ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/286/22 Справа № 182/5546/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №00003193 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2021 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Нововоскресенське Нововоронцовського району Херсонської області, громадянина України, не одруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
-12.04.2019 Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.309 КК України до штрафу 850 грн.,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1ст.185 КК України,
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2021 року ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України і призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік зі звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК України з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік, та покладенням відповідних обов`язків.
Відповідно до ч.4 ст.70 КК України шляхом повного складання покарань за цим вироком та вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.04.2019 року остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік із випробуванням строком на 1 рік та штрафу у розмірі 850 грн., які на підставі ч.3 ст.72 КК України виконувати самостійно.
Судом також вирішено долю речових доказів та питання розподілу процесуальних витрат.
Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним в тому, що він 09.10.2018 року приблизно о 05:00 годині, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_3 , побачив, що біля вказаного будинку напроти розташовані 3 підвали. У цей час у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення будь-якого чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, впевнившись що за його злочинними діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, ОСОБА_9 , перебуваючи в тому самому місці, приблизно о 05:05 годині цього ж дня підійшов до підвалу, який належить ОСОБА_10 , відкрив незачинену на замок кришку вказаного підвалу та умисно з корисливих мотивів зняв з петель, тим самим викрав, металеву решітку, яка розташована під кришкою підвалу та виготовлена з кутників та крученої арматури, ринкова вартість якої згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №458 від 23.10.2018, станом на 09.10.2018 становить 300 грн. 00 коп., а також витягнув, тим самим викрав, металеву драбину, яка виготовлена з труби та крученої арматури, ринкова вартість якої згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №458 від 23.10.2018, станом на 09.10.2018 становить 700 грн. 00 коп., які належали ОСОБА_10 , тим самим спричинив матеріальний збиток на загальну суму 1000 грн. Після чого, ОСОБА_9 разом з викраденим майном залишив місце вчинення злочину, викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

В апеляційній скарзі перший заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_7 просить вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.08.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 185 КК України змінити в частині призначення покарання, виключивши з вироку рішення про необхідність призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч.4 ст.70 КК України.
Вважати засудженим ОСОБА_8 за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік. Відповідно до п. п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. В іншій частині вирок залишити без змін.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що ОСОБА_8 раніше судимий за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.04.2019 року за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., який до теперішнього часу не сплачено, строки, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України не переривалися і формально минули, що
унеможливлює його виконання. Проте суд першої інстанції в порушення зазначених вимог кримінального закону, ухвалюючи вирок, безпідставно врахував покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.04.2019 року та зазначив про необхідність призначення остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч.4 ст.70 КК України.

Заслухавши суддюдоповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляції, колегія суддів прийшла до наступного висновку.
Виходячи із вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів перевіряє судове рішення в межах поданих апеляційних скарг.
Відповідно до ч.1 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Параграфом 1 глави 30 КПК України регламентовано порядок проведення спрощеного провадження щодо кримінальних проступків.
Як витікає з приписів ст. 381 КПК України суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.
Відповідно до ч.2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.
Апеляційним переглядом встановлено, що відповідно до обвинувального акта, складеного 17.08.2021 року прокурором Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_11 , ОСОБА_8 обвинувачується в таємному викраденні чужого майна, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст.185 КК України.
Як убачається з наданих матеріалів, судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 було розглянуто у спрощеному порядку, без проведення судового розгляду і виклику учасників кримінального провадження у відповідності до вимог статей 381-382 КПК України, оскільки обставини, встановлені органом досудового розслідування, не оспорювалися обвинуваченим та його захисником, що підтверджується заявою від 18.08.2021 року, в якій обвинувачений ОСОБА_8 в присутності захисника адвоката ОСОБА_12 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, тобто в таємному викраденні чужого майна, зазначив про згоду із встановленими досудовим розслідуванням обставинами та ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою ст. 302 КПК України, а також про згоду з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні (Т.2 а.п.9-10).
Наявна в матеріалах кримінального провадження і заява потерпілої ОСОБА_10 від 18.08.2021 року, в якій остання підтвердила, що вона є потерпілою по кримінальному провадженню щодо таємного викрадення чужого майна, яке спричинив їй ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та зазначила, що не заперечує проти розгляду обвинувального акта у спрощеному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, у кримінальному провадженні №00003193, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.10.2018 року (Т.2 а.п. 6).
Таким чином, на думку колегії суддів судом першої інстанції вищевказані вимоги закону були дотримані.
Разом тим, обговорюючи доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів находить їх такими, які ґрунтуються на вимогах закону.
Серед завдань кримінального провадження, передбачених ст.2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура та прийнято законне рішення як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.
Так відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано - 2 роки у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі, сплив якого є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.
Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного покарання.
Засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікування виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлюють виконання покарання.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 90 КК України, до строку погашення судимості зараховується час, протягом якого вирок не було виконано, якщо при цьому давність виконання вироку не переривалася. Якщо вирок не було виконано, судимість погашається по закінченню строків давності виконання вироку.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 раніше судимий за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.04.2019 року за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, який до теперішнього часу не сплачено, але строки, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України, не переривалися і формально минули12.04.2021 року, що унеможливлює його виконання.
Втім суд першої інстанції в порушення зазначених вимог кримінального закону, ухвалюючи вирок, безпідставно врахував покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.04.2019 року та зазначив про необхідність призначення остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч.4 ст.70 КК України, призначивши обвинуваченому ОСОБА_8 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік із випробуванням строком на 1 рік та штрафу у розмірі 850 грн., які на підставі ч.3 ст.72 КК України ухвалив виконувати самостійно, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосував закон, який не підлягав застосуванню, що тягне за собою зміну судового рішення судом апеляційної інстанції.
Крім того, таку позицію обрав Верховний Суд України в постанові від 24.12.2015 року (справа № 5-324кс15), висновки якого відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються іншими судами при застосуванні таких норм.
Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставами для зміни судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України).
Згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну судового рішення, вважається неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 необґрунтовано враховано судимість за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.04.2019 року, що призвело до безпідставного визначення остаточного покарання із застосуванням ч.4 ст. 70 КК України, тому доводи апеляційної скарги прокурора підлягають задоволенню, а вирок в цій частині - зміні.
Суттєві порушення процесуального закону, які б потягли за собою безумовне скасування судового рішення, не встановлено.
На підставі вищевикладеного, керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_7 - задовольнити.
Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2021 року щодо ОСОБА_8 в частині призначення покарання змінити.
Виключити з резолютивної частини оскаржуваного вироку рішення про необхідність призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч.4 ст.70 КК України.
Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 рік.
Відповідно до п.п.1,2 ч. 1 ст.76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4