У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000034 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 липня 2021 року щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вознесенська Миколаївської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

-обвинуваченого за ч. 1 ст. 125, ч.1 ст. 129 КК України,

За участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_5 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 липня 2021 року ОСОБА_5 засуджений за ч.1 ст. 125, ч.1 ст.129 КК України з призначенням покарання:

- за ч.1 ст.125 КК України 200 годин громадських робіт;

- за ч.1 ст.129 КК України 1 рік обмеження волі;
На підставі ч. 1 ст.70 КК України, остаточно призначено покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді обмеження волі строком на 1 рік.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання звільнено з іспитовим строком на 1 рік, та згідно ст.76 КК України на нього покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок скасувати, а кримінальне провадження закрити у зв`язку з не встановленням достатніх доказів доведення його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 та ч. 1 ст. 129 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обвинувачений вважає, що вирок підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Апелянт вважає, що допитані в судовому засіданні потерпілий та свідки давали суперечливі показання, які не відповідають обставинам справи та не доводять факту спричинення ним потерпілому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень та висловлювання погроз, в тому числі вбивством особисто та через третіх осіб.

Вказує, що з пояснень потерпілого ОСОБА_7 не вбачається, яку точну кількість ударів, чим саме та в які саме місця наносив обвинувачений ОСОБА_5 .

Просить врахувати, що пояснення потерпілого про погрози в його бік вбивством спростовані даними рапорту ст. інспектора - чергового СРПП Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_8 , з якого слідує, що 21.02.2021 о 16.05 надійшло повідомлення зі служби 102 про звернення ОСОБА_7 про те, що його побив охоронець, та жодної згадки про погрози вбивством у вказаному повідомленні не йшлося. Крім того, зі змісту рапорту помічника чергового ОСОБА_9 вбачається, що 25.02.2021 об 11:47 надійшла заява від ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_5 21.02.2021 погрожував заявнику фізичною розправою.
Зауважує, що жодної згадки про погрозу вбивством у вказаному повідомленні також не йшлося.

На думку апелянта, показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , висновок судово-медичної експертизи не доводить, що ушкодження потерпілому заподіяв обвинувачений та жодним чином не підтверджують його вину. Крім того, зазначає, що з часу подання заяви про злочин до виявлення у потерпілого під час огляду експертом тілесних ушкоджень пройшло більше 18 год., що може свідчити про їх отримання в іншому місці.

Вважає, що усі докази, на які міститься посилання у вироку, не доводять його вини.

Вказує на суперечності між даними, зазначеними у протоколі огляду предметів від 24.02.2021, об`єктом огляду яких є компакт-диск, на якому записаний відеозапис з камер відеоспостереження із магазину «33 квадратних метри» та відеозаписами, оглянутими в судовому засіданні.

Не погоджуються з висновком суду першої інстанції про те, що проступок вчинено на грунті особистих неприязних відносин, оскільки потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що раніше між ним та обвинуваченим, а також свідком ОСОБА_13 , ніяких конфліктів не було. З матеріалів справи вбачається, що причиною конфлікту став телефонний дзвінок потерпілого та розмова з ОСОБА_13 щодо необхідності повернутися на своє робоче місце.

Вважає, що викладене у вироку формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, не містить зазначення місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, доказів на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотивів неврахування окремих доказів, тобто не відповідає вимогам п.2 ч.3 ст.374 КПК України, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та є підставою для скасування вироку.

Узагальнений виклад заперечень потерпілого ОСОБА_7 на апеляційну скаргу.

Потерпілий вказує на те, що вирок є законним, обґрунтованим та вмотивованим. Зазначив, що вина обвинуваченого доведена повністю доказами. Вважає наведені в апеляційній скарзі доводи апелянта необґрунтованими.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду без змін.
Встановлені судом першої інстанції обставини.

21.02.2021, о 13.26 год., в будівельно-господарському супермаркеті «33 квадратних метрів», що розташований за адресою: Миколаївська область, м. Вознесенськ, вул. Київська, 242-Б, ОСОБА_5 , на ґрунті неприязних відносин, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , реалізуючи який, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у виді тілесних ушкоджень ОСОБА_7 та бажаючи їх настання, навмисно наніс один удар кулаком правої руки в область лівого ока потерпілого, після чого заподіяв один удар в область скроневої ділянки голови, а також два удари кулаком в область тім`яної ділянки голови.

В результаті умисних, протиправних дій ОСОБА_5 , потерпілий ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді суцільного крововиливу на нижньому та верхньому повіці лівого ока, в скроневій ділянці зліва з крововиливом у видимому склеру ока та два крововиливи в тім`яній ділянці зліва та справа, які за ступеням тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Крім того, 21.02.2021, о 13.26 год, в будівельно-господарському супермаркеті «33 квадратних метрів», що розташований за адресою: Миколаївська область, м. Вознесенськ, вул. Київська, 242-Б, ОСОБА_5 діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, в словесній формі виразив погрози вбивством ОСОБА_7 особисто останньому та через третіх осіб.

При цьому, ОСОБА_7 , враховуючи виниклу обстановку, сприйняв дану погрозу як реальну загрозу його життю та у нього були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози.

Судом першої інстанції ОСОБА_5 визнаний винним в умисному легкому тілесному ушкодженні та у погрозі вбивством, які були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози.

Його дії кваліфіковані за ч. 1 ст.125 та ч.1 ст. 129 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. Прокурор ОСОБА_6 та потерпілий ОСОБА_7 заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Вважали вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч.1 ст.129 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджені дослідженими судом доказами, які правильно оцінені та обґрунтовано покладені судом в основу вироку.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_5 про недоведеність його вини у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень спростовуються наступними доказами, які суд першої інстанції поклав в основу вироку.

Так, в суді першої інстанції ОСОБА_5 не визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 129 КК України, та частково визнав вину за ч.1 ст. 125 КК України. Не заперечував, що 21.02.2021, через упереджене ставлення до нього та його співмешканки ОСОБА_13 , він пішов до кабінету потерпілого ОСОБА_7 для з`ясування стосунків. Витягнув його з кабінету та наніс декілька ударів рукою, можливо в обличчя. Скільки ударів і як саме, він не пам`ятає. Висловлювався в його адресу нецензурною лайкою. Проте, заперечував факт висловлювання будь-яких погроз потерпілому вбивством, як особисто, так і через третіх осіб.

Пояснення обвинуваченого про конфлікт з потерпілим, який виник на робочому місці, підтвердила свідок ОСОБА_13 , яка пояснила, що є співмешканкою обвинуваченого та раніше працювала бухгалтером в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». З її пояснень слідує, що 21.02.2021 вона пішла у відділ електротоварів, де був обвинувачений ОСОБА_14 , та на його телефон зателефонував потерпілий ОСОБА_7 , який наказав їй у суворому тоні, щоб вона йшла на своє робоче місце, що вона і зробила та образилася на таке зауваження.

Хоча в суді обвинувачений заперечував обставини кримінального провадження, встановлені судом, зокрема в частині висловлення на адресу потерпілого погроз вбивством, але, ці твердження ОСОБА_5 , які також наведені в апеляційній скарзі, спростовані показаннями потерпілого ОСОБА_7 , а також показаннями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_15 .

Зокрема, в суді потерпілий ОСОБА_7 пояснив, що 21.02.2021 знаходився на своєму робочому місці в службовому кабінеті за пультом та здійснював нагляд по відеокамерам за роботою працівників магазину.

Бачив, що співмешканка обвинуваченого - ОСОБА_13 , знаходилася біля обвинуваченого, а в цей час її чекали три клієнти на її робочому місці. Він зателефонував по службовому телефону ОСОБА_5 та наказав, щоб ОСОБА_13 повернулася на своє робоче місце. Потім він почув сильний стук у свої двері. Відкривши двері, відразу отримав серію ударів від обвинуваченого рукою в ділянку обличчя, кулаком та ліктем по голові. Від ударів він впав, потекла кров, у нього була розбита брів, ліва частина обличчя. Під час нанесення ударів, обвинувачений неодноразово повторював: «я тебе уб`ю, заріжу», «повішаю за магазином», та висловлювався нецензурною лайкою. Потерпілий стверджував, що враховуючи виниклу обстановку, характер спричинених ушкоджень, та неадекватні дії обвинуваченого, він сприйняв дані погрози як реальні загрози своєму життю.

Він перебував у шоковому стані, тому 21.02.2021 повідомив поліцію лише, що ОСОБА_5 спричинив йому тілесні ушкодження, а 25.02.2021 повідомив про погрози обвинуваченого вбивством, які дійсно мали місце.

Ці показання потерпілого підтвердили в суді першої інстанції свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_15 та ОСОБА_12 .

Так, свідок ОСОБА_15 пояснив, шо 21.02.2021 бачив, як обвинувачений пробіг повз нього на другий поверх, після чого почув звуки ударів та багато нецензурної лайки на адресу потерпілого. Він також побіг на другий поверх та побачив, як ОСОБА_7 піднімався з полу, а ОСОБА_5 вже повертався до сходів, висловлювався нецензурною лайкою та кричав: «повішаю за магазином».

Свідок ОСОБА_10 підтвердив, що 21.02.2021 чув крики та багато нецензурної лайки з боку ОСОБА_5 в адресу ОСОБА_7 . Бачив, що у потерпілого було розбите обличчя.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що наступного дня дізнавалася, що обвинувачений вдарив потерпілого, раніше ніяких сварок між ними свідок не бачила.

Показання потерпілого ОСОБА_7 та свідків про спричинення обвинуваченим ОСОБА_5 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 узгоджуються між собою, а також підтверджені даними судово-медичної експертизи, яку суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу вироку.

Так, згідно висновку експерта №73 від 23.02.2021, у потерпілого ОСОБА_7 виявлено суцільний крововилив на нижньому повіці лівого ока, в скроневій ділянці зліва з крововиливом на нижньому та верхньому повіці лівого ока, в скроневій ділянці зліва з крововиливом видиму склеру ока.
Два крововиливи в тім`яній ділянці зліва та справа. Крововиливи виникли від дії тупого (тупих) предмета (предметів) як з обмеженою та і з необмеженою контактуючою поверхнею. Ці тілесні ушкодження виникли в час, вказаний потерпілим. Крововиливи відносяться до легких тілесних ушкоджень. Крововиливи утворилися від удару (ударів) руками, ногами чи іншими предметами. Виключається вірогідність утворенні їх внаслідок падіння з положення стоячи та ударі об тверду поверхню. Потерпілий знаходився обличчям до травмуючого предмета в момент спричинення крововиливів.

Отже, доводи обвинуваченого про недоведеність його вини, спростовуються дослідженими в суді першої інстанції доказами, зокрема, показаннями потерпілого, свідків, висновком судово-медичної експертизи, відеозаписами з камер відеоспостереження.

Хоча на відеозаписах з камер відеоспостереження не зафіксовано безпосередньо подію нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , про що апелянт зазначає в апеляційній скарзі, проте сукупність даних, зафіксованих на відеофайлах та з урахуванням показань потерпілого і свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , поза розумним сумнівом доводить факт спричинення обвинуваченим ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень та висловлювання погроз, в тому числі вбивством. Підстав не довіряти вказаним показанням потерпілого та свідків, у суду немає.

Що стосується доводів апелянта про те, що висновок судово-медичної експертизи, на його думку, не доводять його вини, то ці доводи не є слушними. Зазначеним висновком встановлено, що потерпілому були спричинені легкі тілесні ушкодження за обставин, про які зазначив потерпілий. При цьому, доводи потерпілого про механізм заподіяння йому тілесних ушкоджень узгоджуються з даними зазначеного висновку щодо характеру цих ушкоджень

Суд не приймає до уваги позицію сторони захисту щодо відсутності ознак об`єктивної сторони у складі кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.129 КК України, за якою обвинувачується ОСОБА_5 . Суд прийшов до таких висновків, виходячи із такого.

Зі змісту ст.129 КК України, обов`язковою ознакою складу злочину є реальність підстав побоюватися здійснення погрози вбивством. Така реальність встановлюється судом у кожному окремому випадку, виходячи з конкретних обставин справи. При визначенні реальності погрози вбивством слід враховувати як суб`єктивні так і об`єктивні критерії, зокрема, з`ясування форми, характеру, місця, часу, обстановки її встановлення, особу винного, характер попередніх відносин між винним і потерпілим.
В даному випадку, судом встановлено на підставі пояснень потерпілого, що мала місце реальність погрози, з чітко визначеним характером, саме вбивством останньому зі сторони обвинуваченого, оскільки, спричиняючи потерпілому тілесні ушкодження, обвинувачений висловив погрози вбивством. За такого, є слушними доводи потерпілого, що висловлені погрози вбивством були сприйняті ним реально, потерпілий мав підстави побоюватися її виконання.

Доводи апелянта, що допитані в судовому засіданні потерпілий та свідки давали суперечливі показання, які не відповідають обставинам справи та не доводять його вини, є також неспроможними.

Усі наведені докази узгоджуються між собою, протиріч не мають, та доводять вину обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч.1 ст. 129 КК України.

Суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив докази, надав їм належну оцінку. Суд вважає, що вирок є законним та обґрунтованим та не вбачає підстав для його скасування, про що просить апелянт. Тому, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 424, 425, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 липня 2021 року щодо ОСОБА_5 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3