Справа № 740/241/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/76/22
Категорія - тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2022 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження

підозрюваного ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25 січня 2022 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та мешканцю АДРЕСА_1 , громадянину України, не одруженому, не працюючому, який 30.05.2018 був засуджений Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області за ч.2 ст.187, ст.119 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі, відбуває покарання у Катеринівській виправній колонії № 46 в с. Катеринівка, Сарненського району Рівненської області, обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою до 26 березня 2022 року, без визначення суми застави.

Задовольняючи подання, слідчий суддя врахувала характер та ступінь тяжкості кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_6 суворість покарання, яка загрожує у разі визнання його винуватим, конкретні обставини кримінального провадження, дані про особу підозрюваного, минулі його притягнення до кримінальної відповідальності.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою ОСОБА_6 обрати більш м`який запобіжний захід, оскільки органом досудового розслідування не було доведено жодного із зазначених у клопотанні ризиків, передбачених п.п. 1,2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а стороною захисту було надано обґрунтоване спростування таких ризиків, при цьому, сторона захисту підкреслює, що працює та буде співпрацювати з органом досудового розслідування та доводити свою невинуватість.

Аргументує тим, що у повідомленні про підозру не вказано жодних фактичних даних, які б підкріплювали ті припущення, на які посилається орган досудового розслідування, у зв`язку з чим підозра ОСОБА_6 не може вважатись обґрунтованою, як така, що не містить достатніх фактичних даних, які б пов`язували ОСОБА_6 із зазначеними подіями. Слідством не встановлені час, місце та мотиви організації розбійного нападу, а з урахуванням того,що ОСОБА_6 перебуває у місцях позбавлення волі, то важко уявити, яким саме чином він начебто керував групою осіб на місці вчинення злочину. Невідомі ці обставини і органу досудового розслідування.

Підозра органу досудового розслідування не ґрунтується на доказах, а виключно є припущенням, що з огляду на практику Європейського Суду, не може вважатись достатніми підставами для обрання найсуворішого виду запобіжного заходу тримання під вартою. При цьому, з наявної підозри не можна встановити, яким чином особа, яка відбуває покарання у місцях позбавлення волі, могла керувати та надавати вказівки щодо обставин нападу на потерпілих.

На обґрунтування доводів оголошеної підозри слідчий та слідчий суддя посилаються на протокол допиту одного єдиного свідка ОСОБА_9 , у якого з ОСОБА_6 неприязні відносини через грошові зобов`язання, а сам підозрюваний упевнений у тому, що саме даний свідок і є організатором даного кримінального правопорушення, а неправдиві свідчення надає виключно для того, щоб обманути слідство.

Звертає увагу, що відповідно до протоколів допиту потерпілих, останні не бачили, який саме чоловік керував діями інших підозрюваних, вони тільки чули, що нападники розмовляли з кимось по телефону та виконували накази тієї особи.

Вказує на відсутність будь-яких ризиків, про які йдеться у клопотанні слідчого та на які вказав слідчий суддя. Станом на день подачі апеляційної скарги ОСОБА_6 відбуває покарання у виправній колонії і буде звільнений лише 20 лютого 2022 року, що свідчить про його неможливість переховуватись від органів досудового слідства та суду, оскільки жодних доказів його причетності до вказаного кримінального правопорушення немає.

У його підзахисного ОСОБА_6 немає і ніколи не могло бути жодних доказів у вказаному кримінальному провадженні, що позбавляє його можливості їх знищити чи спотворити..

Ризик продовження правопорушення в якому підозрюється ОСОБА_6 або вчинення нового кримінального правопорушення є необґрунтованим, оскільки його підзахисний усвідомлює всю тяжкість відбування покарання і не має наміру повертатись в місця позбавлення волі. У той же час, злочин у даному провадженні кваліфікований як закінчений, отже можливість його продовження ОСОБА_6 є не доведеною.

Захисник критично ставиться до твердження суду про неможливість того, що менш суворі заходи можуть забезпечити виконання підозрюваним його процесуальних обов`язків.

Так, ОСОБА_6 не має наміру переховуватись від органів досудового розслідування, не має наміру здійснювати тиск на будь-кого, оскільки з вчиненням даного кримінального правопорушення він не пов`язаний, а тому буде доводити свою невинуватість перед судом і слідством у встановленому законом порядку. Сторона захисту запевняє, що жодних дій, спрямованих на виправдання згаданих слідством ризиків вчиняти не збирається, має відкритий намір співпрацювати зі слідством з метою доведення невинуватості.

Заслухавши доповідача, захисника адвоката та підозрюваного, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили про обрання більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, прокурора, який заперечував проти доводів сторони захисту, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Як убачається з подання слідчого та матеріалів провадження, ОСОБА_6 підозрюється у тому, що 13 січня 2022 року у невстановлений час вступив в злочинну змову з неповнолітнім ОСОБА_10 , який доводиться йому братом, та ОСОБА_11 , спрямовану на вчинення розбійного нападу на потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . При цьому ОСОБА_6 по мобільному телефону керував діями ОСОБА_10 та ОСОБА_14 , надав їм інформацію щодо місця знаходження потерпілих, а також надавав вказівки щодо обставин нападу на потерпілих.

Так, 13 січня 2022 року, близько 23 години, неповнолітній ОСОБА_10 , вступивши в злочинну змову з ОСОБА_11 , реалізуючи спільний злочинний умисел з ОСОБА_6 , перебуваючи на відстані 5 км. від автодороги М-02 Кіпті-Глухів-Бачівськ у напрямку об`їзної автодороги Р-67 Чернігів-Прилуки-Пирятин між селами Зруб та Колісники, на узбіччі автодороги вчинили напад на ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , застосувавши при цьому насильство, яке є небезпечним для здоров`я потерпілого ОСОБА_12 , а саме нанесли йому множинні удари в ділянки голови і тулуба, а також здійснили три постріли предметом, схожим на пістолет, в ділянки голови і стегна потерпілого, чим спричинили тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я, після чого зв`язали останньому руки за допомогою мотузки, таким чином, подолали його волю до опору та повністю позбавили можливості чинити активні дії. Після цього ОСОБА_11 та ОСОБА_10 заволоділи майном потерпілих, а саме: грошовими коштами в сумі 41 000 грн, золотим ланцюжком вагою близько 200 грамів вартістю близько 335 000 грн, що належать ОСОБА_12 , а також сережками та каблучкою (комплект) у вигляді квітки ромашки, вага яких разом становить близько 10 грамів, каблучка у вигляді квітки з фіолетовими камінцями вагою близько 5 грамів, загальною вартістю близько 25 125 грн., що належали ОСОБА_13 .

За даним фактом СВ Ніжинського РВП ГУ НП в Чернігівській області 14 січня 2022 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000047, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 289 КК України.

22 січня 2022 року ОСОБА_6 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя відповідно до вимог ст. 178 КПК України, перевіряє вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей та інші обставини, які забезпечать належну процесуальну поведінку особи під час досудового розслідування та судового розгляду.

Поняття «обґрунтованість підозри» включає існування фактів чи інформації, які надають підстави суду вважати, що підозрювана особа ймовірно вчинила правопорушення, та оголошення підозри у вчиненні злочину.

На початковій стадії досудового розслідування кримінально-процесуальний закон не вимагає від сторони обвинувачення доведення усіх елементів кримінального правопорушення, як помилково вважає сторона захисту. Факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для засудження особи та ухвалення обвинувального вироку.

Слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні слідчого фактичні дані свідчать про обґрунтованість пред`явленої підозри та підтверджуються доказами, достатніми саме на етапі досудового розслідування для застосування запобіжного заходу та не мають бути одного рівня з доказами, якими суд обґрунтовує остаточне судове рішення у кримінальному провадженні.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Ризик - це ймовірність того, що підозрюваний може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

З матеріалів кримінального та судового проваджень вбачається, що ОСОБА_6 підозрюється в організації вчинення умисного кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за який передбачено покарання від семи до десяти років позбавлення волі, отже розуміючи невідворотність та тяжкість можливого покарання підозрюваний може ухилитися від явки до слідчого та суду.

Тим більше, не може залишитись поза увагою колегії суддів та обставина, що до вчинення даного кримінального правопорушення був залучений неповнолітній, для реалізації злочинного наміру використовувалась вогнепальна зброя, по відношенню до потерпілих вчинялись насильницькі дії, які були небезпечними для їх життя в момент заподіяння. На даний час знаряддя вчинення кримінального правопорушення та викрадені у потерпілих речі у повному обсязі не відшукані, що ставить під сумнів виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, дає підстави вважати, що з метою уникнути кримінальної відповідальності він може переховати, знищити, спотворити речові докази, або ж переховуватиметься від органу досудового слідства та суду після звільнення з місць позбавлення волі.

Твердження захисника про те, що ОСОБА_6 на даний час перебуває у виправній установі, не вказує на його непричетність до організації даного кримінального правопорушення, тим більше, що у камері, де він відбував покарання, були вилучені мобільний телефон та планшет.

Перевірка телефонних з`єднань вимагає часу, на даному етапі достатньо лише даних про те, що підозрюваний мав реальну можливість встановити зв`язок з іншими підозрюваними, а отже мав реальну можливість організувати їх та керувати їх діями, що убачається з протоколу слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_15 та потерпілої ОСОБА_13 , яка упізнала голос ОСОБА_16 , коди під час нападу увімкнули гучномовець в телефоні.

Твердження сторони захисту про те, що свідок ОСОБА_15 обмовляє ОСОБА_6 через неприязні відносини, нічим не підтверджуються окрім аргументів захисника та його підзахисного, в той час, як показання свідка узгоджуються з показаннями потерпілої, а тому не може бути прийнята до уваги.

Наявність у ОСОБА_6 наміру після звільнення влаштуватись на роботу, утворити родину та розпочати законослухняний спосіб життя, не є підставою яка гарантує належне виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, з огляду на те, що за місцем відбування покарання підозрюваний характеризується негативно, як особа схильна до вчинення чисельних правопорушень, він є постійним порушником дисципліни, і це в умовах ізоляції під постійним контролем, де він зумів організувати телефонний зв`язок з особами, які перебувають на волі і в телефонному режимі керувати їх діями та вчинками, що дає обґрунтовані підстави вважати, що при більш м`якому запобіжному заході він може продовжити злочинну діяльність, ухилитися від слідства та суду.

Перебуваючи на волі ОСОБА_6 може здійснювати тиск на потерпілих та свідків, які вказали на нього як на особу, що організувала розбійний напад та керувала діями нападників, а з урахуванням того, що речові докази та майно потерпілих не відшукані, слідчий суддя прийшов до вірного висновку, що інший більш м`який вид запобіжного не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Крім того, колегія суддів враховує і ту обставину, що кримінальне правопорушення було вчиненого із застосуванням насильства, особи готувались до його вчинення, мали при собі вогнепальну зброю, що підвищує ступінь їх суспільної небезпеки та вказує на можливість продовжити злочинну діяльність, в тому числі і з метою приховати докази своєї причетності до кримінального правопорушення у даному провадженні.

Можливість продовжити злочинну діяльність не обов`язково має стосуватись подій у даному провадженні, як помилково вважає сторона захисту, це лише ймовірність факту, що підозрюваний може вчинити інші кримінальні правопорушення, що ґрунтується на встановлених фактичних даних та даних про особу ОСОБА_6 .

Вказані обставини дійсно викликають підозру у тому, що ОСОБА_6 дотримуватиметься належної процесуальної поведінки після звільнення з місць позбавлення волі та утворюють реальні ризики, про які вказали як слідчий у своєму клопотанні, так і прокурор у судовому засіданні, з чим погодився слідчий суддя та погоджується колегія суддів.

Усі наведені захисником обставини були перевірені та враховані слідчим суддею, але вони не спростовують тих встановлених обставин та даних про особу підозрюваного, які ставлять під сумнів виконання ОСОБА_6 всіх покладених на нього процесуальних обов`язків при обранні більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до пункту 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовується відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

У даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 підозрюється в організації вчинення тяжкого корисливого умисного злочину, вчиненого із застосуванням насильства по відношенню до потерпілих, саме в цьому полягає суспільний інтерес, що виправдовує відповідний відступ.

Більш того підозрюваний ОСОБА_6 визнав, що житло, яке зазначене як місце його проживання та реєстрації продане і він з нього виписаний. В селі Талалаївка Ніжинського району проживає його бабуся, яка згодна прийняти його у разі домашнього арешту, проте апеляційному суду не надано документів про наявність житла у бабусі підозрюваного та її бажання і можливість прийняти його у себе.

Отже, як слідчим у поданні, так і слідчим суддею в ухвалі, правильно названі та враховані наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а також вірно оцінені в сукупності усі обставини, на підставі яких був обраний запобіжний захід, особливо з врахуванням особи підозрюваного та його процесуальної поведінки, що узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25 січня 2022 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_17 АНТИПЕЦЬ ОСОБА_18