Категорія: ч. 1 ст. 126 КК України. Суддя-доповідач у апеляційній інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
Іменем України

20 грудня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 , яка діє у захист прав та інтересів обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Дарницького районного суду міста Києва від 5 липня 2021 року,

за участю сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_8
потерпілої ОСОБА_9
представника потерпілої ОСОБА_10
за участю сторони захисту адвоката ОСОБА_6 ,

у с т а н о в и л а:

Цим вироком у кримінальному провадженні під №0001762, внесеному до ЄРДР 28.05.2021 року, ухваленим щодо обвинуваченого:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Чехії, який народився у м. Вальтіце, Чеської Республіки, з вищою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше несудимого,

який визнаний винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, та призначено йому покарання у виді 160 годин громадських робіт.

Також вирішено питання про процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Цим вироком суду першої інстанції ОСОБА_11 визнаний винуватим у вчиненні насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Як визнав установленим у вироку суд першої інстанції, кримінальний проступок вчинений за таких обставин.

27.05.2021 року близько 21 год. 00 хв. ОСОБА_11 , перебуваючи за кермом автомобіля марки «Ford EDGE», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись зі сторони станції метро «Харківська» по вул. Ревуцького у м. Києві, здійснив маневр повороту з середнього ряду у крайню ліву смугу, тим самим спричинив перешкоджання руху автомобілю марки «Renault Sandero», д.н.з. НОМЕР_2 , за кермом якого перебувала ОСОБА_9 . Проїхавши далі та зупинившись на забороняючий сигнал світлофора на перетині вулиць Тростянецька та Архітектора Вербицького у м. Києві, ОСОБА_12 на вищевказаному автомобілі під`їхав до ОСОБА_9 та через переднє відкрите вікно розпочав з останньою словесний конфлікт на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин.

У ході вказаного словесного конфлікту у ОСОБА_13 виник злочинний умисел, направлений на вчинення насильницьких дій щодо ОСОБА_9 .

Надалі, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення насильницьких дій щодо ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, ОСОБА_12 сидячи за кермом вищевказаного автомобіля через переднє відкрите вікно правою рукою застосував газовий балон дратівливої дії в обличчя ОСОБА_9 , завдавши останній фізичного болю і не спричинивши тілесних ушкоджень.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із ухваленим місцевим судом вироком, адвокат ОСОБА_6 , яка діє у захист прав та інтересів обвинуваченого ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу, в якій просить: вирок Дарницького районного суду міста Києва від 5 липня 2021 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, змінити в частині призначеного покарання. Призначити ОСОБА_14 покарання за ч. 1 ст. 126 КК України у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує на те, що суд першої інстанції:
- всупереч вимогам ч. 2 ст. 65 КК України не обґрунтував свій висновок про призначення ОСОБА_14 більш суворого виду покарання з числа, передбачених санкцією ч. 1 ст. 126 КК України, і не зазначив, чому саме покарання у виді 160 годин громадських робіт є необхідним для його виправлення та попередження нових кримінальних проступків;

- не зважив на те, що під час проведення дізнання ОСОБА_11 не заперечував проти вчинення ним кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, сприяв встановленню істини у справі та визнав свою вину, що у сукупності свідчить про його щире каяття. Крім того, обвинувачений зробив відповідні висновки для себе і не має наміру у подальшому вчиняти протиправні дії. Поряд з цим потерпілій не було завдано фізичного болю, тілесних ушкоджень, а також моральної і матеріальної шкоди;

- не врахував дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який працює з 17.02.2006 року по сьогоднішній день на посаді комерційного директора ТОВ «СЕЗ-УА», позитивно характеризується за місцем роботи, має ненормований робочий день та його робота пов`язана з постійними відрядженнями за кордон, а тому, враховуючи зазначене, на думку апелянта, виконання обвинуваченим покарання у виді громадських робіт у вільний від роботи час не вбачається можливим;

- при призначенні ОСОБА_14 покарання не взяв до уваги відсутність обставин, що обтяжують покарання;

- не врахував також і те, що ОСОБА_11 вчинив даний кримінальний проступок через невірне тлумачення своїх дій, тобто не врахував суб`єктивної сторони його діяння.

Заперечення на подану апеляційну скаргу

10.11.2021 року потерпіла ОСОБА_9 подала заперечення на апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , яка діє у захист прав та інтересів обвинуваченого ОСОБА_7 , в яких просить: апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , подану на вирок Дарницького районного суду міста Києва від 5 липня 2021 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, залишити без задоволення. Вирок Дарницького районного суду міста Києва від 5 липня 2021 року у справі №753/12687/21, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, та призначено йому покарання у виді 160 годин громадських робіт залишити без змін.

Вважає, що вирок місцевого суду є законним і не підлягає зміні в частині призначеного покарання. Разом з цим не погоджується з висновком суду першої інстанції про щире каяття обвинуваченого, оскільки його поведінка на досудовому розслідуванні не свідчила про наявність такого каяття, зокрема, він не вибачився перед нею, не намагався жодним чином відшкодувати заподіяну ним моральну шкоду та зник із місця події.

Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного перегляду

В судове засідання не з`явився обвинувачений ОСОБА_15 . Захисник обвинуваченого повідомила про те, що останній перебуває за кордоном, а тому враховуючи положення ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутність обвинуваченого, оскільки в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення його становища.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора, потерпілої та її представника, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги сторони захисту; доводи захисника, яка підтримала апеляційну скаргу і просила її задовольнити; провівши судові дебати, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви Суду

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, за обставин, викладених у вироку, згідно частини 1 статті 394 КПК України, колегією суддів не перевіряються, оскільки судовий розгляд проведено без участі сторін в спрощеному порядку, визначеному ст. ст. 381, 382 КПК України, докази в судовому засіданні не досліджувались, і вони в апеляційній скарзі, поданій адвокатом не заперечуються.

Отже, на підставі встановлених судом першої інстанції фактичних обставин кримінального проступку, викладених у вироку, правову кваліфікацію діяння, вчиненого ОСОБА_16 за ч. 1 ст. 126 КК України, колегія суддів апеляційної інстанції вважає правильною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок у наведеній його частині, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду та колегія суддів зауважує на наступному.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Так, згідно з роз`ясненнями, які містить п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання (в редакції Постанови Верховного Суду №11 від 6 листопада 2009 р.), суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України (2341-14) стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених статтею 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Всупереч доводам апеляційної скарги сторони захисту, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд призначив ОСОБА_14 покарання, з урахуванням вимог ст. 65 КК України.

Враховуючи принципи індивідуалізації, співмірності заходу примусу характеру вчинених дій та конкретні обставини справи, призначене ОСОБА_14 покарання за вчинення інкримінованого проступку відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів і не може вважатися явно несправедливим внаслідок суворості покарання.

Як убачається з мотивувальної частини вироку /а.с. 119/, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_14 покарання, суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до кримінальних проступків, фактичні обставини справи та характер злочинного діяння, відношення обвинуваченого до скоєного, який визнав вину у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся, дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, негативних характеристик немає, не перебуває на спеціальних обліках, раніше не судимий, та вважав за необхідне призначити покарання у межах санкції ч. 1 ст. 126 КК України у виді 160 годин громадських робіт.

Апеляційній суд враховує й думку потерпілої, яка в суді апеляційної інстанції зазначила, що обвинувачений має нести покарання, призначене судом першої інстанції, оскільки обвинувачений не вибачився, поводився з нею по-хамськи та в поданих її представником запереченнях просили залишити вирок суду без змін.

Тому колегія суддів приходить до висновку, що призначене судом ОСОБА_14 покарання у виді 160 годин громадських робіт, за видом та розміром є достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження скоєння нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так іншими особами.

Посилання в апеляційній скарзі щодо неврахування судом щирого каяття обвинуваченого є надуманими, оскільки місцевим судом враховано обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття /а.с. 119/.

Доводи в апеляційній скарзі адвоката, щодо того що потерпілій не булозавдано фізичного болю, тілесних ушкоджень, а також моральної і матеріальної шкоди є неспроможними та не беруться до уваги колегією суддів, оскільки як вбачається з матеріалів справи, обвинувачений визнав вину у скоєному кримінальному проступку передбаченому ч. 1 ст. 126 КК України, що підтверджується його заявою та як наслідок кримінальне провадження розглянуто в спрощеному порядку. А отже, і визнав те, що завдав фізичного болю, що містить в собі диспозиція ч. 1 ст. 126 КК України.
Крім того, посилання апелянта на те що потерпілій не спричинено тілесних ушкоджень, то слід вказати, завдання удару, побоїв, вчинення інших насильницьких дій утворюють склад злочину, передбаченого ст. 126 КК України, саме тоді, коли вони: а) завдали потерпілому фізичного болю; б) не спричинили тілесних ушкоджень. Отже, вказана стаття і не передбачає спричинення тілесних ушкоджень.

Не беруться до уваги і посилання в апеляційній скарзі на те, що при призначенні ОСОБА_14 покарання суд не взяв до уваги відсутність обставин, що обтяжують покарання, оскільки вони є надуманими та спростовуються мотивувальною частиною вироку суду, в якому зазначено: "Обставин, які обтяжували покарання обвинуваченого відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено"/а.с. 119/.

Посилання захисника з приводу неврахування того, що ОСОБА_11 вчинив даний кримінальний проступок через невірне тлумачення своїх дій є необґрунтованими. Суб`єктивна сторона ч. 1 ст. 126 КК України характеризується умислом. При завданні удару, побоїв або вчиненні інших насильницьких дій, що мають характер мордування або вчиняються з метою залякування потерпілого чи його близьких, умисел може бути лише прямим. Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Як зазначено місцевим судом, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення насильницьких дій, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання обвинувачений застосував газовий балон дратівливої дії в обличчя ОСОБА_9 , завдавши останній фізичного болю і не спричинивши тілесних ушкоджень. Тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Колегія суддів, зважаючи на конкретні обставини справи, з урахуванням вищезазначених фактів і даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 погоджується з висновком суду першої інстанції про призначення обвинуваченому покарання у виді 160 годин громадських робіт та не вбачає підстав для призначення іншого виду покарання.

Інші доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не є визначеними законом підставами для зміни призначеного покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний і обґрунтований вирок, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.

За таких обставин, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним вирок Дарницького районного суду міста Києва від 5 липня 2021 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 126 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , яка діє у захист прав та інтересів обвинуваченого ОСОБА_7 , без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, ч. 1 ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Вирок Дарницького районного суду міста Києва від 5 липня 2021 року, ухвалений у кримінальному провадженні під №0001762, внесеному 28.05.2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 126 КК України, залишити без змін.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , яка діє у захист прав та інтересів обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

С У Д Д І:

ОСОБА_17 ОСОБА_18 и к о л ю к ОСОБА_19 р о л ь