Житомирський апеляційний суд
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
підозрюваного ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в м.Житомирі апеляційні скарги підозрюваного ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 22 листопада 2021 року,

в с т а н о в и в:
Зазначеною ухвалою задоволено клопотання слідчого та застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжній захід у виді тримання під вартою. Строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначено до 18.01.2022 включно. Визначено розмір застави - 83265 грн. У разі внесення застави, на підозрюваного покладено наступні обов`язки: прибувати до слідчого прокурора та суду за першою вимогою; повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: утримуватись від спілкування зі потерпілим, свідком у даному кримінальному провадженні; не відлучатися із м. Житомира без дозволу слідчого, прокурора або суду.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді, як незаконну, та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, зазначає, що підозрюваний ОСОБА_8 має постійне місце проживання та реєстрації, робітничу професію будівельника, не становить будь-якої небезпеки для суспільства, працевлаштований, що в повній мірі не було враховано слідчим суддею. Крім того, належно не було враховано і те, що ОСОБА_8 підозрюється лише в закінченому замаху на крадіжку; інкримінується лише один епізод злочину, щиро розкаюється у вчиненому, активно співпрацює із слідством, злочином не спричинено будь-якої матеріальної шкоди. Вважає, що на даний час відсутні будь-які виняткові обставини обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою, оскільки інші запобіжні заходи здатні в повній мірі забезпечити належну поведінку останнього. Наголошує, що жодного конкретного ризику щодо ОСОБА_8 ні стороною обвинувачення, ні слідчим суддею не було вказано.
В апеляційній скарзі підозрюваний ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді, та прийняти законне та обґрунтоване рішення відносно міри запобіжного заходу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 в підтримку апеляційних скарг, заперечення прокурора щодо задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу слідчого судді в межах, передбачених, ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги адвоката та підозрюваного не підлягають задоволенню з таких підстав.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в порядку Глави 18 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування такого запобіжного заходу, або відмови у його задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слідчий суддя, суд, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, згідно із ст.178 КПК України та зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваній особі у разі визнання її винною у вчиненні кримінального правопорушення, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя при застосуванні щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою дотримався вказаних вимог кримінально-процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів судового провадження №295/15333/21 (а.п.2-3), в провадженні СВ Житомирського РУН ГУНІІ в Житомирській області перебувають матеріали досудового розслідування №0002125 від 20.11.2021, за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України.

Згідно клопотання слідчого, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 , маючи непогашену судимість за вчинення умисних злочинів проти власності, на шлях виправлення не став та підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин. 20.11.2021 приблизно о 05 годині 20 хвилин у ОСОБА_8 , який перебував поблизу будинку №66, що по вул. Героїв Крут в м. Житомирі виник злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, поєднаний з проникненням у салон автомобіля в корпусі білого кольору, марки «Renault Master» д.п.з. НОМЕР_1 . Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення, ОСОБА_8 , пересвідчившись, в тому що за його злочинними діями ніхто не спостерігає та вони залишаються таємними, у вказаний день, час, місці та за вказаних обставин, скориставшись невстановленим слідством предметом, розбив ліве скло задніх дверцят, після чого незаконно проник до вищевказаного автомобіля, в якому виявив та в подальшому намагався повторно таємно викрасти майно, а саме кутову шліфмашину зеленого кольору торгівельної марки «Маkita» вартістю близько 500 гри., однак був затриманий мешканцем сусіднього будинку. Таким чином ОСОБА_8 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак злочин не було закінчено з причин, що не залежали від волі останнього, оскільки його протиправні дії були викриті та припинені мешканцем сусіднього будинку.

20.11.2021 підозрюваного ОСОБА_8 затримано в порядку ст.208 КПК України та повідомлено про підозру.

При вирішенні вказаного клопотання, слідчим суддею встановлено, що докази, надані слідчим, свідчать про існування обґрунтованої підозри в даному кримінальному провадженні, яка дає підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_8 причетний до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства», № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року).

На переконання апеляційного суду, обґрунтованість підозри ОСОБА_8 повністю підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме: витягом з ЄРДР від 20.11.2021 (а.п.2); протоколом прийняття заяви про вчинене правопорушення від 20.11.2021 (а.п.4); протоколом огляду місця події від 20.11.2021 (а.п.5-6); протоколом допиту потерпілого від 20.11.2021 (а.п.7-8); протоколом допиту свідка від 20.11.2021 (а.п.9-10); іншими матеріалами провадження.

Матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваної, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості саме для встановлення вини чи її відсутності у особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

Наявні у провадженні докази, на думку апеляційного суду, вказують на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, у об`ємі як вимагає закон, на момент вирішення питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, виходячи із критеріїв «розумної підозри», тобто наявності фактів і іншої інформації, яка могла б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_8 міг би вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України.

Відповідно до ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного ОСОБА_8 дійшов правильного висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, що стороною обвинувачення у судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, інкриміноване ОСОБА_8 кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, згідно з положеннями ст.12 КК України є тяжким правопорушенням, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на до 6-и років.

Згідно із позицією Європейського суду з прав людини, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, тому колегія суддів погоджується з тим, що тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваного переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

В даному випадку, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про наявність ризику переховування ОСОБА_8 від органів досудового розслідування та суду (встановлено слідчим суддею), з огляду на те, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення, інкриміноване правопорушення вчинив в період незнятої та непогашеної судимості, під час затримання чинив опір, є особою раніше неодноразово судимою, не працює (факт працевлаштування не доведений матеріалами провадження, за відсутності доказів цьому з боку сторони захисту), не має сім`ї та осіб на утриманні (відсутні сталі соціальні зв`язки), що переконливо свідчить про суспільну небезпечність підозрюваного та його стійку антисоціальну поведінку. Наведені вище обставини дають достатні підстави стверджувати про наявність ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду. Апеляційні посилання захисту на не доведеність такого ризику є безпідставними.

Є в даному випадку необґрунтованими і доводи захисника про недоведеність ризику впливу на свідка та потерпілого у даному кримінальному провадженні. При встановленні наявності вказаного ризику, апеляційний суд враховує, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від учасників кримінального провадження під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею, в свою чергу, відповідно до ч.4 ст.95 КПК України суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

В даному випадку, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи захисника про недоведеність наявності ризику з боку підозрюваного вчинення інших кримінальних правопорушень, принаймні з огляду, на те, що останній підозрюється у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення та є особою з стійкою антисоціальною поведінкою.

Апеляційний суд також погоджується з висновками слідчого судді про недостатність інших, більш м`яких запобіжних заходів запобігти вищевказаним ризикам.

На переконання апеляційного суду, докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра, яка разом з існуючими ризиками, конкретними обставинами провадження та з урахуванням особи підозрюваного, виключає можливість обрання відносно підозрюваного ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу.

Посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання та реєстрації, є будівельником, не становить будь-якої небезпеки для суспільства (що об`єктивно спростовується підтвердженою стійкою антисоціальною поведінкою), працевлаштований (що є непідтвердженим), як і те, що ОСОБА_8 підозрюється лише в закінченому замаху на крадіжку, щиро розкаюється у вчиненому, активно співпрацює із слідством, цим правопорушенням не спричинено будь-якої матеріальної шкоди, з урахуванням тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення та встановлених ст.177 КПК України ризиків, недостатньо для доведення як відсутності ризиків, так і того, що останній виконуватиме покладені на нього процесуальні обов`язки за умови застосування більш м`якого запобіжного заходу.

При цьому апеляційний суд приймає до уваги, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі Амбрушкевич проти Польщі).

Матеріали провадження не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи слідчого про доцільність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також доводи підозрюваного та його захисника щодо застосування відповідної міри запобіжного заходу, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про застосування даного запобіжного заходу та дійшов правильного висновку про обрання підозрюваному ОСОБА_8 виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, в тому числі й порушень положень ст.5 Конвенції, констатованих Європейським судом з прав людини у своїх рішеннях, на що посилається захисник у поданій апеляційній скарзі, апеляційним судом не встановлено.

За вказаних обставин, ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:
Апеляційні скарги підозрюваного ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 22 листопада 2021 року, якою застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжній захід у виді тримання під вартою, до 18.01.2022 включно, з визначенням розміру застави 83 265 грн., без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: