Номер провадження: 11-кп/813/2177/21
Номер справи місцевого суду: 495/8348/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06 жовтня 2021 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000934 від 09 серпня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06 жовтня 2021 року задоволено клопотання прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_6 та до ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», на 60 днів до 04 грудня 2021 року включно.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотанні прокурора про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою його постійного місця проживання: АДРЕСА_1 , із носінням засобів електронної форми контролю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що відсутні підстави стверджувати про наявність тяжких тілесних ушкоджень у потерпілого, оскільки він не прибув до експерта, а також не встановлений причинно-наслідковий зв`язок між діями обвинуваченого та травмами потерпілого.

Ризики, передбачені ст.177 КПК України не доведені прокурором жодними належними доказами та необґрунтованим є посилання прокурора про наявність ризику переховування від органів досудового розслідування та суду - перебування у розшуку ОСОБА_8 у іншому кримінальному провадження.

На думку захисника тяжкість покарання не може бути підставою для застосування найбільш суворого запобіжного заходу.

Захисник вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що ОСОБА_8 , відповідно до ст.89 КК України вважається таким, що не має судимостей, має у власності 1/3 частку квартири, де проживав до затримання, що зумовлює можливість перебування обвинуваченого під домашнім арештом, а також має міцні соціальні зв`язки, оскільки є членом сім`ї до складу якої входять дружина та батько.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений ОСОБА_9 та захисник ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити оскаржену ухвалу суду без змін.

Заслухавши учасників апеляційного провадження, дослідивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Частиною 1 ст.404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Абзацом 2 ч.2 ст.392 КПК України передбачено, що ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Як убачається з матеріалів провадження на розгляді в Білгород-Дністровському міськрайонному суді Одеської області знаходиться кримінальне провадження за №0000934 від 09 серпня 2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненнізлочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Відповідно до положень ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

Виходячи з положень п.24) ч.1 ст.3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч.1 ст.392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст.23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо обрання обвинуваченому запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку статтями 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування запобіжного заходу дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст.331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення по суті, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, оскаржену ухвалу суду першої інстанції щодо обрання запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких інших доказів.

Окрім того, відповідно до п.13) ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_8 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли остання перебувала у процесуальному статусі підозрюваного.

З огляду на викладене, апеляційний суд позбавлений можливості перевірити доводи апеляційної скарги захисника про відсутність тяжких тілесних ушкоджень у потерпілого, оскільки він не прибув до експерта, а також не встановлений причинно-наслідковий зв`язок між діями обвинуваченого та травмами потерпілого.

За таких обставин апеляційний суд не переглядає обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_8 за ч.1 ст.121 КК України.
Оскарженою ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06 жовтня 2021 рокуобвинуваченому ОСОБА_8 був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки суд дійшов висновку про існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які на думку суду свідчать про неможливість застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, на теперішній час у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за№0000934, судом першої інстанції не вчинені всі необхідні дії, що передбачені процедурою судового розгляду для повного, об`єктивного та всебічного дослідження всіх обставин кримінального провадження.

Разом з тим, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк до восьми років.

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому існує ризик того, що він може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ризик того, що обвинувачений може переховуватися від суду також підтверджується і тією обставиною, що ОСОБА_8 притягується до кримінальній відповідальності в Овідіопольському районному суду Одеської області за ч.3 ст. 186 КК України.

Апеляційний суд також враховує, що у кримінальному провадженні за ч.3 ст. 186 КК України, ОСОБА_8 переховувався від органів досудового розслідування та суду, в зв`язку з чим оголошувався у розшук.

Вищенаведене в сукупності з конкретними обставинами злочину та встановлені ризики дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що у свою чергу дає підстави для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, що підтверджується характеристикою особи обвинуваченого ОСОБА_8 , який, знаходячись в працездатному віці, офіційно не працевлаштований, не має джерел доходу, притягується до кримінальної відповідальності у іншому провадженні, а тому обґрунтовано доведено наявність ризику вчинення в майбутньому ОСОБА_8 іншого злочину.

Також суд вірно врахував обставини, що відповідно до положень ст.178 КПК України слід враховувати при обранні запобіжного заходу, а саме те, що ОСОБА_8 має постійне місця проживання в Україні, раніше судимий, за станом здоров`я може триматися під вартою.
З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою не зможе запобігти заявленим прокурором ризикам та не дозволить контролювати місце перебування ОСОБА_8 , який, у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу цілком ймовірно може вдатись до спроб зникнути з поля зору правоохоронного органу.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про недоведеність існування передбачених ч.1 ст.177 КПК України ризиків є непереконливими, адже при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі судового провадження лише запобіжний захід у виді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 та зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, на які прокурор посилався під час апеляційного розгляду.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про наявність підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу є необґрунтованими, а суд першої інстанції дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та на підставі повного та всебічного дослідження всіх обставин провадження з урахуванням даних, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
Пунктом 1) ч.3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу захисника без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 197, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК, апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06 жовтня 2021 року, якою до ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», на 60 днів до 04 грудня 2021 року включно, - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4