Справа № 450/1357/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1005/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,
представника потерпілих
адвоката ОСОБА_9 ,

під час розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові у режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 21 жовтня 2021 року про продовження строку тримання під вартою,

в с т а н о в и л а :

ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 21 жовтня 2021 року продовжено обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення застави з 31 жовтня 2021 року по 29 грудня 2021 року включно.
У задоволенні клопотань захисника ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_13 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 23 жовтня 2021 року обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить хвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 21 жовтня 2021 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою йому обрати запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі у вигляді застави або домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування апеляційних вимог обвинувачений покликається на те, що оскаржуване рішення є незаконним і необґрунтованим, таким що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду, ігноруванням практики Європейського суду з прав людини. Вказує, що оскаржувана ухвала ґрунтується на припущеннях та недопустимих доказах.
Обвинувачений ОСОБА_7 вважає, відхилення судом першої інстанції клопотань захисника про витребування і дослідження доказів на підтвердження обґрунтованості доводів про продовження запобіжного заходу невмотивованим та таким, що суперечить п.6 ч.2 ст. 193 КПК України відповідно до якої обвинувачений має право під час розгляду клопотання досліджувати речові докази, документи, показання на які посилається прокурор.
Зазначає що невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження полягає у тому, що висновки колегії суду першої інстанції не підтверджено жодними доказами дослідженими під час судового розгляду, жодному доказу не було надано оцінку в судовому засіданні.
Наголошує, що у рішенні суду не наведено підстав стосовно неможливості застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.
Звертає увагу, що з моменту застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою пройшло вже 4 роки і одинадцять місяців, а тому виправдовувати подальше тримання під вартою лише можливістю призначення суворої міри покарання, на думку обвинуваченого ОСОБА_7 є неприпустимо.
Підкреслює, що пред`явлене обвинувачення не містить ознак обґрунтованості, а ґрунтується на припущеннях, домислах, спотворених та необ`єктивних даних з ознаками фальсифікації.
Стверджує, що сторона обвинувачення, покликаючись на правову позицію Верховного Суду, зазначає про існування сукупності непрямих доказів, однак, знову ж чітко не обґрунтовує і вказує, які саме непрямі докази, поза розумним сумнівом доводять його винуватість.
Також апелянт зазначає, що у даному кримінальному провадженні фактично вже всі свідки та обвинувачені допитані в судовому засіданні, і такі вказали на його непричетність до злочину, а тому виключається можливість впливу на них.
ОСОБА_7 зазначає, що обвинувачений ОСОБА_14 неодноразово вказував на досудовому розслідуванні так і під час судового розгляду про те, що він обмовив його під психологічним та фізичним тиском співробітників правоохоронних органів.
Окрім того, звертає увагу суду, що у він раніше не судимий, має постійне місце проживання, цивільну дружину та малолітню дитину, має ряд хронічних захворювань.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника адвоката ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 та представника потерпілих адвоката ОСОБА_9 про законність судового рішення, обговоривши наведені в апеляційній скаргзі доводи, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до положень статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів контрольного провадження, на розгляді Шевченківського районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, п.п. 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 КК України.
Ухвалою суду першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою на 2 місяці без визначення застави до 29 грудня 2021 року включно.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
З огляду на тяжкість пред`явленого обвинувачення небезпідставним є висновок щодо можливого ризику переховування обвинуваченого від суду.
При вирішенні питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні, в тому числі, особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі, а саме у вчиненні вбивства трьох осіб, замаху на вбивство інших осіб. При цьому суд виходив з принципу забезпечення захисту інтересів суспільства, які переважають правило поваги до особистої свободи, оскільки життя людини є найвищою цінністю.
На переконання колегії суддів ризики, встановлені стороною обвинувачення та судом, продовжують існувати.
З врахуванням тяжкості кримінальних правопорушень і суворості покарання, яке може бути призначено обвинуваченому судом у разі доведення його винуватості, ризики втечі та переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, ризики незаконного впливу на обвинувачених, потерпілих свідків не зменшилися і є значними.
Також судом першої інстанції враховано особу обвинуваченого ОСОБА_7 , стан його здоров`я, сімейний стан.
Доводи обвинуваченого про міцність соціальних зв`язків в місці постійного проживання обвинуваченого та сімейний стан останнього не спростовують викладених в ухвалі висновків суду і не дають переконання у тому, що зазначені соціальні фактори справлять стримуючу дію й забезпечать належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Матеріали кримінального провадження не містять даних про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватися в умовах слідчого ізолятора.
Враховуючи наведене, правових підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на заставу або домашній арешт (як про це просить апелянт) колегія суддів не вбачає і вважає, що продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою здійснене з дотриманням вимог закону та з врахуванням конкретних обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого.
При цьому апеляційний суд звертає увагу, що питання встановлення фактичних обставин вчинення злочину, доведеності вини обвинуваченого, про які зазначає обвинувачений у своїй апеляційній скарзі, підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції.
При розгляді клопотання суд першої інстанції з`ясував усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу й виклав їх у своєму рішенні.
Судове рішення відповідає вимогам ст. 370 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим.
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги й підстав для скасування ухвали суду про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 21 жовтня 2021 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4