Справа №-613/1793/21 Провадження №-1-кп/613/155/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2021 року м. Богодухів

Богодухівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Богодухові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000361 від 24.10.2021 за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Полкова Микитівка Богодухівського району Харківської області, українця, громадянина України, одруженого, працюючого водієм у ФОП ОСОБА_6 , з базовою загальною середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , 23.10.2021 приблизно о 23 год. 30 хв., знаходячись в приміщенні магазину-кафе «Релакс», розташованого за адресою: Харківська область, Богодухівський район, с. Полкова Микитівка, вул. Тельмана, 64-Б, в ході сварки, що сталася на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, наніс останньому один удар головою в область верхньої щелепи, чим спричинив ОСОБА_4 , відповідно до висновку судово-медичного експерта № 12-14/185-БГ/21 від 24.10.2021, тілесні ушкодження у вигляді синця на обличчі, травматичної екстракції 1 зуба верхньої щелепи справа, які за ступенем тяжкості кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення проступку за ч. 1 ст. 125 КК України визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся, повністю підтвердив фактичні обставини вчинення злочину, надав показання щодо місця, часу, способу вчинення злочину так, як вони встановлені судом.

Так, під час допиту в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 пояснив, що знайомий з потерпілим, останній є хрещеним його матері та кумом його брата. Вважає, що потерпілий поширював неправдиві чутки про його дружину. Зазначив, що 23.10.2021 ввечері він, потерпілий з дружиною та декілька спільних знайомих відпочивали у кафе «Релакс», що розташоване у с. Полкова Микитівка. Коли він, потерпілий та інші особи, які знаходилися у компанії, вийшли покурити, він запитав у потерпілого, чи бачив він на власні очі те, про що розповідав їх спільному знайомому, на що потерпілий сказав, що не бачив, та щоб він звертався до того, хто йому це повідомив. Обвинувачений перепитав знову, потерпілий послав його, обізвав нецензурною лайкою обвинуваченого та його дружину, після чого обвинувачений ударив потерпілого головою у щелепу та пішов із кафе. Наразі він шкодує про вчинене, розуміє, що був неправий.

Обвинувачений підтвердив, що матеріальну та моральну шкоду потерпілому не відшкодував. Повідомив, що проти цивільного позову в частині матеріальної шкоди він не заперечує, однак, заперечує проти цивільного позову в частині вимог про стягнення моральної шкоди, оскільки вважає її недоведеною.

Заявлений потерпілим ОСОБА_4 цивільний позов в частині відшкодування матеріальної шкоди він визнає, в межах тієї суми, яка підтверджена документально, в частині відшкодування моральної шкоди цивільний позов не визнає, оскільки потерпілим необґрунтовано заявлено до відшкодування моральну шкоду в такому значному розмірі.
Показання ОСОБА_5 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 підтвердив фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті. Зазначив, що під час відпочинку у кафе «Релакс» у нього виникла словесна перепалка з обвинуваченим, а саме, обвинуваченому не сподобалась відповідь, яку потерпілий надав на запитання обвинуваченого, останній обізвав потерпілого нецензурним словом, на що останній сказав, що від такого чую, та пішов у кафе, щоб забрати дружину та йти додому. Коли він зайшов у кафе та знаходився біля барної стійки, обвинувачений поклав йому руку на плече, потерпілий повернувся до нього, обвинувачений ударив його головою у щелепу. Після цього він залишив приміщення кафе, пішов додому та разом з батьком поїхав у КНП «Богодухівська центральна районна лікарня», де йому не змогли надати допомогу, порадивши звернутися до 4-ї лікарні невідкладної медичної допомоги м. Харкова. Не бажаючи користуватися послугами цієї лікарні, потерпілий вранці звернувся до приватної лікарні «Європейська стоматологія» у м. Харкові. Наразі розпочато довготривале багатоетапне лікування, крім вже понесеного оперативного втручання, вартість якого складає 5100 грн., йому буде зроблено пластику щелепної кістки та поставлено імплант, що потягне за собою додаткові матеріальні витрати. Внаслідок завданих йому тілесних ушкоджень у нього настав сильний набряк обличчя, у зв`язку з чим потерпілий не міг з`являтися на роботі близько тижня, кілька разів їздив до стоматолога у м. Харків. Внаслідок його неявки на роботі він втратив частину заробітної плати в сумі близько 10000 грн., а підприємство, на якому він працює, у т.ч., менеджером з продажу, втратило два вигідні контракти, від яких особисто він міг отримати дохід у сумі близько 50-60 тис. грн. Зазначив, що обвинувачений не вибачився перед ним і не пропонував відшкодувати йому матеріальну та моральну шкоду.

З огляду на викладене, просить задовольнити цивільний позов у повному обсязі.

Враховуючи пояснення обвинуваченого, повне визнання ним своєї вини, а також те, що він не заперечує фактичні обставини справи, які вказані в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів у справі, розуміє неможливість в подальшому оскаржити дані фактичні обставини в апеляційному порядку, у суду немає сумнівів в добровільності та правдивості його позиції, тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи наведене, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням письмових доказів в частині відомостей, які характеризують особу обвинуваченого, та письмових доказів, доданих до цивільного позову.

На виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України учасникам судового провадження роз`яснено про позбавлення права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.

Дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.

Суд вважає обґрунтованою таку кваліфікацію дій обвинуваченого та такою, що знайшла своє підтвердження в судовому засіданні. При таких обставинах, підстав для зміни правової кваліфікації дій обвинуваченого або його виправдання, суд не вбачає.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд відповідно до ст. 66 КК України визнає його щире каяття, яке виразилось у повному визнанні своєї вини, правдивій розповіді про обставини скоєного правопорушення, критичній оцінці своєї протиправної поведінки, висловленої ним в судовому засіданні, а також активне сприяння розкриттю злочину, яке полягало в тому, що обвинувачений добровільно брав участь у проведенні слідчого експерименту, після зізнання у вчиненні правопорушення не змінював своєї позиції, отже надавав органам досудового розслідування активну допомогу під час розслідування кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що він працює водієм у ФОП ОСОБА_6 , в силу ст. 89 КК України не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має зареєстроване місце проживання, за місцем проживання характеризується нейтрально, одружений, має на утриманні власну дитину ОСОБА_7 , а також двох неповнолітніх дітей дружини від першого шлюбу. Як зазначив обвинувачений у судовому засіданні, його дружина наразі не працює, знаходиться на обліку в центрі зайнятості.

Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_5 суд керується ст. 65 КК України та практикою Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. 65 КК України, поряд з наведеними вище даними про особу обвинуваченого, враховуючи обставини, які пом`якшують покарання (щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину), відсутність обставин, які обтяжують покарання, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до кримінальних проступків, фактичні обставини справи, ставлення обвинуваченого до вчиненого, думку потерпілого, враховуючи принцип пропорційності покарання переслідуваній меті, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України у штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, яке є достатнім для виправлення ОСОБА_5 та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід під час досудового слідства обвинуваченому не обирався. З урахуванням вимог ст.ст. 176, 177, 377 КПК України у суду відсутні підстави для обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого.

При вирішенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди у розмірі 5100 грн. 00 коп., а також моральної шкоди у розмірі 10000 грн. 00 коп., суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Внаслідок вчинення кримінального правопорушення потерпілому ОСОБА_4 спричинено матеріальну шкоду, яка полягає у витратах потерпілого на лікування у лікаря-стоматолога. Надання потерпілому (цивільному позивачу) стоматологічних послуг підтверджено наданими копіями висновку лікаря-стоматолога від 24.10.2021 з діагнозом «вивих 11 зуба», фіскальних чеків ФН 77989190/ВН 2027 від 24.10.2021 на суму 1350,00 грн та ФН 77990893/ВН 2087 від 24.10.2021 на суму 3750,00 грн..

Таким чином, понесені потерпілим ОСОБА_4 витрати на лікування на суму 5100 грн. 00 коп. є документально підтвердженими, безпосередньо пов`язані з лікуванням потерпілого, а тому заявлений в цій частині цивільний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до положень статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з п.4 постанови Пленуму Верховного Суду № 4 від 31.03.1995, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Судом враховано, що внаслідок вчинення кримінального правопорушення потерпілому ОСОБА_4 було спричинено моральну шкоду, наявність якої обґрунтовується завданими душевними стражданнями та переживаннями, які виникли у нього внаслідок вчинення відносно нього кримінального правопорушення та спричинення йому тілесних ушкоджень, необхідністю явки до правоохоронних органів, душевними стражданнями, пов`язаними з погіршенням стану його здоров`я, перебуванням на лікуванні, необхідністю неодноразового відвідування стоматолога, подальшого довготривалого та складного лікування, що підтверджується висновком лікаря-стоматолога ОСОБА_8 від 24.10.2021. Зазначений висновок містить два плани лікування, кожний з яких є багатоетапним і дорогим.

Крім того, оскільки обвинувачений та потерпілий мешкають в одному невеликому населеному пункті, мають спільних знайомих, суд вважає обґрунтованими доводи потерпілого, наведені у позовній заяві, про те, що багато спільних знайомих, дізнавшись про те, що сталося, розпитували потерпілого про обставини вчиненого правопорушення та активно обговорювали дану подію, що ускладнювало стосунки потерпілого з оточуючими.

Разом з тим, твердження потерпілого про втрату доходу особисто ним та його роботодавцем, внаслідок невиходу потерпілого на роботу, не підтверджені жодними доказами. Як пояснив потерпілий у судовому засіданні, він не перебував на лікарняному, обмежившись тим, що повідомив керівництво про поважні причини неможливості виходу на роботу. Доказів на підтвердження розміру втрачених доходів, про які цивільний позивач вказував у судовому засіданні (10000 грн. заробітної плати та 50-60 тис. грн. доходу від укладення угод підприємством), а також доказів неукладення підприємством, на якому він працює, двох угод, до матеріалів справи не надано.

При цьому, суд враховує, що обвинувачений має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_9 , 2016 року народження, та довідкою-характеристикою Полково-Микитівського старостинського округу Богодухівського району Харківської області.

Таким чином, враховуючи характер та обсяг фізичних, душевних та психічних страждань потерпілого ОСОБА_4 , виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що внаслідок вчинення кримінального правопорушення потерпілому спричинена моральна шкода, розмір якої судом оцінюється в 5000 грн., яка підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_5 ..

Враховуючи вищевикладене, цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 про відшкодування шкоди підлягає частковому задоволенню.

Витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в дохід держави в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн. 00 коп.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 до обвинуваченого ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням задовольнити частково.
Стягнути зі ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь потерпілого ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), спричинену матеріальну шкоду у розмірі 5100,00 грн. (п`ять тисяч сто гривень 00 коп.) та моральну шкоду у розмірі 5000 грн. (п`ять тисяч гривень 00 коп.).
У задоволенні позовних вимог потерпілого ОСОБА_4 до обвинуваченого ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в іншій частині відмовити.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 349 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Богодухівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1