Справа № 1-5/2006
Провадження № 1-в/592/591/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 грудня 2021 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м.Суми у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Суми клопотання засудженого ОСОБА_5 , 1977 року народження, про застосування строків давності виконання обвинувального вироку чи заміни довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк,-

ВСТАНОВИВ:
До Ковпаківського районного суду м.Суми надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 , 1977 року народження, про застосування строків давності виконання обвинувального вироку чи заміни довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк. Клопотання обгрунтовує тим, що він як засуджений за особливо тяжкий злочин має право на застосування ст.80 КК України. До часу звернення вироку Ковпаківського районного суду м.Суми від 24.04.2020 року до виконання, ним уже було відбуто приблизно 19 років позбавлення волі. Відповідно до ст.152 КВК України та ст.80 ч.1 п.5 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано протягом п`ятнадцяти років у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин.
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 , його захисник клопотання підтримали.
В судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення клопотання за його необгрунтованістю.
Заслухавши думку засудженого, його захисника, прокурора, перевіривши матеріали особової справи засудженого, суд вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав:
Судом встановлено, що вироком Ковпаківського районного суду м.Суми від 24.04.2020 року з урахуванням ухвали Полтавського апеляційного суду від 09.07.2020 року ОСОБА_5 було засуджено за ст.115 ч.1, ст.115 ч.2 п.п.6,13, ст.187 ч.4, ст. 70 ч.1 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна. Згідно цього вироку запобіжний захід відносно ОСОБА_5 до вступу вироку в законну силу був залишений у виді тримання під вартою.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 09.07.2020 року відповідно до ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України №838-УІІІ від 26.11.2015 року зарахований ОСОБА_5 в строк покарання період попереднього ув`язнення з 17.08.2005 року по 17.08.2006 року, з 23.10.2017 року по 24.05.2019 року, з 03.06.2019 року по 09.07.2020 року із розрахунку , що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.
Ухвалою Верховного Суду від 24.02.2021 року вирок Ковпаківського районного суду м.Суми від 24.04.2020 року та ухвала Полтавського апеляційного суду від 09.07.2020 року відносно ОСОБА_5 залишені без змін.
Статтею 80 КК України передбачено звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку. Частиною 5 ст.80 КК України регламентовано, що питання застосування давності до особи, засудженої до довічного позбавлення волі, вирішується судом.
Цією статтею передбачений порядок звільнення від відбування покарання особи, якщо обвинувальний вирок відносно особи не був виконаний.
Вирок суду відносно ОСОБА_5 звернутий до виконання. ОСОБА_5 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі.
Тобто, застосування строків давності виконання обвинувального вироку відносно ОСОБА_5 не грунтується на вимогах чинного законодавства.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08.07.2020 року у справі №1-42/2004 за заявою ОСОБА_6 з підстав встановлення міжнародною судовою установою порушення Україною міжнародних зобов`язань (справа «Петухов проти України») зауважила, що в національному законодавстві України існує суттєва законодавча прогалина, що стосується врегулювання можливості звільнення осіб, засуджених до довічного позбавлення волі. Однак заповнення прогалин у нормативно-правових актах, прийняття законів, внесення до них змін і доповнень, узгодження їх положень між собою є прерогативою законодавчої влади і не належить до повноважень суду будь-якої інстанції. Адже варто розрізняти повноваження щодо правотворення, які належать законодавчому органу, та повноваження щодо правозастосування, що реалізуються судовими органами в процесі здійснення правосуддя. З урахуванням тієї обставини, що на момент розгляду Великою Палатою Верховного Суду необхідних змін до національного законодавства на виконання рішення ЄСПЛ «Петухов проти України №2» законодавчим органом не внесено, порядок та умови перегляду призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі нормативно не визначені, Верховний Суд позбавлений можливості розглянути питання про перегляд призначеного покарання ОСОБА_6 у виді довічного позбавлення волі, як про це просить заявник.

Ураховуючи викладене, у справі «Петухов проти України № 2» ЄСПЛ установив системну проблему в законодавстві України, яку можна подолати лише заходами загального характеру, спрямованими на усунення її першопричини, шляхом внесення змін до чинного законодавства та практики його застосування.

Враховуючи викладене, суд відмовляє в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 .

Керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, ст.80 КК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , 1977 року народження, про застосування строків давності виконання обвинувального вироку чи заміни довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми протягом семи днів з моменту її проголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1