ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 664/3155/20 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/904/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.125 КК України
У Х В А Л А
іменем України

23 листопада 2021 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження № 0000319 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Цюрупинського районного суду Херсонської області від 05 липня 2021 року, яким:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсон, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді 190 годин громадських робіт.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 у відшкодування моральної шкоди 5000 гривень та процесуальні витрати в сумі 255 грн. 40 коп.

Вирішено питання про процесуальні витрати.

в с т а н о в и л а:

Вироком суду ОСОБА_9 визнано винним і засуджено за те, що він 16.10.2020 року близько 18:00 години, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на вулиці біля домоволодіння АДРЕСА_1 , в ході раптово виниклої сварки з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою спричинення тілесних ушкоджень останній, розуміючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно, стоячи на відстані витягнутої руки, обличчям до обличчя, кулаком правої руки, в якій тримав мобільний телефон, наніс останній не менше двох ударів, а саме: в ліву скроневу ділянку голови та завушну ділянку з лівої сторони. У цей час, ОСОБА_7 , двома руками відштовхнула ОСОБА_9 від себе, внаслідок чого останній впав на землю на спину, але самостійно піднявся та підбіг до ОСОБА_7 на відстань витягнутої руки, та, стоячи обличчям до обличчя, лівою рукою схопив її за праве передпліччя та здавлював його, а кулаком правої руки наніс їй один удар по обличчю в ділянку лівого ока, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді синців обличчя, голови, правої верхньої кінцівки, крововиливу в м`які тканини голови, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченогоОСОБА_9 , не погоджуючись з висновками суду першої інстанції, посилається на те, що судом не взято до уваги показання свідка ОСОБА_10 , яка бачила, що обвинуваченого ОСОБА_9 били. Не взято до уваги і показання свідка ОСОБА_11 . Крім того, суд безпідставно визнав, що обвинувачений ОСОБА_9 перебував у стані алкогольного сп`яніння, за відсутності відповідних документів. Зазначає, що у справі відсутній висновок спеціаліста, який би підтверджував ступень та рівень моральних страждань ОСОБА_7 , а тому висновок суду про наявність моральних страждань є безпідставним. Також апелянт указує про недопустимість як доказу - Акт судово-медичного дослідження №778 від 19.10.2020 року, яким не встановлено коли і ким були потерпілій спричинені тілесні ушкодження. 16.10.2020 року одразу потерпіла не звернулась до медичної установи, а лише через три дні. Тому вважає, що висновок СМЕ № 421 від 25.11.2020 року є недопустимим доказом. Проведення освідування потерпілої проведено всупереч вимог ст.241, 242 КПК України. 16.10.2020 року працівниками поліції не було зафіксовано наявність тілесних ушкоджень у потерпілої, що, на думку апелянта, свідчить про безпідставність висновків про наявність тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 .. Захисник зауважує про те, що судом першої інстанції не прийнято до уваги доводи сторони захисту щодо недопустимості доказів у вказаному кримінальному провадженні, що суперечить висновкам Верховного Суду. Вирок оголошено за відсутності сторони обвинувачення в порушення вимог кримінального процесуального закону.
Просить скасувати вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_9 на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України закрити кримінальне провадження за ч.1 ст.125 КК України щодо нього.

У запереченнях на апеляційну скаргу сторони захисту потерпіла ОСОБА_7 вказує про її необґрунтованість. Вважає, що суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги показання свідка ОСОБА_10 , оскільки вони суперечать сукупності інших доказів. Висновок суду те, що ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, є обґрунтованим. На її думку, вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, який ухвалено у відповідності до вимог ст.94, 370 КПК України. Просить залишити вирок суду першої інстанції без зміни, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 , які підтримали апеляційні вимоги, наведені захисником, просили їх задовольнити, позицію потерпілої ОСОБА_7 та думку прокурора про залишення вироку без зміни, а апеляційної скарги захисника без задоволення, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, колегія суддів дійшла до такого.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_9 у заподіянні легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_7 , за встановлених і викладених у вироку обставин, обґрунтований дослідженими під час судового розгляду доказами, яким дано належну оцінку, і відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Твердження захисника про недоведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, є непереконливими.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_9 не визнав себе винним та показав, що вечором він вийшов у двір з хати по АДРЕСА_2 . Будучи у дворі він почув, що хтось гучно розмовляє на вулиці, застосовуючи нецензурну лайку. Його собака почав гавкати та намагався вискочити з вольєру. По дорозі напроти його двору підійшли потерпіла ОСОБА_12 з сином, баба та якийсь чоловік. Він викрикнув з двору «що там за крики?», на що почув нецензурну відповідь потерпілої ОСОБА_12 , щоб він виходив з двору. Він не витримав та вийшов до них та сказав: «Що там таке?». На що потерпіла почала виражатися на його адресу нецензурною лайкою, махати руками, намагаючись його ухопити. Він їй зауважив, що якщо та буде продовжувати, то він застосує силу, при цьому у правій руці він тримав мобільний телефон. Під час цієї суперечки влізла жінка і почала на нього кричати, щоб він заспокоївся та пішов звідти. Він рукою відвинув жінку і на нього налетіла, напала потерпіла ОСОБА_12 , штовхнула його і він впав, розбивши екран телефону. Після цього він піднявся і сказав, щоб вони йшли, а то він їх повбиває, але вони у трьох потерпіла ОСОБА_12 , жінка та чоловік навалилися на нього, поваливши на землю. Він впав, вдарившись головою, втратив свідомість. Коли він відкрив очі, то ОСОБА_12 тримала його за горло, чоловік буцав його по ногам ногами, а жінка держала його руку і наносила удари долонями по його правому плечу. Він почав відбиватися, відштовхнувши ногою чоловіка і той відійшов, намагався відштовхувати жінку та намагався встати, а ОСОБА_12 повалила його на землю, розірвавши футболку. Після того, він знову почав намагатися встати, а ОСОБА_12 обійшла його та ззаду схопила рукою за шию, застосувавши удушення, та, продовжуючи так тримати. Він у цей момент наніс їй два удари правою рукою через плече і вона відійшла від нього. Він встав, підійшла сусідка ОСОБА_13 , взяла його за плече і сказала йому: «Пішли» і він зайшов у двір. При цьому він не чув, щоб ОСОБА_14 щось казала, але ті кричали, що зараз викличуть поліцію і та зараз приїде. Пів голови у нього було роздерто та він був весь у піску. ОСОБА_14 погукала матір до хвіртки, а він пішов вмиватись. На запитання матері, що сталося, він відповів, що нічого хорошого. Чув, що його матір балакала з ОСОБА_12 та чув її обурення. Чи приходила ОСОБА_14 до нього додому на наступний день не пам`ятає. Матері та ОСОБА_14 він нічого не розповідав з цього приводу. Заяви до поліції не писав та побої не знімав. Він у той день випив горілки, але через декілька годин після події, щоб заспокоїтися та заснути.

Отже у своїх показаннях обвинувачений ОСОБА_9 не заперечував той факт, що він під час сварки наніс два удари рукою потерпілій ОСОБА_7 ..

Заперечення ОСОБА_9 проти обвинувачення були предметом перевірки в судовому засіданні та спростовуються детально наведеними у вироку доказами.

Обставини, за яких ОСОБА_9 заподіяв легкі тілесні ушкодження потерпілій, підтверджуються наступними доказами.

Показаннями потерпілої ОСОБА_15 про те, що в с. Козачі Лагері Олешківського району вона йшла з тіткою ОСОБА_16 , дядьком ОСОБА_17 та сином ОСОБА_18 по вул. Шкільній біля 18 год. Коли вони проходили біля двору ОСОБА_9 , їх обігнав автомобіль та посигналив, після чого загавкали собаки. З двору вийшов ОСОБА_9 та почав пред`являти претензії з приводу того, чого вони тут ходять, він не хоче щоб вони тут ходили. Вона йому зауважила, чого це вона не має права тут ходити, а той відповів, бо він так хоче. Штенц почав ображати її тітку нецензурною лайкою та йти до тітки, а вона (потерпіла) пішла йому назустріч. Штенц почав махати руками, тримаючи в руці телефон, і вона схопила його за плечі обома руками. Він вдарив її правою рукою в якій був телефон, приблизно два чи три рази у скроню, за вухо і в брову. Їй вдалося його відштовхнути і він впав на землю. Вони почали розвертатися від нього і хотіли піти, але він встав, поклав телефон до кишені та вдарив її кулаком правої руки в брову біля ока. Після чого, вона знову його відштовхнула, він впав та вдарився обличчям об землю. До свого першого падіння він наніс їй удари в скроневу частину голови та за вухом. Після падіння він вдарив її в брову, в око. Штенц хапав тітку за руку. ОСОБА_19 була від неї з лівої сторони на відстані до 1-го метра. Син був від неї з правої сторони. Коли вона його штовхала, то порвала йому футболку. Після цього син подзвонив до поліції, вийшли сусід та сусідка ОСОБА_20 , а потім вийшла його мати. ОСОБА_9 був у стані алкогольного сп`яніння, оскільки від нього йшов запах алкоголю та він хитався. Після цього у неї два тижні тривав головний біль, почувала себе некомфортно через те, що треба було виходити в село з синцем під оком.

Ці ж обставини, за яких ОСОБА_9 заподіяв тілесні ушкодження, потерпіла підтвердила під час слідчого експерименту. (т.1 а.п.17-21)

Зазначені показання потерпілої суд першої інстанції правильно визнав достовірним джерелом доказів, оскільки вони підтверджуються іншими доказами.

Свідок ОСОБА_16 показала, що в жовні 2020 року в с. Козачі Лагері по вул. Шкільній з дачі йшли вона, ОСОБА_21 (потерпіла), ОСОБА_22 та ОСОБА_23 . У дворі у ОСОБА_9 загавкав пес та з двору вибіг ОСОБА_20 , почав ображати їх нецензурною лайкою, зазначаючи, що це його вулиця, він «атошнік» та йому все можна. З них вона йшла перша, як найближче до двору ОСОБА_20 , і він підбіг до неї та вона його злякалася. Штенц почав лізти битися, розмахував руками. ОСОБА_24 стала між ними та схопила його за плечі. Штенц почав бити ОСОБА_25 , наніс два чи три удари в ліву сторону голови, за вухом. Удари наносив правою рукою в якій був телефон. ОСОБА_24 його штовхнула і він впав, встав і знову вдарив її правою рукою над бровою. Потерпіла його не била, та і вона (свідок) його не штовхала. Потім на вулицю вийшла тітка ОСОБА_20 і була в метрах 70 до них, а після того вийшла його мати та загнали його до двору. Після цього, потерпіла скаржилася, що у неї постійно болить голова. В лікарню потерпіла поїхала в понеділок, оскільки ці події відбувалися у п`ятницю.

Ці ж обставини, за яких ОСОБА_9 заподіяв тілесні ушкодження потерпілій, свідок ОСОБА_16 підтвердила під час слідчого експерименту.
(т.1 а.п.26-30)
Показаннями неповнолітнього свідка ОСОБА_18 в присутності педагога/психолога ОСОБА_26 , про те, що восени 2020 року в с. Козачі Лагері по вул. Шкільній вони поверталися з дачі додому він, мама (потерпіла), ОСОБА_16 , ОСОБА_17 . В цей момент загавкав собака та вийшов ОСОБА_9 і почав кричати з приводу того, чому вони тут ходять, він не хоче щоб вони тут ходили, він служив в «АТО» і має на це право, при цьому ображаючи їх. Потім ОСОБА_20 без причини почав махати руками, а перед ним стояла мама і бабуся. Штенц замахнувся, а мама схопила його за руки. Штенц вирвався і вдарив маму два рази правою рукою в ліву частину голови. В руці у нього був телефон. Бабуся допомагала мамі тримати ОСОБА_20 , але не штовхала його. Мама, обороняючись від ударів, відштовхнула ОСОБА_20 і він впав на сідниці. Він від них знаходився в 4-ьох метрах і викликав поліцію по телефону. У нього був сильний стрес. Інших ударів він не побачив. ОСОБА_27 ударів не наносила, і коли він впав, його не била. Штенц продовжував кричати та ображати їх та зайшов до себе до двору. У мами після цього був синець над лівою бровою, гуля над лівим вухом та сліди на руках.
Після допиту педагог/психолог ОСОБА_28 повідомила суду, що свідок ОСОБА_18 давав показання так, які він їх сприймав в силу свого віку.

Ці ж обставини, за яких ОСОБА_9 заподіяв тілесні ушкодження потерпілій, свідок ОСОБА_18 підтвердив під час слідчого експерименту.
(т.1 а.п.36-40)
Зазначені вище показання потерпілої та свідків узгоджуються з іншими доказами.

Зокрема, актом судово-медичного дослідження (освідування) № 778 від 19.10.2020 року, згідно якого у потерпілої ОСОБА_7 виявлені такі тілесних ушкоджень: синці обличчя, голови, правої верхньої кінцівки, крововилив в м`які тканини голови, які виникли від дій тупими предметами, не виключено, 16.10.2020 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень.
(т.1 а.п.16)

Висновком судово-медичної експертизи № 421 від 25.11.2020 року підтверджено, що тілесні ушкодження у потерпілої ОСОБА_7 : синці обличчя, голови, правої верхньої кінцівки, крововилив в м`які тканини голови, виникли від дій тупими предметами, не виключено, 16.10.2020 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень. З урахуванням характеру та розташування тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , їх виникнення за обставин та способом, вказаними у протоколі допиту потерпілої ОСОБА_7 від 19.11.2020 року, протоколі проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_7 від 19.11.2020 року, а саме від нанесення ударів рукою, рукою з зажатим в ній телефоном, хапанні рукою, не виключається.
(т.1 а.п.43)
Висновок цієї експертизи не є суперечливим та узгоджується з показаннями потерпілої ОСОБА_7 та свідків про обставини, спосіб заподіяння, локалізацію, механізм утворення легких тілесних ушкоджень у потерпілої, та підтверджують той факт, що ОСОБА_9 під час сварки умисно наніс декілька ударів кулаком в область голови потерпілій ОСОБА_7 , якими спростовуються твердження сторони захисту про невинуватість ОСОБА_9 ..
Будь-яких сумнівів в обґрунтованості висновку зазначеної вище експертизи не має, він базується на досліджені даних, що були отримані під час проведення слідчих дій за участю потерпілої, а тому у суду не було підстав ставити їх під сумнів.

Також висновок експертизи не був поставлений під сумнів стороною захисту під час досудового розслідування та судового розгляду.
Будь-яких сумнівів в обґрунтованості висновку зазначеної вище експертизи не має, він базується на досліджені даних, що були отримані під час проведення слідчих дій за участю потерпілої, а тому у суду не було підстав ставити їх під сумнів.

Також висновок експертизи не був поставлений під сумнів стороною захисту під час досудового розслідування.

Оскільки викладені докази узгоджуються між собою щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, у суду не було підстав ставити під сумнів їх належність, допустимість, достовірність і достатність, які у своїй сукупності доводять винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, які обґрунтовано прийнято судом до уваги при ухваленні судового рішення.

Врахувавши всі обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку позиції захисту обвинуваченого ОСОБА_9 та його версії розвитку події, і обґрунтовано не прийняв їх уваги, оскільки вона спростовується наведеними вище доказами.

Будь-яких даних, які б свідчили про те, що потерпіла та свідки могли обмовити ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, в матеріалах провадження не має.

Також суд обгрунтовано не прийнято до уваги показання свідків захисту ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про те, що потерпіла ОСОБА_7 разом з ОСОБА_29 спричинили обвинуваченому ОСОБА_9 тілесні ушкодження, оскільки вказаними особами надано суперечливі, непослідовні показання, які не узгоджуються з іншими доказами.

Так, свідок ОСОБА_10 спочатку показала, що потерпіла била обвинуваченого, потім зазначила, що потерпіла не била обвинуваченого. Крім того, зазначала, що усі стояли мовчки. Про те, що сталося, ніхто нічого не казав, але за показаннями свідка ОСОБА_11 саме ОСОБА_10 покликала її та повідомила, що люди кажуть, що обвинувачений ОСОБА_9 їх побив та вона була присутня під час розмови свідка ОСОБА_11 з потерпілою та свідками.
Свідок ОСОБА_11 показала, що вона є матір`ю обвинуваченого ОСОБА_9 і самої події не бачила, її погукала ОСОБА_10 , її син не перебував у стані алкогольного сп`яніння. На наступний день вона бачила потерпілу, у якої не було тілесних ушкоджень.
Суд першої інстанції дав належну оцінку зазначеним показанням свідків захисту та обгрунтовано не прийняв їх до уваги, оскільки вони суперечать встановленим обставинам справи та наведеним вище доказам обвинувачення.

Доводи сторони захисту про те, що суд першої інстанції безпідставно визнав обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_9 , - вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, через відсутність належних доказів, позбавлені підстав, оскільки відповідно до правової позиції Верховного Суду, сформованої 03.12.2019 у справі № 571/1436/15-к зазначено, що є допустимим доведення стану сп`яніння і іншими, окрім лікарського огляду, доказами.

Потерпіла ОСОБА_15 підтвердила, що в момент вчинення кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_9 перебував у стані алкогольного сп`яніння, і цю обставину обвинувачений не заперечував під час досудового розслідування. Тому суд правильно визнав цю обставину такою, що обтяжує покарання.

Невизнання вини обвинуваченимОСОБА_9 суд правильно розцінив, як обраний ним спосіб захисту та його намагання уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Доводи захисника про недопустимість доказів обвинувачення, зокрема, акта судово-медичного дослідження, висновку судово-медичної експертизи, є неприйнятними.

Відповідно до ч.1 ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Частиною другою даної норми визначено перелік діянь, які суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини й основоположних свобод, на підставі чого можливо зробити висновок про недопустимість доказів.

Підстави, з яких захисник стверджує про недопустимість доказів обвинувачення, не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону.

Як випливає з матеріалів справи, актом судово-медичного дослідження (освідування) № 778 від 19.10.2020 та висновком судово-медичної експертизи № 421 від 25.11.2020 року підтверджено наявність легких тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_7 , які їй було спричинено ОСОБА_9 16.10.2020 року. Тілесні ушкодження були виявлені експертом при судово-медичному освідування потерпілої за її зверненням, про що складено відповідний акт і ці дані були дослідженні експертом при проведенні судово-медичної експертизи, що не свідчить про порушення вимог кримінального процесуального закону при збиранні доказів та положень ст.87 КК України.

Не встановлено апеляційним судом і порушень вимог ст.241, 242 КПК України при проведенні судово-медичного освідування потерпілої та судово-медичної експертизи, як про це вказує апелянт.

Твердження сторони захисту про те, що наявність у потерпілої тілесних ушкоджень не було виявлено та встановлено саме 16.10.2020 року і є вірогідним їх отримання за інших обставин, грунтуються на припущеннях та нічим не підтверджуються.

Колегія суддів звертає увагу на те, що незгода сторони захисту з доказами обвинувачення, зокрема, актом судово-медичного дослідження, висновком експертизи, не є підставою для визнання їх неналежними та недопустимими доказами.

Не відповідають засадам кримінального процесуального закону та вимогам ст..22, 23, 1167, 1168 ЦК України доводи захисника про відсутність висновку спеціаліста щодо ступеня та рівня моральної шкоди, яку було заподіяно обвинуваченим потерпілій ОСОБА_15 ..

Судом першої інстанції встановлено, що моральна шкода, завдана потерпілій виражена у негативних переживаннях та спогадах, насторозі, тривозі, важкості виконання повсякденних обов`язків, фіксованості уваги на подіях, які було вчинено у присутності її сина, переживанні фізичних незручностей, тимчасової відірваності від активного соціального життя, зниженні та нестійкості настрою, порушенні сну, емоційній напрузі, нервозності, дратівливості, зверненні за медичною допомогою, відчутті постійного психологічного дискомфорту, пристосуванні до негативних умов існування, що жодним чином не вказує про те, що рівень та ступінь моральних страждань потерпілої не підтверджено.
Доводи захисника про порушення судом вимог КПК України під час оголошення вироку за відсутності сторони обвинувачення, є безпідставними, оскільки чинним кримінальним процесуальним законом не передбачено обов`язкової участі сторони обвинувачення при проголошенні судового рішення.
Іншими вимогами та доводами апеляційна скарга захисника не обґрунтована.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином мотивував свій висновок щодо належності, допустимості, достовірності, достатності доказів та обґрунтовано поклав їх в основу обвинувального вироку.

Аналіз наведених вище доказів переконливо свідчить про те, що ОСОБА_9 під час раптово виниклої сварки, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, умисно наніс декілька ударів кулаками по голові потерпілій ОСОБА_7 , чим спричинив їй легкі тілесні ушкодження.

Отже усі обставини кримінального провадження судом досліджені всебічно, повно, об`єктивно, зібраним доказам у їх сукупності дана належна оцінка, на підставі яких, суд обґрунтовано визнав ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, та правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст.125 КК України.

Тому доводи захисника про невинуватість ОСОБА_9 та наявність підстав для закриття кримінального провадження, є неспроможними.

Порушень кримінального процесуального закону, зокрема права обвинуваченого ОСОБА_9 на захист, при збиранні та досліджені доказів, розгляді клопотань, які могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення щодо винності обвинуваченого та правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність, під час апеляційного розгляду справи не виявлено.

У зв`язку з чим, підстав для скасування вироку та закриття кримінального провадження, як про це ставить питання захисник, колегія суддів не знаходить.
Покарання ОСОБА_9 призначено судом відповідно до вимог ст.65 КК України з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного, що він характеризується позитивно, є учасником бойових дій та має відзнаки за участь в проведенні антитерористичної операції, відсутності обставин, що пом`якшують покарання, обставини, що обтяжує покарання, - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Призначене ОСОБА_9 покарання у виді громадських робіт у межах санкції ч.1 ст.125 КК України за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які можуть бути підставами для скасування чи зміну вироку, колегією суддів не встановлено, тому апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 належить залишити без задоволення, а вирок без зміни.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.404, 407, 419 КПК України колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Цюрупинського районного суду Херсонської області від 05 липня 2021 року щодо ОСОБА_9 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня оголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_4
(підпис) ОСОБА_3