ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/273/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - в порядку викоання вироку
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2021 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю засудженого ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тернопільського апеляційного суду матеріали провадження № 11-кп/817/273/21 за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 січня 2018 року про приведення вироку Російської Федерації щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідність із законодавством України,-

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою приведено у відповідність із законодавством України вирок Пролетарського районного суду м.Твері Російської Федерації від 11 серпня 2016 року відносно ОСОБА_6 .

Визначено вважати, ОСОБА_6 засудженим за:

- ч.2 ст.15,ч.2 ст.307 КК України із застосуванням ст.69 КК України,до 6 років 8 місяців позбавлення волі без конфіскації майна;

- ч.2 ст.307 КК України із застосуванням ст.69 КК України, до 10 років позбавлення волі без конфіскації майна;

На підставі ч.1,2 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань за сукупністю злочинів, ОСОБА_6 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років 6 місяців без конфіскації майна.

Строк відбування покарання за вироком Пролетарського районного суду м.Твері від 11 серпня 2016 року ОСОБА_6 визначено обраховувати з 11 серпня 2016 року. Зараховано у строк відбування покарання термін перебування ОСОБА_6 під вартою з 22 березня 2016 року по 10 серпня 2016 року, включно.

Не погоджуючись із ухвалою суду, захисник засудженого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення права на захист ОСОБА_6 у звязку з тим, що розгляд клопотання відбувся без участі захисника .

Крім того вважає що приведенні вироку до виконання порушено вимоги п.4 ст.610 КПК України, у відповідності до якої максимальний строк позбавлення волі визначений законодавстом України за скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України не може перевищувати 10 років, а тому просить переглянути визначений термін строку з застосуванням положень ст. 70 КК України, застосувавши за сукупністю злочинів принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Також просить поновити строк на апеляційне оскарження оскільки розгляд клопотання відбувся без участі засудженого та його захисника, які не були повідомлені про час та місце судового засідання.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

Міністерство юстиції України звернулося до суду із клопотанням про приведення у відповідність із законодавством України та визначення статті, частини статтей Кримінального кодексу України, та строку позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі вироку Пролетарського районного суду м.Твері Російської Федерації від 11 серпня 2016 року.

Вироком Пролетарського районного суду м.Твері від 11 серпня 2016 року ОСОБА_6 засуджено:

- за п. «г» ч.4 ст.228.1 КК Російської Федерації до 12 років позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, без штрафу;

- за ч.3 ст.30, п. «г» ч.4 ст.228.1 КК Російської Федерації до 9 років позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, без штрафу.

На підставі ч.3 ст.69 КК Російської Федерації за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді 12 (дванадцять) років 6 (шість) місяців позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, без штрафу, з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму.

Відповідно до ч. 4 ст. 610 КПК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків: 1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України; 2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.

Вищевказане також повністю узгоджується із Конвенцією, зокрема, пунктом «b» частини 1 статті 9, в якій визначено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11.

Так, суд першої інстанції вірно привів у відповідність до національного законодавства України вирок Пролетарського районного суду м.Твері від 11 серпня 2016 року відносно ОСОБА_6 .

Дії ОСОБА_6 , які згідно вироку Пролетарського районного суду м.Твері від 11 серпня 2016 року кваліфіковані за п. «г» ч.4 ст.228.1 та ч.3 ст.30, п. «г» ч.4 ст.228.1 КК Російської Федерації відповідають кваліфікації за кримінальним законом України, а саме - ч. 2 ст. 307 КК України, тобто незаконний збут наркотичних засобів вчинений за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах, а також ч.2 ст.15, ч.2 ст.307 КК України, тобто закінчений замах на незаконний збут наркотичних засобів вчинений за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах, не доведений до кінця з причин, що не залежали від волі особи.

Санкція за ч.2 ст.307 КК України, передбачає покарання від 6 до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Разом з тим, ч.ч. 3,4 ст. 68 КК України, передбачають, що за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, довічне позбавлення волі за вчинення готування до злочину та вчинення замаху на злочин не застосовується, крім випадків вчинення злочинів, передбачених у статтях 109-114-1, 437-439, ч. 1 ст. 442 та ст. 443 цього Кодексу, а тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що вказаний вирок підлягає виконанню на території України та ОСОБА_6 за ч.2 ст.15, ч.2 ст.307 КК України, підлягає відбуванню покарання у виді 6 років 8 місяців позбавлення волі без конфіскації майна, за ч. 2 ст. 307 КК України, підлягає відбуванню покарання у виді 10 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Також судом першої інстанції вірно враховано, що покарання чи захід за своїм характером або своєю тривалістю не може бути більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі винесення вироку,і не може перевищувати максимальні строки позбавлення волі, передбачені законодавством держави виконання вироку, суд не застосував до ОСОБА_6 додаткове покарання у виді конфіскації майна, що передбачене ч.2ст. 307 КК України як обов`язкове додаткове покарання, оскільки за вироком суду Російської Федерації таке покарання ОСОБА_6 не призначалось, відтак судом першої інстанції дотримано вимог ст. 69 КК України.

Також судом першої інстанції вірно застосовано положення ч.2 ст.70 КК України, з огляду на наступне.

Так ч.2 ст. 70 передбачено, що при складанні покарань остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання. Якщо хоча б одне із кримінальних правопорушень є умисним тяжким або особливо тяжким злочином, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у межах максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч. 4 ст. 610 КПК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім випадку, якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, у такому разі суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України.

Санкція ч.2 ст. 307 КК України, передбачає максимальний строк позбавлення волі 10 років, вказаний злочин є умисним тяжким, максимальний строк покарання у виді позбавлення волі не може превищувати 15 років, місцевим судом визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років і 6 місяців з застосуванням принципу часткового складання покарань за сукупністю злочинів, який також застосовано і вироком Російської Федерації.

Отже, колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд діяв у відповідності до вимог закону.

Посилання захисника на те, що судом першої інстанції при приведенні вироку Російської Федерації до виконання перевищено максимальний розмір покарання, передбачений ч.2 ст.307 КК України, не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_6 засуджено за вчинення двох злочинів та покарання призначене за сукупністю цих злочинів з дотриманням вимог закону щодо неперевищення максимального розміру встановленого у Загальній частині КК України для даного виду покарання.

Доводи апелянта щодо порушення судом першої інстанції права на захист також не грунтуюттся на вимогах закону, оскільки ч.1 ст. 610 КПК України передбачено лише обов`язкову участі прокурора при розгляді даного виду клопотань.

Отже, апеляційна скарга захисника підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін.

При цьому строк на апеляційне оскарєження слід поновити оскільки наведені апелянтом причини його пропуску є поважними.

На підставі наведеного, керуючись ст.9, 10, 11, 12 Європейської Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року та Додаткового проколу до Європейської Конвенції про передачу засуджених осіб, ст.ст. 404, 407,408 419, 610 КПК України, колегія суддів,-

Постановила:

Поновити строк на апеляційне осркаження.

Апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - відхилити.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 січня 2018 року про приведення вироку Російської Федерації щодо ОСОБА_6 у відповідність із законодавством України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді