У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря: ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000330 від 11 жовтня 2020 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Казанківського районного суду Миколаївської області від 22 вересня 2021 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

м. Маріуполь Донецької області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України.

Учасники судового провадження.
прокурор: ОСОБА_7

обвинувачений: ОСОБА_6

захисник: ОСОБА_5 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Захисник просить вирок скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки.
На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків до призначеного ОСОБА_6 покарання частково приєднано не відбуте покарання, призначене вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 07.05.2020 року, та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.
Позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, - задоволено частково.
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, у розмірі 9750,00 гривень, у рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, у розмірі 2500,00 гривень.

Узагальнені доводи апелянта.
Захисник вважає вирок суду таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Наголошує, що свідки ОСОБА_9 і ОСОБА_10 не були очевидцями дій ОСОБА_6 і не бачили, що саме обвинувачений підпалив скирти.

Апелянт стверджує про те, що потерпіла ОСОБА_8 є зацікавленою стороною у вирішенні справи.

Окрім того, зазначає, що у справі не проведена пожежотехнічна експертиза.

Вважає, що доказів у спосіб, передбачений КПК України, які б достеменно вказували на те, що причиною згорання скирт потерпілої був саме підпал органом досудового розслідування не здобуто.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Обвинувачений ОСОБА_6 будучи засудженим вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 07.05.2020 року за вчинений злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України, в період іспитового строку, а саме 11.10.2020 року, вчинив новий злочин, за наступних обставин.
ОСОБА_6 11.10.2020 року близько 14 год. 00 хв., проходив біля будинку ОСОБА_8 , який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в напрямку свого домоволодіння. В цей час між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 виник конфлікт на ґрунті неприязних відносин, в ході якого ОСОБА_6 погрожував знищити належне ОСОБА_8 майно сіно та солому.
Після закінчення словесного конфлікту ОСОБА_8 зайшла на територію свого домоволодіння та перебувала на своєму подвір`ї. В цей час у ОСОБА_6 виник умисел на знищення майна ОСОБА_8 . З цією метою він пішов до місця, де зберігалися 150 тюків соломи та 150 тюків сіна, що належить ОСОБА_8 та були розташовані на земельній ділянці напроти її домоволодіння, а саме складені в дві скирти на відстані одного метру одна від одної. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 за допомогою сірників підпалив скирту, від якої загорілася інша.
В результаті зазначених дій, ОСОБА_6 було знищено 300 тюків сіна та соломи, чим нанесено ОСОБА_8 матеріальний збиток у розмірі 9750,00 грн.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги; думку прокурора, який вважав вирок суду першої інстанції законним та обгрунтованим та просив апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені докази, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.
Суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 повно всебічно та об`єктивно дослідив всі обставини кримінального провадження, дав належну оцінку доказам з точки зору їх допустимості, достовірності і належності, а сукупності досліджених доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, свої висновки суд належним чином вмотивував.
Дослідивши всі фактичні обставини та перевіривши їх доказами, суд дійшов вірного висновку про те, що в діях обвинуваченого ОСОБА_6 міститься склад кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.194 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_6 як в суді першої інстанції так і в апеляційному суді винним себе не визнав та пояснив, що 07.05.2020 року працював по найму у громадянки ОСОБА_11 , додому повернувся близько 18 год. 00 хв. В цей день нікуди з роботи не відлучався, лише близько 10 год. 00 хв. приходив до громадянина Чудновцева, який проживає поруч з ОСОБА_8 , за напильником. Спиртні напої того дня вживав лише після робочого дня. Стверджував, що з потерпілою конфліктує постійно, але того дня до неї не ходив та конфлікту між ними не було.
Разом з цим, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України підтверджується доказами, наведеними судом у вироку.
Так, потерпіла ОСОБА_8 у судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що 11.10.2020 року близько 13 год. 50 хв. вона побачила що по вулиці іде обвинувачений ОСОБА_6 разом з дружиною в стані алкогольного сп`яніння. Зазначила, що коли вони підійшли близько до території її домоволодіння, у неї з обвинуваченим ОСОБА_6 виник словесний конфлікт, в ході якого обвинувачений ображав її та погрожував спалити належне їй майно у вигляді тюків сіна та соломи. Після чого вона побачила як ОСОБА_6 підійшов до соломи та сіна до яких був вільний доступ, та сірниками їх підпалив. Вказала, що після вищевказаного, вона покликала на допомогу свого сусіда ОСОБА_12 та попросила його зателефонувати до ОСОБА_13 . Стверджувала, що так як сіно та солома сильно палали, була викликана пожежна служба, яка здійснила тушіння вогню. Окрім того зазначила, що 12.10.2020 року ОСОБА_6 знову приходив до неї, та погрожував спалити її житловий будинок.
З протоколу проведення слідчого експерименту від 01.03.2021 року та ілюстрованих таблиць до нього, вбачається, що потерпіла ОСОБА_8 показала та розповіла при яких обставинах 11.10.2020 року ОСОБА_6 вчинив підпал 150 тюків соломи та 150 тюків сіна за допомогою сірників, які були у нього в руці (а.п. 149-153).

З технічного запису судового засідання вбачається, що свідок ОСОБА_9 в суді першої інстанції пояснив, що 11.10.2020 року до нього додому прибігла ОСОБА_8 та повідомила що ОСОБА_6 здійснив підпал сіна та соломи. Зазначив про те, що він бачив що обвинувачений., який перебував в стані алкогольного сп`яніння, стоїть між двох скирт з сірниками в руках, та кричав що ще спалить потерпілій житловий будинок. Пояснив, що він підійшов до ОСОБА_6 та намагався відтягнути його від сіна та соломи. В подальшому він зателефонував ОСОБА_14 для допомоги в гасінні полум`я. Пояснив, що коли приїхав ОСОБА_15 на тракторі, обвинувачений кричав що іде додому. Пояснив, що майже все належне потерпілій сіно та солома згоріло.
З протоколу проведення слідчого експерименту від 01.03.2021 року та ілюстрованих таблиць до нього, вбачається, що свідок ОСОБА_9 показав та розповів при яких обставинах 11.10.2020 року ним було виявлено пожежу 150 тюків соломи та 150 тюків сіна, як він особисто бачив ОСОБА_6 , який перебував біля них, тримав в руці сірники та погрожував спалити потерпілій ОСОБА_8 будинок (а.п. 154-157).

В суді першої інстанції свідок ОСОБА_16 пояснив, що восени 2020 року до нього зателефонувала ОСОБА_8 та повідомила, що ОСОБА_6 палить належну їй солому та сіно. Пояснив, що коли він прийшов на місце, то побачив між скиртами ОСОБА_17 в стані алкогольного сп`яніння, який відходив від них хитаючись Зазначив, що після цього він побіг додому щоб приїхати на тракторі, за допомогою якого здійснити тушіння пожежі. Пояснив, що в подальшому приїхали пожежні, які здійснили тушіння соломи та сіна. Пояснив, що зазначене сіно та солому потерпілій він завозив особисто, оскільки це був розрахунок за її земельну ділянку, яку він орендує.

В суді першої інстанції свідок ОСОБА_10 , який працює в 17 пожежній частині поліції повідомили що горить скирта в с. Троїцько-Сафонове. Зазначив, що ДПРЧ пояснив, що в минулому році працівники органу коли приїхав на виклик, скирта згоріла наполовину, іншу частину вони загасили за допомогою води. Після тушіння пожежі, ним був складений акт про пожежу, в якому зазначено що причиною пожежі був підпал.

Показання потерпілої та свідків узгоджуються з іншими письмовими доказами.

Так, відповідно до повідомлення ОСОБА_16 від 01.02.2021 року та облікового зошиту доданого до нього, зафіксовано, що в якості часткової оплати за оренду земельної ділянки за 2020 рік, потерпілій ОСОБА_8 було надано сто п`ятдесят тюків сіна та сто п`ятдесят тюків соломи (а.п.142).
Згідно Акту про пожежу від 11.10.2020 року, цього ж дня 16 год. 18 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , пожежею було знищено сіно та солому врожаю 2020 року шляхом підпалу (а.п.145).
Відповідно до протоколу огляду місця події від 11.10.2020 року, згідно якого було проведено огляд ділянки місцевості 20х20 метрів, що знаходиться навпроти будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що було виявлено складені один на один тюки соломи та сіна розмірами 100х40х40, в двох різних скиртах, які розташовані на відстані п`яти метрів одна від одної. На оглянутій території є залишки від сіна та соломи зі слідами горіння, кіптяви, попелу та задимленості, яка вказує на не давність виниклої пожежі. Скирти сіна та соломи зверху частково накриті фрагментами полімерної плівки зі слідами горіння. Доданою до протоколу фото-таблицею, зафіксовано залишки тюків сіна та соломи, які на момент огляду знаходилися в процесі горіння.
Вищенаведене спростовує доводи захисника відносно того, що відсутні докази які б вказували на те, що причиною згорання скирт потерпілої був саме підпал.
Таким чином, судом першої інстанції обґрунтовано кваліфіковано дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.194 КК України.
Не є слушними твердження апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги показання свідків ОСОБА_9 і ОСОБА_18 .
Отже, свідок ОСОБА_9 бачив пожежу, а також обвинуваченого з сірниками в руках, який в момент пожежі погрожував потерпілій, що ще спалить їй будинок.
Свідок ОСОБА_10 безпосередньо виконував свої професійні обов`язки пожежного, а саме тушив пожежу, належних потерпілій скирт.

Окрім того, є необґрунтованими та не підтверджуються матеріалами провадження посилання захисника на те, що безпідставно не призначена та не проведена пожежотехнічна експертиза.

Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини.
У справі «Ушаков проти України» /рішення від 18 червня 2015 року, заява №10705/12/ ЄСПЛ визначив, що суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Вищенаведені докази не викликають жодних сумнівів щодо їх допустимості.

Отже, проаналізувавши вищенаведені докази, оцінюючи їх у сукупності, апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.194 КК України є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом».

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції дотримався вимог кримінального закону, урахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке є тяжким, дані про його особу, який раніше судимий, злочин вчинив в період іспитового строку, за місцем проживання характеризується позитивно, на спеціальних обліках не перебуває, не працює; обставин, що обтяжують покарання - рецидив злочинів та вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Окрім того, суд першої інстанції врахував висновок органу пробації, відповідно до якого ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як дуже високий.
Врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, суд призначив ОСОБА_6 покарання в мінімальних межах санкції ч.2 ст. 194 КК України.

Окрім того, суд обґрунтовано призначив обвинуваченому остаточне покарання за ч.1 ст.71 КК України.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, призначив обвинуваченому обґрунтоване, законне і справедливе покарання, яке відповідає ступеню суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, їх характеру.

Крім цього, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції відповідно до вимог ч.1 ст.129 КПК України та ч.1 ст.1166 ЦК України розглянув та вирішив цивільний позов.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень судом першої інстанції матеріального та процесуального закону при розгляді даного кримінального провадження та ухваленні оскаржуваного вироку, а тому всі апеляційні доводи захисника є неприйнятними і, відповідно, її апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Казанківського районного суду Миколаївської області від 22 вересня 2021 року відносно ОСОБА_6 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді