У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2022 р. м. Кобеляки

Кобеляцький районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_2 ,

потерпілого ОСОБА_3 та його представника адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_6 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Кобеляки клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000131 від 09.05.2021 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 Кримінального кодексу України,

Встановив:

У провадженні Кобеляцького районного суду Полтавської області перебуває кримінальне провадження № 0000131 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України.

У підготовчому судовому засіданні 26.01.2022 прокурором ОСОБА_2 заявлене клопотання про обрання щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави.

Клопотання обґрунтоване тим, що слідчим СВ відділення поліції № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області 09.05.2021 внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000131 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

У вказаному кримінальному провадженні 22.09.2021 повідомлено про підозру ОСОБА_5 , а 18.11.2021 направлено до Кобеляцького районного суду Полтавської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000131 від 09.05.2021 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Прокурор зазначає, що в ході досудового розслідування встановлено, що 09.05.2021, близько 01 год. 30 хв., поблизу АЗС «WOG», у м. Кобеляки, по вул. Дніпровській, 11, у ОСОБА_3 та ОСОБА_8 виник конфлікт зі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , який, в подальшому, переріс у бійку, у яку втрутилися невстановлені досудовим розслідуванням особи.

Під час цієї бійки, близько 01 год. 35 хв., ОСОБА_5 , перебуваючи поблизу зазначеної АЗС «WOG», реалізуючи свій раптово виниклий умисел, спрямований на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_3 , тримаючи у правій руці пневмострільну зброю, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, направив її у бік ОСОБА_3 та почав рухатися в його напрямку на зближення. Підійшовши до ОСОБА_3 на відстань близько 2 метрів, здійснив два постріли із пневмострільної зброї в останнього, тим самим спричинив йому тілесні ушкодження, у вигляді поранення живота.

Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи № 96 від 13.09.2021 у ОСОБА_3 виявлено два поранення живота, які утворилися від дії тупих предметів, якими могли бути кулі при пострілах та які не проникають в черевну порожнину.

У випадку одного з поранень має місце контузійна дія кулі з травматизацією сальника, що призвело до розвитку внутрішньочеревної кровотечі. Поранення живота, яке розміщується ближче до білої лінії живота і не проникає у черевну порожнину, але призвело до травматизації сальника з внутрішньочеревною кровотечею, кваліфікується як тяжкі тілесні ушкодження по критерію небезпеки для життя.

Непроникаюче поранення м`яких тканин живота, яке розміщене лівіше за попереднє, відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Прокурор у клопотанні вказував, що таким чином ОСОБА_5 , за вчинення умисних протиправних дій, які виразилися в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя потерпілого ОСОБА_3 в момент заподіяння, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

На обґрунтування заявлених ризиків прокурор зазначав, що відповідно до ухвали слідчого судді Кобеляцького районного суду Полтавської області від 25.08.2021 підозрюваному ОСОБА_5 було продовжено до 29.09.2021 строк дії обраного 02.07.2021 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

При виїзді 22.09.2021 слідчого за місцем проживання ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 підозрюваному було повідомлено про необхідність з`явлення до слідчого 24.09.2021. 27.09.2021, 28.09.2021 та 29.09.2021 для проведення слідчих та процесуальних дій у кримінальному провадженні №0000131. Додатково, цього ж дня слідчим скеровано повістки на поштові адреси захисника і підозрюваного, а також на електронну адресу захисника. Однак, ігноруючи вимоги вказаних повідомлень, підозрюваний разом зі своїм захисником 24.09.2021 з`явилися до відділення поліції № 2 (про що наявний запис у Книзі запрошених та доставлених до відділення поліції осіб), подали документи до канцелярії, та водночас не з`явилися до слідчого, мотивуючи свої дії оскарженням до суду повідомлення про підозру ОСОБА_5 .

На виклики слідчого на 27.09.2021, 28.09.2021 та 29.09.2021 ні підозрюваний, ні його захисник не з`явилися та не повідомили слідчого про причини неявки.

Прокурор вважає, що таким чином, нехтуючи обраним та діючим запобіжним заходом у виді домашнього арешту, ОСОБА_5 , грубо порушуючи п. 1 ч. 7 ст. 42 КІІК України ухилився від явки за викликом до слідчого та заздалегідь не повідомив слідчого чи прокурора про неможливість прибуття у визначений строк.

Також прокурор вказував, що з метою вручення ухвали слідчого судді Кобеляцького районного суду Полтавської області від 02.11.2021 (справа № 532/1727/21, провадження № 1- кс/532/561/2021), якою встановлені строки стороні захисту для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, співробітниками ВП №2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області було здійснено виїзд за усіма трьома відомими адресами проживання підозрюваного ОСОБА_5 , однак він за цими адресами був відсутній.

З метою виклику підозрюваного та його захисника до слідчого СВ відділення поліції №2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області слідчим на кожен робочий день з 10.11.2021 по 17.11.2021 включно скеровано відповідні повістки. Також повістки для передання залишено у конторах комунальних підприємств та ЦНАП за адресою проживання підозрюваного.

За жодною із цих повісток ні підозрюваний, ні захисник до органу досудового розслідування не з`явилися та про причину своєї неявки ні прокурора ні слідчого не повідомили.

Також, з метою вручення обвинувального акту, реєстру матеріалів досудового розслідування та примірника цивільного позову прокурором скеровано повістки захиснику (у тому числі на електронну адресу) та підозрюваному ОСОБА_5 про їх виклик 18.11.2021 до Кобеляцького відділу Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області, однак у визначену дату підозрюваний і захисник до органу прокуратури не з`явилися та про причину своєї неявки ні прокурора, ні слідчого не повідомили.

Для вручення обвинувального акту, реєстру матеріалів досудового розслідування та примірника цивільного позову прокурором здійснено виїзди за відомими адресами проживання ОСОБА_5 , однак за кожною з адрес підозрюваний був відсутній.

З огляду на зазначене, прокурор вважав, що наразі наявні підстави для обрання щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу.

Оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання на строк від 5 до 8 років позбавлення волі, тому відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, до нього може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Оскільки ОСОБА_5 може переховуватися від суду через можливість призначення йому покарання у виді позбавлення волі у межах зазначених строків, може впливати на потерпілого та свідків, може вчинити інші кримінальні правопорушення, а інші більш м`які запобіжні заходи на думку прокурора не можливо застосувати, прокурор прохає обрати щодо обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під варто на 60 днів без визначення розміру застави.

Потерпілий ОСОБА_3 та його представник, адвокат ОСОБА_4 , підтримали позицію прокурора та прохали задовольнити клопотання.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні власної думки щодо клопотання не висловив.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 прохав суд відмовити у задоволенні клопотання, вважаючи його безпідставним, звертаючи увагу на те, що дія попереднього запобіжного заходу у виді домашнього арешту сплинула 29.09.2021, а із цим клопотанням прокурор звернувся лише 26.01.2022, тобто, більш як через три місяці, упродовж яких ОСОБА_5 щоразу з`являвся на виклики до суду в підготовче засідання.

Захисник зазначав, що додані до клопотання матеріали не доводять існування ризиків та обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення. При цьому посилався на невідповідності у доданих прокурором до клопотання доказах причетності ОСОБА_5 до злочину.

Також вказував, що стороною захисту дійсно отримувалися зазначені прокурором виклики, однак на той час вони скористалися правом на оскарження процесуальних дій та рішень, а тому вважав відсутніми підстави вважати, що ОСОБА_5 були порушені його процесуальні зобов`язання.

Водночас захисник зауважував, що ОСОБА_5 має малолітню дитину та проживає у цивільному шлюбі з її матір`ю, має постійну роботу, умови обраного щодо нього попереднього запобіжного заходу у виді домашнього арешту, строк дії якого сплив 29.09.2021, ОСОБА_5 не порушував, а будь-які додаткові обов`язки на нього цією ухвалою слідчого судді не покладалися. При цьому захисник вказував, що прокурором не надано жодного доказу для характеристики обвинуваченого.

Заслухавши думку та пояснення учасників судового провадження, перевіривши доводи клопотання прокурора та зазначені прокурором і захисником докази, суд робить такі висновки.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

ЄСПЛ неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення в справі «Панченко проти Росії»).

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. Рішенням у справі «Белевицький проти Росії» обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи ЄСППЛ визнав порушенням п.4 ст.5 Конвенції.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Виходячи з положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Харченко проти України» та «Лабіта проти Італії», обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання про те, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися у кожній справі з урахуванням конкретних обставин.

У рішенні ЄСПЛ «Боротюк проти України» від 16.12.2010 року констатовано порушення вимог п. 3 ст. 5 Конвенції, оскільки національні суди продовжували тримання під вартою, посилаючись в основному на тяжкість вчиненого злочину, та використовували стереотипні формулювання без розгляду конкретних обставин справи.

Відповідно до рішення у справі «Пічугін проти України» від 23.10.2012 року, ЄСПЛ констатував порушення Конвенції через невмотивованість у рішення суду продовження існування ризиків втечі обвинуваченого і чи виправдовують вони позбавлення волі протягом усього часу кримінального провадження.

У справах «Цигоній проти України» від 24.11.11 року, «Третьяков проти України» від 29.09.2011 року, «Дейнеко проти України» від 21.05.2019 року ЄСПЛ констатував порушення Україною п. 3 ст. 5 Конвенції у зв`язку з тим, що рішення суду про продовження строку тримання під вартою не містило належних і достатніх підстав для такого тривалого тримання та національні суди не розглянули жодних альтернативних запобіжних заходів.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Ходорковський проти Росії», зазначається, що арешт буде прийнятним в світлі положень Конвенції тільки, якщо «обов`язок, передбачений законом» не може бути виконано більш м`якими засобами. Принцип пропорційності передбачає необхідність встановлення рівноваги між важливістю забезпечити негайне виконання зобов`язання та важливістю права на свободу в демократичному суспільстві (рішення ЄСПЛ Сааді проти Сполученого Королівства).

Таким чином, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, вказані в статті 178 КПК України.

Зокрема, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно провести оцінку в сукупності таких обставин як вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

На підтвердження обґрунтованості підозри прокурором зазначено і надано протокол огляду місця події; протокол додаткового допиту потерпілого ОСОБА_3 та протокол пред`явлення осіб для впізнання потерпілому ОСОБА_3 ; протокол слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_3 ; протокол допиту свідка ОСОБА_8 та протокол слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_8 ; протоколом пред`явлення осіб для впізнання свідку ОСОБА_8 ; протокол перегляду відеозапису з камер відеоспостереження АЗС «WOG»; висновок судово-медичного експерта № 200 від 02.06.2021; висновок комісійної судово-медичної експертизи № 96 від 13.09.2021.

Суд вважає, що таким чином, прокурором зазначено і додано до клопотання про обрання запобіжного заходу докази, на підставі яких можуть бути зроблені обґрунтовані припущення про можливість причетності ОСОБА_5 до кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України.

Надані суду захисником для огляду та врахування при прийнятті цього рішення документи (у тому числі, копії повісток про виклик до слідчого, повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри, копія повідомлення про поважність причин неприбуття на виклик, копії клопотань і скарг обвинуваченого (захисника) та ухвал слідчих суддів, копії постанов слідчих, копії заяви ОСОБА_3 про заборону розголошувати відомості, що містять лікарську таємницю, і протоколу допиту потерпілого від 09.05.2021, відповідь на запити захисника до Кобеляцького районного суду щодо надходження клопотань та до закладу охорони здоров`я про місцезнаходження медичної документації) не спростовують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 вищезазначеного кримінального правопорушення.

Обвинувачений користується презумпцією невинуватості й обставини, викладені прокурором щодо його провини й правильність кваліфікації дій, а так само й обставини, зазначені захисником щодо відсутності вини обвинуваченого й порушення у ході досудового розслідування, підлягають доведенню в установленому законом порядку під час судового розгляду кримінального провадження по суті, тобто, не у підготовчому судовому засіданні.

З огляду на це суд не надає оцінку наданим доказам з точки зору їх належності й достатності щодо доведення вини ОСОБА_5 , а також не приймає доводи захисника щодо суперечливості чи помилковості їхнього змісту, оскільки суд не наділений повноваженнями на цій стадії судового провадження робити відповідні висновки щодо змісту та повноти зазначених доказів як доказів вини обвинуваченого.

Разом з тим, суд зауважує, що саме наявність достатніх, на думку сторони обвинувачення, доказів вини особи є обов`язковою передумовою для складання обвинувального акту, а тому факт звернення прокурора до суду з таким обвинувальним актом також є свідченням існування обґрунтованої підозри у вчиненні особою інкримінованого їй кримінального правопорушення.

При цьому слід наголосити, що «існування обґрунтованої підозри» є не визнанням вини особи у вчиненні протиправного діяння, а лише обставиною, яка свідчить про наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ця особа могла вчинити зазначений злочин.

Що стосується заявлених прокурором у клопотанні ризиків, суд зазначає таке.

Як уже згадувалося, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

З-поміж вказаних, прокурор зазначає про існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 ст. 177 КПК України, тобто: переховуватися від суду через можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років; впливати на потерпілого та свідків; вчинити інші кримінальні правопорушення.

Суд зазначає, що прокурором не подано до суду будь-яких документальних доказів наявності ризику вчинення ОСОБА_5 нових кримінальних правопорушень, а тому ризик, визначений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, не доведено.

У ході розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу потерпілий ОСОБА_3 стверджував, що після 09.05.2021 до нього зверталися ряд осіб, у тому числі батько обвинуваченого і його захисник, а також особа на прізвисько « ОСОБА_11 », які пропонували мирно вирішити справу чи змінити показання.

Будь-яких доводів, які б спростовували зазначені твердження, іншими учасниками судового провадження під час підготовчого судового засідання не було зазначено.

Хоча вказані потерпілим дії не були вчинені ОСОБА_5 особисто, наведені твердження слід взяти до уваги як такі, що свідчать про існування ймовірності вчинення обвинуваченим схожих чи аналогічних дій щодо потерпілого чи свідків, або ж вчинення відповідних дій іншими особами за зверненням ОСОБА_5 чи з метою допомогти йому, а тому ризик, визначений п.3 ч.1 ст. 177 КПК України видається обґрунтованим.

Також суд звертає увагу, що дійсно ухвалами слідчих суддів Кобеляцького районного суду від 02.07.2021 та від 25.08.2021 щодо ОСОБА_5 був застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час без покладення на нього будь-яких інших обов`язків.

Таким чином, слушними є доводи захисника про те, що відсутність обвинуваченого за адреса місця проживання у денний час та у дні поза межами дії запобіжного заходу не доводять ухилення ОСОБА_5 від зобов`язань і твердження прокурора про порушення умов відбування попереднього запобіжного заходу.

Разом з тим, обов`язок обвинуваченого прибути за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк заздалегідь повідомити про це зазначених осіб, прямо передбачений п.1 ч.7 ст. 42 КПК України та не залежить від додаткового покладення на нього такого обов`язку ухвалою слідчого судді чи суду про обрання запобіжного заходу.

При цьому, такий обов`язок також є самостійним стосовно до обов`язків підозрюваного, обвинуваченого виконувати обов`язки, покладені на нього рішенням про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, та підкорятися законним вимогам та розпорядженням слідчого, прокурора, слідчого судді, суду (п.2,3 ч.7 ст. 42 КПК України).

Право особи на оскарження процесуальних рішень чи дій чи на вчинення нею будь-якої іншої дії не спростовує обов`язку підозрюваного, обвинуваченого виконати вимоги п.1 ч.7 ст. 42 КПК України.

Матеріалами клопотання доведено і стороною захисту не було спростовано, що ОСОБА_5 неодноразово було допущено неприбуття за викликом до слідчого без повідомлення про це з мотивів відсутності підстав для його виклику та подачі клопотань і скарг, що не може бути визнано прийнятним та допустимим способом виконання цього обов`язку. Водночас, матеріалами клопотання також доведено вжиття слідчим, прокурором усіх доступних заходів до виклику ОСОБА_5 для вчинення окремих процесуальних дій (зокрема, такою дією є і відкриття матеріалів кримінального провадження), які, однак, не дали результату через об`єктивну неможливість встановити місце його перебування, що дійсно слід розцінювати як ухилення від слідства.

Тому, хоча ОСОБА_5 і не допускав випадків неприбуття на виклик до суду в підготовче судове засідання (яких було загалом три та які не були обтяжені усвідомленням реального існування можливості обрання щодо нього запобіжного заходу), з огляду на тяжкість покарання за ч.1 ст. 121 КК України, вказані вище міркування та наявність кількох повідомлених обвинуваченим місць свого проживання, можливість вчинення ОСОБА_5 дій, спрямованих на переховування від суду, слід вважати доведеною.

Таким чином, наразі існують ризики, передбачені пунктами 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України.

Прокурор у клопотанні не зазначав і відповідними доказами не підтверджував дані щодо особи обвинуваченого. Однак, суд враховує твердження захисника, які підтверджені відомостями з обвинувального акту, клопотання, ухвали слідчого судді та наданими захисником доказами (зокрема, довідкою ГО Садове товариство «Березка»), що обвинувачений раніше не судимий, проживає спільно з родиною і має на утриманні малолітню дитину півторарічного віку, що вказує на міцність його соціальних зв`язків, має постійне місце роботи. Також суд зауважує, що ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі все ж таки не перебуває, зареєстрований за одним місцем проживання, фактично проживає за іншою адресою та додатково має третє житло, що було ним особисто підтверджено у підготовчому судовому засіданні.

Таким чином, суд приходить до висновку, що хоча прокурором і доведено існування ризиків, передбачених законом, відсутні підстави вважати, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, щодо ОСОБА_5 є неможливим.

Частина 1 ст. 194 КПК України передбачає, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частина 4 цієї ж статті передбачає, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою (прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом; не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом; пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності; докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю) та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Оскільки на відміну від обставин, передбачених п.3 ч.1 ст. 194 КПК України, прокурором доведено існування обставини, передбачених пунктами 1 та 2, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід, аніж тримання під вартою.

Особисте зобов`язання є найм`якішим запобіжним заходом, тому, зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що запобіжний захід у виді особистого зобов`язання не зможе запобігти вищезазначеним ризикам.

Також відсутні підстави для застосування таких запобіжних заходів як застава (оскільки жодним з учасників судового провадження не було наведено обставин, які могли б дозволити суду дійти висновку, що такий запобіжний захід може бути виконаний ОСОБА_5 чи іншою особою та в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого) та особиста порука (оскільки у суду відсутні відомості про осіб, які могли б поручитися за ОСОБА_5 ).

Тому суд вважає за доцільне застосувати до обвинуваченого такий запобіжний захід як домашній арешт у нічний час, з 22 години до 06 години наступного дня за адресою його фактичного місця проживання, яка вказана у наданій захисником довідці, а враховуючи допущення обвинуваченим під час досудового слідства випадків невиконання покладених на нього законом обов`язків із надуманих підстав та зважаючи на необхідність усунути ймовірність вжиття заходів до впливу на потерпілих і свідків, з метою забезпечення дотримання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків доцільно буде покласти на нього обов`язки, передбачені пунктами 1, 3, 4 ч.5 ст. 194 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 176, 177, 178, 181, 183, 184, 194, 314 КПК України, суд,

Постановив:

Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу задовольнити частково.

Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту, заборонивши ОСОБА_5 залишати житло за адресою АДРЕСА_1 , в нічний час, з 22 години до 06 години ранку наступного дня, строком на 2 місяці до 26 березня 2022 року.

Зобов`язати ОСОБА_5 прибувати за кожною вимогою до суду.

Покласти на ОСОБА_5 обов`язок повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Зобов`язати ОСОБА_5 утримуватися від спілкування з потерпілим ОСОБА_3 та свідками ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_8 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_9 , ОСОБА_21 , ОСОБА_10 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 .

Строк дії ухвали до 26 березня 2022 року.

Копію ухвали вручити підозрюваному ОСОБА_5 негайно після її оголошення.

Копію ухвали передати для виконання та здійснення контролю за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_5 . Відділенню поліції №2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області.

На ухвалу судді, протягом п`яти днів з дня її проголошення, може бути подана апеляційна скарга.

Резолютивну частину ухвали проголошено 26 січня 2022 року.

Повний текст ухвали складено і проголошено 28 січня 2022 року.

Суддя