потерпілих в ДТП, прокурора, яка не підтримала апеляцію прокурора та заперечувала проти задоволення апеляційних вимог захисника, потерпілих які також заперечували проти апеляції захисника обвинуваченого та на розсуд суду апеляцію прокурора, та перевіривши і проаналізувавши доводи, які викладені в апеляціях, колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Щодо вимог апеляції прокурора про внесення змін до вироку із зазначенням свідка у вступній частині оскаржуваного вироку в учасниках кримінального провадження, то вони не заслуговують на увагу, оскільки не зазначення свідка у вступній частині вироку не є таким порушення, що тягне за собою зміни чи скасування вироку, і окрім того із приписів ч.2 ст. 374 КПК України, зазначення у вступній частині як учасника провадження свідка не є обов`язковим.
Доводи захисника в апеляції щодо неврахування судом поведінки і вини потерпілих з посиланням на те, що потерпілий ОСОБА_11 керував мотоциклом в момент ДТП без включення фар в нічний час, та вважає недоведеним на досудовому слідстві об`єктивної сторони, а саме місця зіткнення транспортних засобів, є безпідставними і неприйнятними з огляду на таке.
За приписами ч.1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Судове рішення, відповідно до ст. 370 КПК, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За приписами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
За п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній частині вироку зазначаються, зокрема: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Наведені вимоги закону при ухваленні оскаржуваного вироку судом першої інстанції дотриманні.
Суд першої інстанції дослідив в повному обсязі у їх сукупності усі докази, надав належну оцінку з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, узгодженості, взаємозв`язку та системності, що є достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_5 складу інкримінованого йому кримінального правопорушення та доведеність вини останнього у його вчиненні.
Так, хоча обвинувачений частково визнав свою вину при цьому не заперечував факт інкримінованих йому обставин, а саме те, що він змінив напрямок руху свого автомобіля на проїзній частині дороги та виїхав на смугу для зустрічного руху, де і сталося зіткнення з мотоциклом ММВЗ-3112, під керуванням водія ОСОБА_11 , який рухався по своїй смузі для руху у зустрічному напрямку, в результаті чого потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_15 отримали тілесні ушкодження, які відносяться до тілесних ушкоджень тяжкого ступеню як такі, що небезпечні для життя.
Проте суд першої інстанції обґрунтовано і об`єктивно поклав в основу вироку, окрім показів потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_15 та свідка ОСОБА_16 , які підтвердили зазначені встановленні судом обставини, також протокол слідчого експерименту від 17.10.2018 року за участі ОСОБА_5 , який розповів обставини і показав спосіб і механізм зіткнення автомобіля під його керуванням з мотоциклом та місце зіткнення. Та слідчий експеримент тієї ж дати за участі потерпілого ОСОБА_11 , на підставі показів якого були проведені відповідні заміри.
Також, протокол слідчого експерименту від 19.08.2019 року , плану схеми до нього за участі ОСОБА_11 та експерта- автотехніка, де також було на місті ДТП визначено напрямок руху мотоцикла та автомобіля, їх розташування, місце зіткнення транспортних засобів, здійснені відповідні заміри.
Зазначені дослідженні судом першої інстанції докази, спростовують ствердження захисника в апеляції про не встановлення об`єктивної сторони, а саме місця зіткнення.
Окрім того, відповідно до дослідженого висновку експерта №32/10.1/217 від 18.09.2019 року, ОСОБА_5 для забезпечення безпеки дорожнього руху повинен був діяти відповідно вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України , водій ОСОБА_5 мав технічну можливість запобігти ДТП, в діях останнього вбачаються невідповідності вимогам зазначеного п. 10 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору перебувають в причинному зв`язку з ДТП.
Водій ОСОБА_11 для забезпечення безпеки дорожнього руху повинен був діяти відповідно до вимог п.12.2, 12.3,31.1,31.4.1 а) ПДР України, водій Швед не мав технічної можливості запобігти ДТП, та в його діях по керуванню мотоциклом ММВЗ-3112 вбачаються невідповідності зазначеним вимогам пунктів ПДР, проте невідповідностей вимогам ПДР, які з технічної точки зору перебували б в причинному зв`язку з ДТП, в діях останнього не вбачається.
Висновок експерта №5/10.1/963 від 23.11.2018 року та слідчий експеримент від 10.04.2019 року за участі потерпілого ОСОБА_15 та висновки експерта № 32/10.1/81 від 07.05.2019 року, суд першої інстанції обґрунтовано визнав недопустимим доказом, оскільки такий висновок повністю відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і узгоджується з приписами ст. 87 КПК України.
За наведених обставин, спростовуються ствердження захисника в апеляції, що потерпілий ОСОБА_11 в момент ДТП керував мотоциклом без включення фар, оскільки такий факт не підтверджується матеріалами кримінального провадження і судом першої інстанції така обставина не встановлена, і доказів або даних які б підтверджували даний факт безсумнівно стороною захисту в суді першої інстанції і в апеляційній інстанції не надано.
Таким чином, суд першої інстанції дослідив в повному обсязі у їх сукупності усі докази, надав їм належну оцінку з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, узгодженості, взаємозв`язку та системності, що є достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим тяжке тілесне ушкодження, та доведеність вини останнього у його вчиненні.
Разом з цим, доводи апеляційної скарги щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості, колегія суду вважає такими, що заслуговують на увагу, з огляду на таке.
Відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне провапорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
За приписами ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
При вирішенні питання звільнення особи від відбування призначеного йому покарання з випробуванням, суд з`ясовує обставини що характеризують поведінку винної особи до вчинення злочину, що безпосередньо пов`язані з вчиненням злочину, що характеризують поведінку винної особи після вчинення злочину, а також індивідуальні особливості особи.
Так, згідно вироку і матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_5 вчинив злочин по необережності, який є тяжкими. Обвинувачений є раніше не судимим, вчинив злочини вперше, на обліку у лікаря - нарколога і лікаря-психіатра не перебуває, має міцні соціальні зв`язки, зайнятий суспільно-корисною працею, за місцем роботи водієм характеризується позитивно, має на утриманні малолітню доньку 2014 р.н.
Обвинувачений в апеляційній інстанції щиро розкаявся, що підтверджується його позитивною поведінкою, працевлаштуванням, піклуванням про рідних, вибаченням перед потерпілими, відкошуванням завданої потерпілим шкоди у розмірі потерпілому ОСОБА_15 на суму 22599 гривень та потерпілому ОСОБА_11 на суму 18 661 гривня, що підтверджується наданими стороною захисту чеками, квитанціями та не заперечується потерпілими.
Дані обставини щирого каяття та наявність на утриманні малолітньої дитини, відшкодування потерпілим спричиненої їм злочином матеріальних збитків, колегія суддів згідно ст. 66 КК України вважає необхідним визначити як обставини що пом`якшують покарання обвинуваченого.
Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченому, не встановлено.
Що стосується позиції потерпілих в апеляційній інстанції щодо їх заперечення застосування до обвинуваченого положень статті 75 КК України, з посиланням на те, що вони вважають, що обвинувачений не достатньо щиро розкаявся і не попрохав у них вибачення, то колегія суддів, зважає на позицію Великої Палати про те, що у справах цієї категорії ця позиція не є обов`язковою для суду, однак вона ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст. 65 КК, і не має над ними пріоритету.
При цьому, при вирішенні питання визначення розміру, міри і виду покарання, колегія суддів, вважає можливим у сукупності із іншими обставинами врахувати також поведінку потерпілих, зокрема її безпечність, а саме те, що на момент ДТП, неповнолітній потерпілий ОСОБА_11 керував мотоциклом в пізній нічний час доби без наявності у нього на це водійських прав та без захисного шолому, як у нього так і у його пасажира потерпілого ОСОБА_15 , на що вказує сторона захисту, і що підтверджено і не заперечувалося потерпілими в апеляційній інстанції.
Колегія судів, також при вирішенні питання доцільності призначення додаткового покарання враховує ситуацію в державі, а саме в даний період часу оголошено про воєнний стан в державі, а також, що ОСОБА_5 працює водієм у ФОП ОСОБА_8 , що є його основним джерелом отримання доходу його родини, має на утриманні малолітню доньку, вперше вчинив злочин з необережності, вину свою визнав, матеріальні збитки потерпілим відшкодував, тому колегія суддів, дійшла висновку, і вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 можливе без призначення йому додаткового покарання, що буде в повній мірі справедливим, співмірним, і пропорційним, та буде відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для обвинуваченого.
Колегія суддів, також зважає при вирішенні питання призначення покарання на дотримання практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).
Надаючи оцінку вищенаведеному, колегія суддів вважає, що виправлення засудженого ОСОБА_5 можливе без відбування ним призначеного йому покарання, а тому до нього необхідно застосувати положення ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробувальним терміном, що буде в повній мірі справедливим, співмірним, і пропорційним, та буде відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для обвинуваченого.
Згідно ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
В силу ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає можливим призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованої йому статті без позбавлення його права керування транспортними засобами, з можливістю звільнення обвинуваченого, у відповідності до ст. 75 КК України, від відбування основного покарання із випробуванням та встановленням іспитового строку, з покладенням на нього обов`язків в силу вимог ст. 76 КК України, яке в повній мірі відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, оскільки є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
З огляду на вищенаведене, апеляційну скаргу захисника слід задовольнити, прокурора залишити без задоволення, вирок суду в частині призначення покарання обвинуваченому змінити.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 413,414, 419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 - задовольнити.
Апеляційну скаргу прокурора Криворізької східної окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Вирок Апостолівського міськрайонного суду Дніпропетровської від 03 серпня 2021 року щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України змінити в частині призначення покарання.
Вважати ОСОБА_5 засудженим за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавленням права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В іншій частині вирок залиши без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженому який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3