Справа № 314/86/22
Провадження № 1-в/314/154/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.01.2022 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у дистанційному судовому засіданні в залі суду в м. Вільнянськ подання державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)» про встановлення відносно засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративного нагляду,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

представника установи ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:
До Вільнянського райсуду надійшло подання державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)» про встановлення відносно засудженого ОСОБА_3 адміністративного нагляду.
Подання обґрунтовано тим, що адміністрацією установи було встановлено, що ОСОБА_3 підпадає під дію ст. 3 п. «г» Закону України «Про адміністративний нагляд за особамизвільненими з місць позбавлення волі», так як 15.01.2021 року Волноваським районним судомДонецької області за ст. 309 ч. 1 КК був засуджений за злочин пов`язаний з незаконним обігомнаркотичних речовин, за яким відбуває покарання у вигляді позбавлення волі.
По особовій справі стягнень не має та поряд з цим має 8 заохочень начальника установи.Характеризується позитивно, про що свідчить характеристика начальника відділення соціально-виховної та психологічної роботи затверджена начальником установи.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 5 ч.1, ст.3 п. «г» Закону України «Проадміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі», ст. 159Кримінально-виконавчого кодексу України, адміністрація установи клопоче перед судом,встановити засудженому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адміністративний нагляд за місцем проживання терміном на 1 (один) рік іззастосуванням частково адміністративних обмежень передбачених ст. 10 цього Закону, а саме:
1. Заборона виходу з будинку де мешкає з 22.00 год. до 5.00 год. наступного дня.
2. Заборона виїжджати за межі населеного пункту де мешкає в особистих справах, та
змінювати місце проживання без дозволу органів внутрішніх справ.
3. Реєстрація в ОВС України за місцем 2 (два) рази на місяць..
В судовому засіданні прокурор, представник установи виконання покарань подання підтримали.
Особа, відносно якої подано клопотання в судовому засіданні подала до суду зааяву рол розгляд подання без її участі.
В порядку ч.5 ст.539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.
Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали подання суд приходить до наступного.
ОСОБА_3 засуджений 20.05.2019 року Волноваський районним судом Донецької області за ст.ст. 185 ч.2, 185 ч.3, 70 ч.1 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі
ОСОБА_6 засуджений: Волноваським районним судом Донецької області від 15.01.2021 року за ст. 309 ч.1 КК України до штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, встановить 850 грн. Відповідно ст. 71 КК України з урахуванням ст. 72 ч.3 КК України за сукупністю з вироком Волноваського районного суду Донецької області від 20.05.2019 року остаточно 3 роки 6 місяців позбавлення волі. Покарання у виді штрафу виконувати самостійно.
Початок строку: 01.07.2019 року. Кінець строку: 01.01.2023року.
Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 06.01.2022 (Справа №314/5734/21) засудженого звільнено умовно-достроково в порядку ст.81 КК України, ухвала набрала законної сили.
Подання обґрунтовано тим, що особа засуджена за вчинення злочину пов`язаного з незаконним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та в силу ст. 3 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі» до особи є необхідним встановити адміністративний нагляд.
Відповідно до ст.2 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі» адміністративний нагляд встановлюється з метою запобігання вчиненню кримінальних правопорушень окремими особами, звільненими з місць позбавлення волі, і здійснення виховного впливу на них.
За ст.3 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі» адміністративний нагляд встановлюється щодо повнолітніх осіб, зокрема засуджених до позбавлення волі за один із злочинів, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів.
Статтею 10 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі» визначено, що до осіб, щодо яких встановлено адміністративний нагляд, за постановою суду можуть бути застосовані частково або у повному обсязі такі обмеження:
а) заборона виходу з будинку (квартири) у визначений час, який не може перевищувати восьми годин на добу;
б) заборона перебування у визначених місцях району (міста);
в) заборона виїзду чи обмеження часу виїзду в особистих справах за межі району (міста);
г) реєстрація в міліції від одного до чотирьох разів на місяць.
Стаття 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень тазастосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ якджерела права.
Безспірним є те, що обмеження визначені ст.10 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі» передбачають втручання в конвенційні права гарантовані ст.5 (Право на свободу та особисту недоторканність) та ст.8 (Право на повагу до приватного і сімейного життя) Конвенції.(П.39, Справа «Тросін проти України», заява № 39758/05, рішення від 23 лютого 2012 року).
Застосовуючи критерії практики Європейського суду з прав людини щодо підстав виправданості втручання у права, суд має перевірити наступні умови виправданості втручання у права:
-чи здійснюється втручання «згідно із законом» (у права, гарантовані Конвенцією)?;
-чи втручання переслідує «законну мету»?;
-чи втручання є необхідним в демократичному суспільстві?
Так, втручання у право на повагу до сімейного життя становитьпорушення статті 8, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не маєоднієї або кількох законних цілей, зазначених у пункті 2 статті 8, а також неє «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення такої цілі чицілей (див. рішення від 7 серпня 1996 р. у справі «Йогансен проти Норвегії»(Johansen v. Norway), Reports 1996-III, с. 10011002, п. 52). Під необхідністювтручання мається на увазі, що воно відповідає нагальній соціальнійпотребі, і, зокрема, є пропорційним до поставленої законної мети (рішення у справі «Кутцнер проти Німеччини», п.60; рішення від 18 грудня 2008 р. у справі «Савіни проти України» (Savinyv. Ukraine), заява № 39948/06, п. 47). (Рішення у справі «Курочкін проти України» (Kurochkin v. Ukraine)від 20 травня 2010 року, заява № 42276/08, п.43).
Під терміном «закон» … слід розуміти як норми, встановлені писанимправом, так і правила, що сформувалися у прецедентному праві. Закон маєвідповідати якісним вимогам, насамперед, вимогам «доступності» та«передбачуваності».
Якщо ЄСПЛ дійде висновку, що національне законодавство не відповідаловимогам якості закону, тобто що втручання не було «встановлене законом»,він констатує порушення, не вдаючись до аналізу інших критеріїв, таких яквідповідність втручання легітимній меті чи його необхідність.(рішення у справі «Толстой-Милославський протиСполученого Королівства» (TolstoyMiloslavsky v. theUnitedKingdom) від 13липня 1995 р., заява № 18139/91, п. 37).
Суд зазначає, що «закон» повинен бути належним чином доступним:громадянин повинен мати змогу отримати адекватну інформацію заобставин застосування правових норм у конкретному випадку. Крім того,норма не може розглядатися як «закон», якщо вона не сформульована здостатньою чіткістю, щоб громадянин міг регулювати свою поведінку.Громадянин повинен мати можливість у разі необхідності за належноїправової допомоги передбачити, наскільки це розумно за конкретнихобставин, наслідки, до яких може призвести певна дія (рішення усправі «Толстой-Мілославський проти Сполученого Королівства»).
Тлумачення «закон» в практиці ЄСПЛ включає також підзаконні акти.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Державного департаменту України з питань виконання покарань №1303/203 від 04.11.2003 затверджено Інструкцію про організаціюздійснення адміністративного нагляду за особами, звільненими з місцьпозбавлення волі.
Пунктом 2.1 Інструкції визначено, що установи виконання покарань:
2.1.1. Здійснюють облік засуджених та збирають відомості про поведінку під час відбування покарання в установах кримінально-виконавчої системи осіб, зазначених у пункті "б" і "г".
2.1.2. Готують матеріали, що свідчать про небажання засудженого стати на шлях виправлення та свідчать про доцільність установлення адміністративного нагляду.
За п. 2.2.Інструкції, з метою якісної і своєчасної підготовки матеріалів длявстановлення адміністративного нагляду за особами, які підлягають звільненню з установ виконання покарань, здійснюються такі функції:
2.2.4. Відділ виховної і соціально-психологічної роботи та відділ по контролю за виконанням судових рішень готує стосовно таких засуджених характеристики, копії вироків, довідки про застосовані заходи заохочення і стягнення та інші матеріали, які вказують про небажання засудженого стати на шлях виправлення та свідчать про доцільність встановлення адміністративного нагляду.
2.2.11. Разом з поданням до суду надсилаються копія вироку та матеріали, що свідчать про необхідність встановлення адміністративного нагляду за відповідною особою.
Здійснивши аналіз вищезазначених нормативно-правових актів, з точки зору «передбачуваності» за критерієм ЄСПЛ, суд приходить до висновку, що такі аспекти, як
-визначення мети адміністративного нагляду за ст.2 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі`як,запобігання вчиненню кримінальних правопорушень,
-визначений порядок організації здійснення адміністративного нагляду установою виконання покарань передбачений Інструкцією (збирання відомостей про поведінку під час відбування покарання; готування та подання матеріалів, які вказують про небажання засудженого стати на шлях виправлення),
-законодавчо визначена процесуальна процедура саме судового розгляду зазначеної категорії справ,
ставлять перед судом завдання перевірки обставин, що вказують на наявність об`єктивних та обґрунтованих ризиків того, що особа після звільнення може вчинити кримінальне правопорушення.
На переконання суду, ст.3 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі» не є імперативною та безумовною, з огляду на те, що метою адміністративного нагляду є запобігання вчиненню кримінальних правопорушень, що передбачає наявність певних ризиків продовження вчинення особою кримінальних правопорушень.Порядок визначений Інструкцією передбачає збирання матеріалів, які вказують про небажання засудженого стати на шлях виправлення та доведення цих обставин перед судом, що підтверджує позицію суду відносно необхідності встановлення наявності ризиків продовження вчинення особою кримінальних правопорушень та узгоджується з вимогами ЄСПЛ відносно передбачуваності «закону».
Для того, щоб національне законодавство відповідало вимогам Конвенції, воно має гарантувати засіб правового захисту від свавільного втручання органів державної влади у права, гарантовані Конвенцією. У питаннях, які стосуються основоположних прав, надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права, одним з основних принципів демократичного суспільства, гарантованих Конвенцією. Відповідно законодавство має достатньо чітко визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам влади, та порядок її реалізації (див. рішення у справі «Гіллан та Квінтон проти Сполученого Королівства» (GillanandQuinton v. theUnitedKingdom), заява № 4158/05, п. 77, ECHR 2010 (витяги), з подальшими посиланнями). (П.67.Справа «Котій проти України», заява № 28718/09, рішення від 5 березня 2015 року).
Наявність самого вироку відносно особи за ч.1 ст.309 КК України, не може створювати презумпцію наявності обставин того, що особа після відбуття покарання залишається суспільно небезпечною, наявності ризиків продовження протиправної діяльності та відповідно мати імперативні наслідки застосування до особи заходів адміністративного нагляду.
Розгляд питання про застосування адміністративного нагляду законодавець покладає на суд відносно осіб звільнених з місць позбавлення волі(ст.1 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі»), що є хронологічно віддаленим від термінуухвалення вироку, а отже не створює презумпцію наявності безумовних підстав та фактів для застосування адміністративного нагляду виключно на підставі обвинувального вироку.
Зазначена позиція повністю узгоджується з практикою ЄСПЛ щодо перевірки умови виправданості втручання у конвенційні права, а саме що втручання має бути необхідним в демократичному суспільстві та співмірним з переслідуваною «законною метою».
Зобов`язання не вчиняти злочин може вважатися таким, що «має конкретний і визначений характер», тільки якщо місце і час вчинення злочину і його потенційні жертви вказані досить точно. В контексті зобов`язання утримуватися від здійснення яких-небудь дій, на відміну від зобов`язання виконати конкретну дію, до прийняття рішення, що особа не виконала своє зобов`язання, необхідно, щоб відповідній особі було повідомлено про конкретну дію, від вчинення якої вона повинна утриматися, і щоб ця особа продемонструвала відсутність бажання утримуватися від її здійснення («Остендорф проти Німеччини» (Ostendorf v. Germany) §§ 93-94).
Судом встановлено, що ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області засудженого звільнено умовно-достроково в порядку ст.81 КК України, ухвала набрала законної сили.
За ч.2 ст.81 КК Україниумовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до ч.1 ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Судове рішення про умовно-дострокове звільнення, яке набрало законної сили, тобто встановлення судом обставин того, що особа досягла стану самокерованої правослухняної поведінки (довела своє виправлення), з урахуванням принципу юридичної визначеності, що є одним із суттєвих елементів принципуверховенства права за практикою ЄСПЛ, (resjudicata) (рішення від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія-97проти України» ("Diya 97" v. Ukraine), заява № 19164/04, п. 47), створює для суду при розгляді даного подання презумпцію того, що особа досягла стану самокерованої правослухняної поведінки, що в свою чергу виключає наявність будь-яких ризиків (на час розгляду подання)продовження особою протиправної діяльності.
Встановлення судом наявності ризиків порушило б принцип правової визначеності за судовим рішенням про умовно-дострокове звільнення та поставило б його під сумнів.
З іншого боку застосування до особи, відносно якої наявне судове рішення про доведення її виправлення, обмежень адміністративного нагляду зводить нанівець дотримання умов виправданості втручання у конвенційні права, а саме що втручання є необхідним в демократичному суспільстві та співмірним з переслідуваною «законною метою».
За зазначених обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість подання установи покарання та відмову в його задоволенні.
Розгляд даного подання в порядку ч.5 ст.539 КПК України за неприбуття в судове засідання особи відносно якої внесено подання, з урахуванням належного повідомлення про місце та час розгляду клопотання,заяви особи про розгляд подання за її відсутності, відсутності повідомлення про причини неявки особи в суд, на переконання суду,жодним чином не обмежує його процесуальні права, оскільки особа була обізнана установою виконання покарань відносно складення подання та змісту його матеріалів, мала можливість реалізувати процесуальні права та не взяла участь в судовому засіданні за власною волею.
Підстав для визнанняобов`язковою участі особи в судовому засідання та відповідно застосування до особи процесуальних заходів направлених на забезпечення такої участі, з урахуванням статусу суб`єкта процесу (особи, яка є звільненою з місць позбавлення волі) суд не вбачає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 537,539 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
У задоволені подання державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)» про встановлення відносно засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративного нагляду- відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

18.01.2022