Номер провадження: 11-сс/813/405/22
Номер справи місцевого суду: 947/3956/22 1-кс/947/1344/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 ,, в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 02.02.2022 року, якою було задоволено клопотання слідчого відділу розслідування особо тяжких злочинів СУ ГУНП в Одеської області ОСОБА_9 , яке погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000128 від 15.01.2021 року, про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Баштанків Одеської області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255-1, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 186 КК України,
встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 02.02.2022 року було задоволено клопотання слідчого відділу розслідування особо тяжких злочинів СУ ГУНП в Одеської області ОСОБА_9 , про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», в межах строку досудового розслідування, до 28.03.2022 року.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що прокурором під час розгляду клопотання доведено, що ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, встановлені в ухвалі слідчого судді про застосування запобіжного заходу,не зменшилися, а також доведена необхідність подальшого тримання під вартою підозрюваного до закінчення проведення процесуальних слідчих дій, зазначених в клопотанні.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із прийнятим слідчим суддею рішенням захисник ОСОБА_7 ,, в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у застосуванні запобіжного заходу, посилаючись на те, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, так як матеріалами провадження не доведена наявність обґрунтованої підозри та наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Слідчий суддя при розгляді клопотання не врахував, що підозрюваний має місце проживання, після звільнення одразу працевлаштувався, за місцем проживання та роботи позитивно характеризується,

Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.
Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Згідно з ч. 6 ст. 181 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК, та сукупний строк тримання під вартою підозрюваному, під час досудового розслідування у кримінальному проваджені щодо тяжких або особливо тяжких злочинів, не повинен перевищувати дванадцяти місяців.

Згідно ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
При цьому, ч. 3 ст. 184 КПК України передбачено, що до клопотання додаються: 1) копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання; 2) перелік свідків, яких слідчий, прокурор вважає за необхідне допитати під час судового розгляду щодо запобіжного заходу; 3) підтвердження того, що підозрюваному, обвинуваченому надані копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу.
При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

У п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за особливо тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

Рішенням ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обґрунтованої підозри може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Апеляційний суд дослідивши матеріали провадження та, з огляду на положення ст. 199 КПК України, вважає, що висновки в оскаржуваній ухвалі слідчого судді про наявність обставин, які свідчать про те, що встановлені в попередніх судових рішеннях ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, не зменшилися, а також доведені обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, знаходять підтвердження.
Так, оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 , оскільки слідчий суддя дійшов до висновку про те, що прокурором під час розгляду клопотання доведені доказами обставини, передбачені ч. 3 ст. 199 КПК України, зокрема, що ризики, встановлені в ухвалі слідчого судді про застосування запобіжного заходуне зменшилися, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти встановленим ризикам, а також, що досудове розслідування триває, необхідні слідчі дії не проведені в повному обсязі.

Крім того, з ухвали слідчого судді вбачається, що під час судового розгляду, на виконання вимог ст. 199 КПК України, були досліджені обставини, зазначені в клопотанні про продовження підозрюваному ОСОБА_8 строку тримання під вартою, на підставі яких слідчий суддя встановив, що прокурором належним чином обґрунтована наявність підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Під час апеляційного розгляду справи встановлено, що слідчий дотримався зазначених вище вимог кримінального процесуального закону, адже клопотання про продовження строку тримання під вартою обґрунтовано належним чином, а його доводи підтверджуються доданими до нього доказами.

Так, органами досудового розслідування ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255-1, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 186 КК України.
На підтвердження наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень до матеріалів клопотання слідчим надані зібрані у кримінальному провадженні докази.
Апеляційний суд, з урахуванням наведених в клопотанні конкретних обставин кримінального провадження, а такождоказів, які долучені до матеріалів клопотання на підтвердження вимог клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_8 , вважає, що зазначені обставини та докази, в своїй сукупності, на даній стадії кримінального провадження, підтверджують наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованих йому дій.
Крім того, наявність вказаної обґрунтованої підозри та заявлених у кримінальному провадженні ризиків вже була встановлена слідчим суддею під час застосування запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_8 , яка була чинною на час розгляду клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Доводи апеляційної скарги щодо неправильності кваліфікації дій ОСОБА_8 , апеляційний суд не бере до уваги, так як відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України, питання про кваліфікацію дій та встановлення вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст. 87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Також апеляційний суд вважає, що слідчий суддя, всупереч доводів апеляційної скарги, обґрунтовано дійшов до висновку про те, що в судовому засіданні прокурор довів, що ризики, встановлені при застосуванні запобіжного заходу, не зменшилися, що в сукупності з іншими обставинами, стали підставою для вирішення питання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Зокрема, враховуючи, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255-1, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 186 КК України, за вчинення більш тяжкого з інкримінованих кримінальних правопорушень, в разі доведеності його вини, передбачене покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 10 років з конфіскацією майна, наявним є ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик того, що підозрюваний, враховуючи тяжкість покарання, що йому загрожує у разі встановлення його вини, може вдатися спроб переховуватися від органів досудового розслідування і суду.
При цьому, апеляційний суд враховує, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений (підозрюваний) може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
Також апеляційний суд вважає наявними ризики, передбачені п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що ОСОБА_8 перебуваючи на волі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності за тяжкий злочин, може знищити речі чи документи, які мають істотне значення у кримінальному провадженні, незаконно впливати на свідків та потерпілих, з метою зміни останніми показань, а також може перешкоджати кримінальному провадженню.

Крім того, з урахуванням того, що підозрюваний раніше притягувався до кримінальної відповідальності, існує ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В апеляційній скарзі захисника не зазначено жодних обставин, які б спростовували висновок слідчого судді про не зменшення ризиків встановлених при застуванні запобіжного заходу.
Окрім того, апеляційний суд зазначає, що на теперішній час досудове розслідування вказаного кримінального провадження триває, завершується проведення всіх необхідних процесуальних та слідчих дій, а також збір доказів.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що у клопотанні слідчий та прокурор навели обґрунтовані обставини, на підставі яких завершити досудове розслідування до закінчення дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 неможливо, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги з цього приводу є необґрунтованими.
Апеляційний приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що підозрюваний має місце роботи та проживання, де позитивно характеризується, має на утриманні неповнолітню дитину, проте, з огляду на наведені обставини та ризики, вважає, що зазначені дані щодо особи підозрюваного істотно не зменшують існування вищезазначених ризиків та не спростовують зазначений висновок слідчого судді про необхідність продовження підозрюваному ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновки суду, щодо необхідності продовження підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідають вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтуються на матеріалах справи та наявність встановлених ризиків при застосуванні запобіжного заходу виправдовують подальшу дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
В апеляційній скарзі захисника не зазначено обставин та не надано доказів, які б свідчили про наявність у обвинуваченого міцних соціальних зав`язків.
Апеляційним судом не встановлено обставин, які могли би бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
При таких обставинах, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя об`єктивно врахував обставини справи, дані про особу підозрюваного та дійшов правильного висновку про необхідність продовження підозрюваному ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді клопотання, на які вказує захисник в апеляційній скарзі, апеляційним судом не встановлено, тому апеляційна скарга захисника підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись статтями 177, 183, 199, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,
постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 ,, в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 02.02.2022 року, якою було задоволено клопотання слідчого відділу розслідування особо тяжких злочинів СУ ГУНП в Одеської області ОСОБА_9 , яке погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000128 від 15.01.2021 року, про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно підозрюваного ОСОБА_8 , - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4