Справа № 734/3391/21 Головуючий у І інстанції
Провадження № 11-сс/4823/459/21
Категорія - Доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

дізнавача ОСОБА_6 ,

представника ПП «Промінь К» - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали провадження за апеляційною скаргою представника ПП «Промінь К» адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Козелецького районного суду Чернігівської області від 26 жовтня 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання т.в.о. начальника СД відділення поліції № 1 Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_6 про накладення арешту на майно.

Накладено арешт на тимчасово вилучене майно на навантажувач телескопічний, реєстраційний номер 22348СВ, марки MERLO P 34.7, 2007 року випуску, заводський № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , потужністю двигуна 3200 см. куб, що згідно свідоцтва про реєстрацію машини Серії НОМЕР_3 , виданого ДІСГ в Чернігівській області від 11 серпня 2014 року, належить ДП «Лугове» (код 37792325, адреса с. Олбин, вул. Прокопа Гацька, б. 14 Козелецького (Чернігівського) району Чернігівської області), та перебуває у користуванні ПП «Промінь К» (код 38049090, адреса с. Савин, вул. Космонавтів, б. 36 Козелецького (Чернігівського) району Чернігівської області), відповідно до договору купівлі-продажу № 04 від 05 листопада 2019 року, з метою збереження речового доказу, з тимчасовим позбавленням права ДП «Лугове» і ПП «Промінь К» на відчуження, розпорядження і користування вказаним майном.

Залишено тимчасово вилучене майно - навантажувач телескопічний, реєстраційний номер 22348 СВ, марки «MERLO P 34.7», 2007 року випуску, заводський № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , як речовий доказ у кримінальному провадженні, для зберігання на майданчику тимчасового тримання відділення поліції № 1 Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області (смт. Козелець, вул. Родини Богомольців, б. 16 Чернігівської області).

Мотивуючи рішення, слідчий суддя зазначив, що на час судового розгляду вказаного клопотання є достатньо підстав вважати, що майно, на яке дізнавач просить накласти арешт, відповідає критеріям, визначеним правовими нормами ст. 98 КПК України і з метою забезпечення збереження речового доказу необхідно накласти арешт на тимчасово вилучене майно на навантажувач телескопічний.

На зазначену ухвалу слідчого судді адвокатом ОСОБА_8 в інтересах ПП «Промінь К» була подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати її та постановити нову, якою навантажувач телескопічний передати вказаному підприємству з тимчасовим позбавленням права на відчуження та розпорядження вказаним транспортним засобом та з позбавленням права ДП «Лугове» на відчуження, розпорядження і користування навантажувачем телескопічним. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді грубо порушує права законного володільця транспортного засобу ПП «Промінь К», оскільки підприємство придбало у 2019 році навантажувач у ДП «Лугове» та повністю розрахувалося по договору купівлі-продажу і з вказаного часу навантажувач знаходився у ПП «Промінь К». Апелянт вказує, що позовних заяв про розірвання договору ДП «Лугове» не подавало і не надсилало майнових претензій.

Заслухавши доповідача, пояснення ПП «Промінь К» адвоката ОСОБА_7 , який просив задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Положенням ч.1 ст.131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього кодексу.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000345, слідчий суддя, виходив з наявності передбачених ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на вказане майно, з метою забезпечення його збереження.

З таким висновком слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

За ч. 2 цієї ж статті, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Згідно ч. 2 ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

З урахуванням цього, слідчий суддя встановив належні правові підстави, передбачені ч.ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання дізнавача та накладення арешту на майно, що відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Наведені дізнавачем у клопотанні про арешт майна підстави, у зв`язку з якими майно відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, не може бути визнано достатнім для висновку, що це майно є речовим доказом, оскільки, згідно положень ст. 171 КПК України, наведені у клопотанні обставини мають бути доведені доказами, доданими до клопотання, тоді як саме клопотання не є доказом будь-яких обставин.

Як вбачається з матеріалів провадження, метою накладення арешту у даному кримінальному провадженні є забезпечення збереження речових доказів.

Таким чином, відповідно до матеріалів провадження, дізнавач, звернувшись до слідчого судді з клопотанням про арешт майна з метою забезпечити збереження його як речового доказу, долучив до матеріалів провадження постанову дізнавача про визнання майна речовими доказами згідно якої майно, на яке він просить накласти арешт, визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні, шляхом винесення про це постанови, в якій зазначено підстави для визнання майна речовим доказом, з огляду на положення ст. 98 КПК України.

Слід зазначити, що, всупереч доводам апеляційних скарг, на цьому етапі кримінального провадження невжиття даних заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна може призвести до його відчуження, пошкодження, знищення, перетворення, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, стороною захисту не надано та колегією суддів не встановлено.

Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170 173 КПК України, наклав арешт на майно зазначене у клопотанні дізнавача, з метою забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому посилання апелянта на незаконність арешту, не знайшли свого підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

За таких обставин, ухвала слідчого судді відповідно до вимог ст. 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою.

Враховуючи встановлені обставини та відповідні їм правовідносини, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ПП «Промінь К» адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Козелецького районного суду Чернігівської області від 26 жовтня 2021 року, якою задоволено клопотання т.в.о. начальника СД відділення поліції № 1 Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_6 про накладення арешту на майно і накладено арешт на навантажувач телескопічний, реєстраційний номер 22348СВ без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3