05.11.2021 363/680/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 листопада 2021 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
розглянувши в м. Вишгороді у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001170 щодо
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, пенсіонера, одруженого, інваліда 2 групи, несудимого, обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України,

встановив:

17.12.2019 року близько 08 год. 55 хв. водій ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 21072» р.н. НОМЕР_1 , здійснював рух по проїжджій частині по вул. Князя Святослава, 208 в с. Старі Петрівці в напрямку с. Нові Петрівці Вишгородського району Київської області, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу в порушення вимог п.п. 12.3, 18.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких:

п. 12.3 у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості руху аж до повної зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників дорожнього руху об`їзду перешкоди;

п. 18.1 водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека;

діючи необережно, проявляючи злочинну недбалість, маючи об`єктивну можливість виявити на нерегульованому пішохідному переході пішоходів, несвоєчасно вжив заходів до зупинки транспортного засобу, виїхав на вказаний пішохідний перехід, де допустив наїзд на потерпілу ОСОБА_6 , яка перетинала проїжджу частину зліва направо відносно руху транспортного засобу, внаслідок чого їй заподіяно тілесні ушкодження середньої тяжкості у виді перелому медіального виростку правої стегнової кістки, надриву медіальної зв`язки у проксимальному відділі.

Допущені водієм ОСОБА_4 порушення вимог п.п. 12.3, 18.1 Правил дорожнього руху України, знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної події та настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення потерпілій ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

В суді ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість, погодився з кваліфікуючими ознаками злочину й порушенням інкримінованих йому пунктів ПДР України. Показав, що за вказаних вище обставин в ранці 17.12.2019 року їхав з дружиною на автомобілі ВАЗ до лікарні. В с. Старі Петрівці на пішохідному переході не врахував дорожні умови, засліплення сонцем, відволікся на іншого пішохода та транспортний засіб, не помітив потерпілу, яка йшла пішохідним переходом і допустив наїзд на неї на пішохідному переході. Від наїзду потерпіла впала. Була викликана швидка медична допомога, поліція. Оскільки швидка так і не приїхала, своїм автомобілем відвіз потерпілу до лікарні в м. Вишгород, оплатив їй медичний прилад «бандаж», інші ліки, МРТ і так далі на загальну суму більше 10 000 грн. Тоді потерпіла до нього претензій не мала. У вчиненому щиро покаявся, просив не позбавляти його прав керування, який є пенсіонером, інвалідом 2-ї групи, його дружина теж пенсіонер та інвалід 2-ї групи, до найближчої лікарні із села, в якому вони проживають й ведуть господарство, їхати близько 50 км., і без автомобіля стає значно ускладненим отримувати необхідну медичну допомогу, коли в лютому 2020 року він проходив стаціонарне лікування в зв`язку із захворюванням по неврології та кардіології.
Цивільний позов не визнав, оскільки добровільно відшкодував потерпілій витрати на лікування, якій також виплачено страхове відшкодування в необхідному розмірі. Заподіяння моральної шкоди не визнавав.
Потерпіла ОСОБА_7 в суді показала, що 17.12.2019 року на зупинці в с. Старі Петрівці переходила дорогу, коли її збив автомобіль ВАЗ під керуванням обвинуваченого, внаслідок чого вона підлетіла і впала. Від зіткнення їй заподіяно ушкодження зазначені в обвинуваченні. Сторонні люди викликали поліцію та швидку допомогу. Потім поліцейські запропонували їй, щоб обвинувачений відвіз її до лікарні і оплатив лікування. Обвинувачений своїм автомобілем доправив її у травмпункт в лікарні в м. Вишгород, де купив «бандаж» вартістю 960 грн. та якісь таблетки. Більше ніякої допомоги він не надавав. Вона два місяці лікувалася, самостійно приходила до лікаря, оплачувала своє лікування. На той момент працювала неофіційно. Після ДТП більше не працює. Лікарі повідомила, що ушкоджена нога в неї повністю не відновиться. Позов підтримала в повному обсязі, наполягала на відшкодуванні моральної шкоди.
Виходячи з того, що показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи, зміст яких учасники судового розгляду розуміють правильно й не оспорюють, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою прокурора, обвинуваченого, захисника, потерпілої, визнав недоцільним дослідження доказів у частині обставин викладених в обвинувальному акті, які учасниками судового розгляду не заперечуються.

Таким чином, суд визнає доведеною вину ОСОБА_4 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, і кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 286 КК України.

При призначенні обвинуваченому покарання, суд враховує конкретні обставини справи, характер допущених порушень правил дорожнього руху, ступінь вчиненого необережного нетяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, який злочин вчинив уперше, є пенсіонером, інвалідом 2-ї групи, проживає разом з дружиною пенсіонером, яка є інвалідом 2-ї групи, характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога психіатра не знаходиться, має погіршений стан здоров`я, періодично проходить лікування.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого згідно ст. 66 КК України, слід визнати його щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого згідно ст. 67 КК України не встановлено.

Беручи до уваги викладене, суд вважає необхідним призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу, а враховуючи сукупність викладених вище обставин, які пом`якшують його покарання, з урахуванням конкретних обставин події, характеру вчиненого водієм порушення, його наслідки, поведінка водія після ДТП, часткове добровільне оплачування витрат потерпілої на лікування, погіршений стан здоров`я обвинуваченого, який є пенсіонером та інвалідом 2-ї групи, як і його дружина, що проживають в сільській місцевості на значному віддалені від лікарських закладів, до яких мусять їздити автомобілем, ведуть господарство в селі тощо, дають підстави дійти висновку про можливість призначення покарання без позбавлення права керування транспортними засобами, і це має стати достатнім для його виправлення й запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень.
При цьому розмір штрафу згідно вимог ст. 5 КК України слід визначити відповідно до санкції ч. 1 ст. 286 КК України в редакції закону від 28.11.2019 року чинної на час вчинення злочину 17.12.2019 року.
Долю речових доказів вирішити згідно ст. 100 КПК України. Процесуальні витрати за проведення експертизи підлягають стягненню з обвинуваченого згідно ст.ст. 124, 126 КПК України.

Що стосується цивільного позову потерпілої про відшкодування шкоди завданої внаслідок тимчасової втрати працездатності, то підстав для його задоволення суд не вбачає, оскільки згідно вимог ст. 1197 ЦК України потерпілою не доведено періоду та ступеню втрати загальної працездатності, що належними засобами доказування не підтверджено, зокрема відповідні висновки медико-соціальної експертної комісії та листки тимчасової непрацездатності потерпілої в справі відсутні. Не має в справі й доказів про отримання позивачкою будь-яких доходів, необхідних для нарахування середньомісячного заробітку з огляду на твердження позову про роботу і отримання доходів на момент завдання шкоди. Не доведено в суді й відповідної кваліфікації потерпілої, звичайний розмір заробітної плати якої у її місцевості проживання міг би бути взятий до уваги згідно ч. 3 ст. 1197 КПК України у випадку, якщо особа на момент завдання їй шкоди не працювала.

Самі тільки висновки лікаря ортопеда-травматолога про здійснення огляду потерпілої 23 грудня 2019 року, 2, 15 і 31 січня 2020 року, які до того ж печатки і підпису лікаря не містять, заявлених в позові обставин достатньо підтверджувати не можуть і є неналежними, недопустимими і недостатніми доказами втрати тимчасової працездатності потерпілої відповідно до вимог ст. 1197 ЦК України.

За таких обставин позов в цій частині є недоведеним і необґрунтованим, який задоволений бути не може.

Стосовно позову в частині відшкодування моральної шкоди, то, визначаючи його розмір, суд зважає на підстави і обставини, що обґрунтовані стороною позивача в судовому засіданні, зокрема на глибину душевних страждань, що пов`язані з ушкодженням здоров`я середньої тяжкості, тривалість і спосіб лікування, ступінь негативних наслідків, вимушені зміни в життєвих планах і стосунках, а також з огляду на засади розумності і справедливості, на підставі чого визнає доведеним частково від заявленої суми, і покладає в цій частині відповідальність на обвинуваченого відповідно до вимог ст.ст. 23, 1167, 1187 ЦК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 370 і 374 КПК України,

ухвалив:

визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і за цим законом призначити йому покарання штраф в розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5 100 (п`ять тисяч сто) грн. без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 на відшкодування моральної шкоди 18 000 (вісімнадцять тисяч) грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити. Позовні вимоги про стягнення витрат на лікування в розмірі 6 809 грн. 32 коп. залишити без розгляду за заявою потерпілої згідно ст. 128 КПК України, п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

За проведення судових експертиз по справі стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати в загальному розмірі 1 570 (одну тисячу п`ятсот сімдесят) грн. 10 (десять) коп.

Речові докази автомобіль «ВАЗ 21072» р.н. НОМЕР_2 залишити у володінні ОСОБА_4 , диск ДВД-Р залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Київської апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення шляхом подання апеляції через Вишгородський районний суд Київської області.

Згідно ч. 2 ст. 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію цього вироку, яку негайно після проголошення вироку вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя