Дата документу 19.10.2021 Справа № 331/1728/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №331/1728/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1673/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 20вересня 2021 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Новомиколаївка, Новомиколаївського району, Запорізької області, громадянина України, який має середню освіту, офіційно не працює, не одружений, дітей на утриманні не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.309, ч.3 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 20 вересня 2021 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 у виді тримання під вартою строком на два місяці, тобто до 19листопада 2021 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та тим, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, змінивши ОСОБА_6 запобіжній захід з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати житлове приміщення цілодобово. Встановити помірний розмір застави у розмірі 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
В обґрунтування своєї скарги зазначає, що оскаржувана ухвала винесена з суттєвими порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, суд першої інстанції підійшов формально до вивчення матеріалів кримінального провадження, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому ухвала є незаконною та необґрунтованою.
В даній кримінальній справі загальний термін тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою становить понад 8 (вісім) місяців, сторона захисту вважає, що доводи суду про те, що лише подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою може забезпечити належну процесуальну поведінку останнього на даний час, та більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3,5 ст.177 КПК України - не можна вважати належно обґрунтованими.
Вищезазначені ризики судом в ухвалі нічим не підтверджені. Відсутні як письмові докази можливості виникнення ризиків так і їх усні пояснення.
Суд першої інстанції не врахував та в мотивувальній частині не вказав, що у ОСОБА_6 є міцні соціальні зв`язки,він має родину - батьків , які проживають за місцем реєстрації ОСОБА_6 - АДРЕСА_1 ; у Запоріжжі проживає рідна тітка - ОСОБА_9 ; раніше він не судимий; на обліках не перебував; має середню-спеціальну освіту , за фахом - електро-газозварник, наразі має бажання працювати з метою отримання заробітку та відшкодувати збитки, завдані ним в рамках кримінального провадження.
Життєві обставини обвинуваченого змінились, родичі турбуються про його долю та мають намір допомогти йому з працевлаштуванням, проживанням, маючи місце реєстрації саме в м.Запоріжжі, а саме його рідної тітки - ОСОБА_9 .
На думку сторони захисту, рішення суду про встановлені ризики можливого продовження злочинної діяльності та ухилення від суду, не є обґрунтованим та не знайшло свого відображення в матеріалах справи, а припущення є недопустимими.
Судом не прийняті до уваги пояснення захисту та обвинуваченого про фактичні обставини, що виключають обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.
Судом не досліджені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема особа, її вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини, наявність постійного місця проживання, майновий стан та інші обставини.
Ці обставини могли істотно вплинути на прийняття рішення.
Крім того, ОСОБА_6 не є антисоціальним елементом в суспільстві.
Судом першої інстанції не наведено жодної обставини, крім тяжкості злочину (який ще не доведений), які могли б бути підставою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, доводи, зазначені в ухвалі, фактично є формальними і не підкріплюються матеріалами справи.
Суд першої інстанції, у свою чергу, не привів жодних належних аргументів на користь того, що застосування більш м`якого ніж тримання під вартою запобіжного заходу не зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку.
Щодо визначення розміру застави, то сторона захисту зазначає, що ухвалою суду від 08 квітня 2021 року встановлений розмір застави у розмірі 30 (тридцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 68100 (шістдесят вісім тисяч сто) гривень, за умови внесення якої ОСОБА_10 підлягає звільненню. В клопотанні про зміну запобіжного заходу було вказано, що сума встановлена раніше, у розмірі 68100 грн, є непомірною, однак слідчий суддя не вирішив це питання.
Судом першої інстанції при продовженні запобіжного заходу не враховано справжнього матеріального стану обвинуваченого і питання про зміну розміру застави, який є непомірним для нього, що обумовило неможливість її внесення.
Перебування під вартую унеможливлює внесення ОСОБА_6 застави. Інших грошових збережень та цінностей у його родини немає. Нерухомого майна у нього також немає.

Згідно з ухвалою суду, в провадженні Жовтневого районного суду м.Запоріжжя перебуває об`єднане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.309, ч.3 ст.185 КК України, та ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.
В судовому засіданні прокурор Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_12 просила продовжити щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обґрунтовуючи тим, що вони обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до шести років. Обидва не працевлаштовані, не мають стійких соціальних зв`язків, що може бути передумовою можливості їх переховування від суду. ОСОБА_6 та ОСОБА_11 офіційно не працевлаштовані, що дає підстави вважати, що скоєння корисливих кримінальних правопорушень є єдиним джерелом прибутку і, залишаючись на волі, обвинувачені можуть вчинити інше кримінальне правопорушення.
Прокурор Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_13 підтримала клопотання прокурора ОСОБА_12 щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_8 у судовому засіданні заявила клопотання про зміну запобіжного заходу, обґрунтовуючи його тим, що на теперішній час є всі підстави для зміни запобіжного заходу з більш суворого на менш суворий, так як заявлені при обранні запобіжного заходу ОСОБА_6 ризики зменшились. Наразі наявні докази того, що з часу обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу та його продовження відбулись істотні зміни. Зазначає, що на підтвердження доцільності продовження запобіжного заходу тримання під вартою стороною обвинувачення не надано жодних інших обставин, які б свідчили про те, що заявлені ризики не зменшились, нових ризиків, які б виправдовували тримання під вартою, прокурором не заявлено. Крім того, відсутні будь-які заяви, повідомлення або інші відомості від осіб, про те, що ОСОБА_6 впливає на потерпілих чи свідків або на іншого обвинуваченого. Під час кримінального провадження ОСОБА_6 сприяв слідству та допомагав встановленню істини по кримінальному провадженою. Також, вказує на те, що у суду немає жодних підстав вважати, що ОСОБА_6 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Додатково вказала, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, у Запоріжжі проживає його тітка ОСОБА_9 , яка не заперечує проти того, щоб її племінник проживав разом з нею за адресою: АДРЕСА_3 , що свідчить про стійкі соціальні зв`язки, також ОСОБА_6 має намір працевлаштуватись. Тому просила змінити запобіжний захід на домашній арешт за місцем проживання родичів ОСОБА_6 .
Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав думку свого захисника.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника - адвоката ОСОБА_8 на підтримання апеляційної скарги; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).
Наведені прокурором підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , доводи його захисника, іншого обвинуваченого та його захисника, думка прокурора, та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.
Із наданих матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.309, ч.3 ст.185 КК України, які є тяжким та нетяжким злочинами.
На обґрунтування висунутого обвинувачення прокурором надані докази, які судом першої інстанції будуть перевірятися на предмет їх належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку.
Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, не зменшились та існують на даний час.
Такими ризиками є: ризик переховування від суду; вчинення іншого кримінального правопорушення, з огляду на характер висунутого обвинувачення та конкретні обставини інкримінованих ОСОБА_6 правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому правопорушень, відомості про особу обвинуваченого. ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до шести років, а також нетяжкого злочину, пов`язаного із незаконним обігом психотропних засобів, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, проте обвинувачується у вчиненні трьох епізодів злочинів, які були вчинені протягом незначного періоду часу, неодружений, дітей на утриманні немає, мешкав у квартирі, яку орендував, що дає підстави суду вважати, що, залишаючись на волі, обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнення можливого покарання. Крім того, суду не було надано інформації щодо працевлаштування останнього та отримання доходів із законних джерел, що вказує на існування ризику продовження ним злочинної діяльності з метою отримання доходу незаконним шляхом.
Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення цього провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, оскільки ризики, які існували на момент застосування до останнього вказаного запобіжного заходу не зменшились, з огляду на особу обвинуваченого, характер та ступінь тяжкості інкримінованих останньому правопорушень та суворість можливого покарання.
Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".
Аналогічна позиція викладена у рішенні ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України", де зазначено, що на етапі розгляду питання щодо взяття заявника під варту аргументами на користь такого рішення стали серйозність звинувачень, пред`явлених заявникові, та ризик його втечі.
Отже, висновок суду першої інстанції не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою, допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.).
З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та відомостей про особу обвинуваченого, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки встановлені ризики не зменшились, та інші більш м`які запобіжні заходи будуть недостатніми для запобігання цих ризиків.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі, та ті, що заявлені при апеляційному розгляді, на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
Судової тяганини з наявних матеріалів не убачається, дослідження доказів ще триває, як встановлено при апеляційному розгляді, судовий розгляд не завершений з об`єктивних причин.
Твердження апелянта про неповноту з`ясування обставин справи судом, є безпідставними,суперечать матеріалам справи і змісту оскаржуваної ухвали.

Доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, перевірялися судом та спростовані в оскаржуваній ухвалі, яка є належним чином вмотивованою, а доводи апелянта про протилежне суперечать змісту самої ухвали.
В ухвалі зазначені обставини, з урахуванням яких суд дійшов висновку про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.
Ці висновки суду першої інстанції апелянтом не спростовані з наданням відповідних доказів.
Обставини, на які посилається сторона захисту, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_6 має родину - батьків, які проживають за місцем реєстрації ОСОБА_6 - АДРЕСА_1 ; у м.Запоріжжі проживає рідна тітка - ОСОБА_9 ; він раніше не судимий; на обліках не перебував; має середню-спеціальну освіту, за фахом електрогазозварник, наразі має бажання працювати з метою отримання заробітку та відшкодувати збитки завдані їм в рамках кримінального провадження, на думку колегії суддів, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки суттєво не зменшують встановлених ризиків та в даному випадку не свідчать про достатність застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для забезпечення його належної процесуальної поведінки.
З приводу доводів сторони захисту про те, що судом не досліджені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема особа, її вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини, наявність постійного місця проживання, майновий стан та інші обставини, то вони є безпідставними та спростовуються змістом оскаржуваної ухвали.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що визначений судом розмір застави не відповідає матеріальному стану підозрюваного та є неможливим для його виконання та судом не вирішено питання про зміну розміру застави, є необґрунтованими.
Порушень вимог ч.ч.4,5 ст.182 КПК України не убачається.
Дані про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні.
Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст.ст.407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 20 вересня 2021 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 у виді тримання під вартою строком на два місяці, тобто до 19 листопада 2021 року включно, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3