УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2021 року місто Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю прокурора ОСОБА_2 , секретаря судового засідання ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_2 про арешт майна в кримінальному провадженні, яке внесене до ЄРДР за №0007615 від 14.12.2020 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.358, ч.2 ст.190, ч. 4 ст.190 КК України,

ВСТАНОВИВ:
До слідчого судді надійшло клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_2 про арешт майна у кримінальному провадженні, яке внесене до ЄРДР за №0007615 від 14.12.2020 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.358, ч.2 ст.190, ч. 4 ст.190 КК України.

Обґрунтовуючи клопотання, прокурор зазначає, що у СВ Шевченківського УП ГУНП у місті Києві перебувають матеріали досудового розслідування №0007615 від 14.12.2020 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 190 та ч. 4 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлені особи 16.07.2021 з метою реєстрації права власності на групу нежитлових приміщень АДРЕСА_1 , надали приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 технічний паспорт б/н, виданий ТОВ «Київсервісплюс» від 19.05.2021, інформаційну довідку КП КМР «КМ БТІ» НЖ-2021 № 1082 від 14.07.2021 (надану на запит приватного нотаріуса Київського нотаріального округу ОСОБА_5 ), а також підроблене свідоцтво про право власності серія та номер 2067-С/ НОМЕР_1 , видане 26.12.2012 Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА).

На підставі вказаних документів 16.07.2021 о 15.23 год. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 зареєстровано право власності на групу нежитлових приміщень АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 .

Крім того встановлено, що 29.12.2020 невстановлена особа, використовуючи паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сніжне Донецької області та завідомо подроблені договори дарування частини квартири АДРЕСА_2 від 22.04.2010 та від 24.01.2012, нібито посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 , спільно з іншими невстановленими особами, подали вказані документи для реєстрації права власності приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 , на підставі яких, того ж дня о 17.30 год. останньою зареєстровано право власності на вказану квартиру за ОСОБА_7 .

Поруч із цим встановлено, що 1/4 квартири АДРЕСА_2 на праві власності належала ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 1/2 - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ., який помер 04.06.2017 та 1/4 - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

В подальшому, з метою приховування незаконного походження права власності на вказану квартиру та створення перешкод для можливого її витребування із незаконного володіння 31.12.2020 невстановлена особа, використовуючи паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_7 та завідомо подроблені договори дарування частини квартири АДРЕСА_2 від 22.04.2010 та від 24.01.2012, нібито посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 , перебуваючи в приміщенні офісу приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 , уклала фіктивний договір купівлі-продажу вказаної квартири з ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

На даний час в мережі Інтернет розміщено оголошення про продаж вказаної квартири за 43 300 доларів США з метою заволодіння грошовими коштами реальних покупців.

Крім того, 19.02.2021 невстановлена особа, використовуючи паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та підроблений договір дарування квартири АДРЕСА_3 від 03.02.2010, нібито посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_14 , спільно з іншими невстановленими особами, подали вказані документа для реєстрації права власності приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 , на підставі яких, того ж дня о 18.26 год. останньою зареєстровано право власності на вказану квартиру за ОСОБА_13 .

В подальшому, з метою приховування незаконного походження права власності на вказану квартиру та створення перешкод для можливого її витребування із незаконного володіння 22.04.2021 невстановлена особа, використовуючи паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_13 та підроблений договір дарування квартири АДРЕСА_3 від 03.02.2010, нібито посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_14 , перебуваючи в приміщенні офісу приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_15 , уклала фіктивний договір купівлі-продажу вказаної квартири з ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Водночас встановлено, що квартира АДРЕСА_3 на праві власності належала ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_10 .

Із урахуванням викладеного, на даний час є підстави вважати, що невстановлені досудовим розслідуванням особи, шляхом використання підроблених правовстановлюючих документів заволоділи правом власності на вказані об`єкти нерухомості.

Таким чином, квартира АДРЕСА_3 , квартира АДРЕСА_2 та група нежитлових приміщень АДРЕСА_1 є об`єктом кримінально протиправних дій, а відтак має суттєве значення у кримінальному провадженні.

Постановою прокурора від 20.07.2021 квартира АДРЕСА_3 , квартира АДРЕСА_2 та група нежитлових приміщень АДРЕСА_1 визнано речовим доказом, у зв`язку з викладеним слідча вважає наявними підстави для арешту майна.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав з підстав у ньому наведених, просив його задовльнити, долучив додаткові матеріали в його обґрунтування.

З метою досягнення дієвості кримінального провадження, заходу забезпечення провадження у вигляді арешту майна, з огляду на клопотання прокурора слідчий суддя вважає за можливе розгляд клопотання провести за відсутності власників майна, з урахуванням положень ст. 2 ст. 172 КПК України.
Слідчим суддею встановлено, що у провадженні СВ Шевченківського УП ГУНП у місті Києві перебувають матеріали досудового розслідування №0007615 від 14.12.2020 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 190 та ч. 4 ст. 190 КК України, процесуальне керівництво здійснюється Шевченківською окружною прокуратурою.

Дослідивши доводи щодо підстав накладення арешту на майно, копії матеріалів кримінального провадження, надані в обґрунтування доводів клопотання, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання.
Як убачається із матеріалів клопотання, накласти арешт на вказане майно необхідно з метою збереження речових доказів, які мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).
Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Крім того, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.
Отже, майно, яке за обґрунтованої підозри органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України приймається у формі постанови.
Згідно ч 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Крім того, при вирішенні клопотання сторони обвинувачення, слідчий суддя враховує, що закон не вимагає, щоб докази на підтвердження вчинення кримінального правопорушення були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно застосувати зазначений вид заходу забезпечення кримінального провадження з метою досягнення дієвості цього провадження та уникнення негативних наслідків.
За викладених обставин та відповідних норм кримінального процесуального законодавства, слідчий суддя приходить до переконання, що матеріалами клопотання обґрунтовано та в судовому засіданні встановлено необхідність застосування на даній стадії досудового розслідування, такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, з метою уникнення можливості його відчуження, забезпечення збереження речових доказів, слідчий суддя приходить до висновку, що у випадку його незастосування, це може призвести до наслідків, які можуть перешкоджати досудовому розслідуванню, а тому це є необхідною умовою досягнення дієвості даного кримінального провадження.
Разом з цим, зважаючи на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя виходить з того, що критерії розумності та співрозмірності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).
Дослідивши матеріали клопотання, слідчим суддею не встановлено негативних наслідків та обмежень застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження про який просить прокурор, а саме у вигляді заборони вчинення будь-яких дій щодо розпорядження майном, при цьому, слідчий суддя враховує, що відсутні підстави для задоволення вимоги прокурора про заборону користування майном, про яке йдеться мова у клопотанні прокурора.
Так, приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, фактичні обставини кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що наявні достатні підстави для арешту зазначеного в клопотанні прокурора майна із забороною розпорядження ним.
Керуючись статтями 2, 7, 8, 170-173, 309, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В :
Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт, із забороною розпорядження та здійснення будь-яких реєстраційних дій, на майно у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0007615 від 14.12.2020 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.358, ч.2 ст.190, ч. 4 ст.190 КК України, а саме: на квартиру АДРЕСА_4 , за адресою: АДРЕСА_5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), квартиру АДРЕСА_6 , загальною площею 45,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_7 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000) та групу нежитлових приміщень № 55, загальною площею 138,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_8 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).

В задоволенні іншої частини клопотання відмовити.
Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Відповідно до ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Слідчий суддя : ОСОБА_1
.