Справа № 201/8436/21
Провадження № 1-кп/201/843/2021
ВИРОК
Іменем України
02 вересня 2021 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження №0000542 від 10.07.2021 року відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополь Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, працюючого неофіційно, малолітніх і неповнолітніх дітей на утриманні не маючого, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 11.10.2002 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ст.185 ч.2, ст.185 ч.3, ст.187 ч.3, ст.187 ч.2, ст.186 ч.2, ст.190 ч.2, ст.70 КК України, до 7 років позбавлення волі. 21.12.2007 року звільнений з Синельниківської ВК №94 Дніпропетровської області умовно-достроково на 1 рік 6 місяців 15 днів;

- 27.11.2009 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ст.190 ч.2, ст.353, ст.70 ч.1 КК України до позбавлення волі строком 2 роки. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України приєднано 1 місяць за вироком міськрайонного суду м. Нікополь, Дніпропетровської області від 11.10.2002 року до відбуття покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 1 місяць. 13.05.2010 року звільнений з Синельниківської ВК №94 Дніпропетровської області по відбуттю строку покарання;

- 02.11.2011 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ст.190 ч.2, ст.186 ч.3, ст.186 ч.2, ст.70 ч.1 КК України до позбавлення волі строком 4 роки 1 місяць. 28.08.2015 року звільнений з Ігренського ВЦ №133 Дніпропетровської по відбуттю терміну покарання;

- 07.06.2016 року Калузьким районним судом Калузької області, РФ, за ст.162 ч.1, ст.158 ч.1, ст.69 ч.3, ст.71 ч.1 КК РФ до позбавлення волі строком 3 роки 1 місяць;

- 30.07.2021 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст. 309 КК України з призначенням покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) грн

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

захисник адвокат ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

1.Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене і визнане судом доведеним
09.07.2021 року приблизно 22 год. 27 хв., ОСОБА_3 , який знаходився за адресою м. Дніпро, вулиця Космічна, біля буд. № 3А, побачив в руках малолітньої ОСОБА_6 мобільний телефон Samsung Galaxy М11, моделі SM-M115F/DSN, 32GB, бірюзового кольору, imei 1 - НОМЕР_1 , imei 2 НОМЕР_2 , та у ОСОБА_3 раптово виник злочинний умисел, направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна (грабіж), а саме мобільного телефону.

Далі, знаходячись у вказаному місці та у вказаний час, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна (грабіж), діючи умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, усвідомлюючи, що його суспільно-небезпечні дії носять відкритий характер для малолітньої потерпілої та оточуючих, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, наблизився до малолітньої ОСОБА_6 та своєю правою рукою вихопив з рук малолітньої потерпілої мобільний телефон Samsung Galaxy М11, моделі SM-M1 15F/DSN, 32GB, бірюзового кольору, imei 1 - НОМЕР_1 , imei 2 НОМЕР_2 вартістю 3833,89 гри. Після чого з викраденим майном ОСОБА_3 з місця злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши матеріальний збиток на вказану суму.

Умисні дії ОСОБА_3 , які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

2.Позиція обвинуваченого
У судовому засіданні обвинувачений визнав свою вину у вчиненні злочину повністю та підтвердив його вчинення при викладених вище обставинах, щиро розкаявся у вчиненому, просив суд її суворо не карати.

3.Позиція потерпілого
Законний представник потерпілої ОСОБА_6 ОСОБА_7 через канцелярію суду подала заяву про судовий розгляд без її участі та просила призначити покарання на розсуд суду.

4. Докази, які були досліджені судом
Прокурор надав усне клопотання про розгляд справи у скороченому провадженні, на підставі частини 3 ст. 349 КПК України, проти якого обвинувачений і його захисник не заперечували.
На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини, а також те, що обвинувачений не оспорює всі обставини справи, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумніву в добровільності та істинності його позицій немає.
Сторонам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавленні права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
При цьому, суд обмежився допитом обвинуваченого і дослідив документи, які характеризують його особу.

5.Висновок суду про винуватість обвинуваченого
Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, повністю та об`єктивно доведена.
Суд вважає, що умисні дії ОСОБА_3 , які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, вірно.

6.Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд
Під час вчинення кримінального правопорушення, за даним кримінальним провадженням, обвинувачений був осудним у розумінні ст. 19 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченому, згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч.2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.
Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.
При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».
Призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, виходячи з положень ч. 5 ст. 12 КК України, віднесено законом до категорії тяжкого злочину.
В судовому засіданні обвинувачений вказав, що він розкаюється у вчиненому та просив звільнити його від відбування покарання з випробуванням.
Захисник, посилаючись на щире каяття обвинуваченого та стан його здоров`я також просив звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.
Суд звертає увагу і наголошує, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися у визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Однак під час судового розгляду обвинувачений жаль з приводу вчиненого та осуд своєї поведінки не демонстрував, не намагався будь-яким чином відшкодувати завдану потерпілій, яка є малолітньою особою, шкоду, посилаючись на те, що співробітниками поліції телефон, який він відкрито викрав у малолітній, був повернутий останній, оскільки обвинувачений був затриманий співробітниками поліції безпосередньо перед ломбардом, куди обвинувачений хотів здати викрадений телефон. На досудовому слідстві обвинувачений щиро не каявся.
Ураховуючи обставини кримінальних правопорушень, відсутність дій з боку обвинуваченого, направлених на відшкодування шкоди, суд вважає, що каяття обвинуваченого у судовому засіданні направлене виключно на пом`якшення призначення йому покарання.
Отже обставинами, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.
Обставинами, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання, суд визнає вчинення злочину щодо малолітньої дитини.
При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно обвинуваченого, суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного ним злочину, який є тяжким, умови життя обвинуваченого, його соціальне та матеріальне становище, стать та вік, стан здоров`я, неперебування на обліку у лікарів нарколога і психіатра, рівень культури та освіти, соціально - психологічні риси.

При цьому, суд враховує той факт, що обвинувачений раніше багаторазово судимий за злочини проти власності, втім, перебуваючи на волі, обвинувачений знов вчинив кримінальне правопорушення, що свідчить про те, що відбуття ним покарання не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, виходячи з загальних засад призначення покарання, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, який є тяжким злочином, конкретних обставин його вчинення, наслідків вчиненого, даних про особу обвинуваченого, думки законного представника потерпілого, який просив призначити обвинуваченому покарання на розсуд суду, думки прокурора, який в судових дебатах просив призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі, суд вважає, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів є покарання у вигляді позбавлення волі.
Згідно ст. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
При вирішенні питання щодо застосування обвинуваченому положень ст. 75 КК України, суд враховує обставини кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше багаторазово судимий за злочини проти власності, а також те, що він вчинив злочин щодо малолітньої дитини, що є обтяжуючою обставиною, відсутність щирого розкаяння, суд вважає, що виправлення засудженого без відбування покарання в умовах ізоляції від суспільства - неможливе.
Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).
Суд переконаний, що за викладених вище обставин кримінального провадження та особи засудженого, призначене судом покарання у вигляді позбавлення волі буде цілком справедливим та пропорційним, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.
При цьому підстав для застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання суд не вбачає.

7.Вирішення питання щодо цивільного позову
У даному кримінальному провадженні законним представником потерпілої до обвинуваченого цивільного позову про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, не пред`явлено.

8.Вирішення питання про долю речових доказів
Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку, передбаченому статтею 100 КПК України.

9.Інші рішення щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку
У кримінальному провадженні є процесуальні витрати в розмірі 150,00 грн, у зв`язку із проведенням експертних досліджень, які слід стягнути із обвинуваченого.
Судом встановлено, що обвинувачений затриманий 10.07.2021 року і ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.07.2021 року йому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 07.09.2021 року включно.
Тому строк відбування покарання слід відраховувати з 10.07.2021 року, а запобіжний захід відносно обвинуваченого до набрання вироком законної сили суд вважає за необхідне залишити обраний раніше у виді тримання під вартою.

Керуючись ст. ст. 369-376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання обчислювати з моменту фактичного затримання, а саме з 10.07.2021 року.

Запобіжний захід обвинуваченому до набрання вироком законної сили залишити обраний раніше у виді тримання під вартою.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати обвинуваченому в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 10.07.2021 року до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені судові витрати на залучення експертів для проведення експертизи в сумі 150,00 грн.

Цивільний позов не заявлений.

Речові докази:

- мобільний телефон Samsung Galaxy М11, моделі SM-M1 15F/DSN, 32GB, бірюзового кольору, imei 1 - НОМЕР_1 , imei 2 НОМЕР_2 , переданий на відповідальне зберігання законному представнику малолітньої ОСОБА_6 ОСОБА_7 залишити у власності останньої;

- два DVD-R диски із записом моменту кримінального правопорушення і записом особистого обшуку ОСОБА_3 залишити зберігатися в матеріалах кримінального провадження.

Роз`яснити учасникам судового провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду.

Суддя ОСОБА_1