Справа № 165/634/21 Провадження № 11-кп/802/766/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: в порядку КПК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
обвинуваченої ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 на ухвалу Іваничівського районного суду Волинської області від 04 жовтня 2021 року щодо неї,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 04.10.2021 задоволене клопотання прокурора ОСОБА_8 про продовження строку тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, з 04 жовтня 2021 року до 00 год. 02 грудня 2021 року, із залишенням визначеної застави в сумі 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 68100 гривень, щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307 КК України.
Не погоджуючись з ухвалою суду, обвинувачена вважає її незаконною. Посилається на те, що жоден ризик, наведений стороною обвинувачення, не знайшов свого підтвердження. Вказує на те, що має на утриманні п`ятирічного сина і чотирнадцятирічну доньку та підтримує зв`язок із християнською спільнотою. З огляду на наведене, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і постановити нову, якою застосувати до неї запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі.
Заслухавши доповідача, який виклав суть судового рішення та доводи апеляційної скарги, обвинувачену та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу у повному обсязі та просили змінити ОСОБА_6 запобіжний захід на більш м`який, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Положення ст.177 КПК України регламентують, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.
На думку апеляційного суду, місцевий суд відповідно до положень кримінального процесуального законодавства, а також майнового і сімейного стану ОСОБА_6 , міцності її соціальних зв`язків, інших даних про її особу, ризиків, передбачених ст.177 КПК України, практики Європейського суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, підставно продовжив обвинуваченій запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів.
У кримінальному провадженні № 0000167 від 01 березня 2020 року ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307 КК України.
Апеляційний суд вважає, що, розглядаючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд повинен враховувати вимоги п.п.3,4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Місцевим судом у достатній мірі встановлені підстави для продовження ОСОБА_6 виняткового запобіжного заходу, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, які передбачені ч.2 ст.307 КК України і за ступенем тяжкості належать до категорії тяжких.
Під час апеляційного розгляду провадження встановлено, що обвинувачена офіційно не працевлаштована, законних джерел прибутку не має, при проведенні обшуку за місцем її проживання вилучені наркотичні засоби, що свідчить про недостатність міцності її соціальних зв`язків.
Вищевикладене свідчить про те, що раніше заявлені ризики не зменшилися, оскільки ОСОБА_6 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.
Тому, на переконання суду апеляційної інстанції, заявлені прокурором ризики продовжують існувати.
Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у рішенні від 10 лютого 2011 року у справі«Харченко проти України», рішенні від 29 вересня 2011 року у справі «Третьяков проти України», рішенні від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України» зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинно мати безсумнівне обґрунтування, а також, що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.
Апеляційний суд вважає, що, продовжуючи обвинуваченій винятковий запобіжний захід, суд першої інстанції врахував як обставини, передбачені ст.184 КПК України, так і обставини, визначені ст.199 КПК України.
Також варто відзначити, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні п`яти тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.
Дані обставини повністю спростовують твердження сторони захисту про те, що більш м`який запобіжний захід здатний в повній мірі забезпечити виконання обвинуваченою своїх процесуальних обов`язків.
Що ж стосується доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_6 має на утриманні п`ятирічного сина і чотирнадцятирічну доньку та підтримує зв`язок із християнською спільнотою, вони хоча і мають місце, однак жодним чином не зменшують доведених стороною обвинувачення ризиків та не є підставою для скасування рішення місцевого суду і відмови у задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченій ОСОБА_6 виняткового запобіжного заходу та застосування до неї іншого більш м`якого запобіжного заходу.
Крім того, обвинувачена зберігала наркотичні засоби за місцем свого проживання, де вона мешкала з неповнолітніми дітьми.
За таких обставин, на даний час застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за місцем проживання ОСОБА_6 є неможливим.
Слід відмітити, що обвинуваченій визначено альтернативний більш м`який запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що ближче до мінімального розміру застави. визначеного положеннями п.2 ч.5 ст.182 КПК України.
Істотних порушень вимог КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни рішення суду, суд апеляційної інстанції не вбачає.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Іваничівського районного суду Волинської області від 04 жовтня 2021 року щодо неї без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді