Провадження №11-кп/801/1156/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 жовтня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження №0000694 внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань від 29.03.2019, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 28 липня 2021 року по обвинуваченню
ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 28.02.2018 Вінницьким міським судом Вінницької області за ч.1 ст.186 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України,-

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.
Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 28 липня 2021 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 28.02.2018 та призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 1 (один) місяць.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 постановлено відраховувати з моменту приведення вироку до виконання.
Вирішено питання про заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна, процесуальних витрат та долю речових доказів.

Судом установлено, що ОСОБА_8 близько 23:30 год. 28.03.2019. незаконно проник через паркан на територію тролейбусного депо комунального підприємства «Вінницька транспортна компанія» за адресою: місто Вінниця, вулиця Магістратська, 98, яка охоронялася. На вказаній території ОСОБА_8 помітив тролейбуси, всередині яких знаходяться маршрутні бокові вказівники, які належать Комунальному підприємству «Вінницька транспортна компанія». В цей час у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме вищевказаних вказівників.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, повторно, таємно, шляхом вільного доступу, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій та настання негативних наслідків, ОСОБА_8 через при відчинені передні двері, натиснувши на них рукою, проник до салону тролейбуса №212, звідки взяв 8 маршрутних бокових вказівників, вартість яких згідно висновку експерта № 2826/19-21 від 22.04.2019 складає 343 гривень 36 копійок, та разом із ними намагався залишити місце події.
В подальшому під час залишення території тролейбусного депо ОСОБА_8 був помічений охоронником ОСОБА_9 , яка його затримала та доставила до приміщення контрольно-пропускного пункту тролейбусного депо.
Таким чином, ОСОБА_8 вчинив усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, проте, не зміг розпорядитися викраденим майном на власний розсуд, внаслідок чого попереджено заподіяння КП «Вінницька транспортна компанія» матеріальної шкоди на суму 343 гривні 36 копійок.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.
В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 ставиться питання про скасування вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 28.07.2021. та закриття провадження з підстав, передбачених п.п.1,2 ч.1 ст.284 КПК України.
Апеляційна скарга мотивована тим, що вирок суду є незаконним ухвалений з порушенням норм матеріального та процесуального права, судовий розгляд проведено неповно та не об`єктивно, при ухвалені вироку судом істотно порушені вимоги кримінального-процесуального закону, неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а призначене ОСОБА_8 покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вказує на те, що вартість викраденого майна є незначною, а при призначенні покарання суд не взяв до уваги дані про особу обвинуваченого, зокрема його психічний стан.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 підтримав доводи апеляційної скарги, з підстав викладених в ній та просив її задовольнити.
Обвинувачений ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про час та місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомив, що відповідно до ч.4 ст.405 КПК України не перешкоджає апеляційному розгляду.

Мотиви суду.
Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.
Як убачається з вироку, суд правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а доводи апеляційної скарги захисника не спростовують висновків суду.
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника в часині того, що кримінальне провадження мало б бути закрито з підстав, передбачених п.п.1-2 ч.1 ст. 284 КПК України, суд апеляційної інстанції зазначає.
Відповідно до п.п.1-2 ч.1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність події кримінального правопорушення, або відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Якщо обставини, передбачені пунктами 1,2 частини першої цієї статті, виявляються під час судового розгляду, суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок.
Проте, таких вищевказаних обставин, суд апеляційної інстанції не знаходить, натомість винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України (закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, поєднане з проникненням у сховище), є доведеною «поза розумним сумнівом», яка випливає із співвідношення достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків (доказів).
Зокрема, показами наданими в суді першої інстанції обвинуваченого ОСОБА_8 , який свою винуватість у вчиненні злочину визнав повністю, при обставинах викладених в обвинувальному акті, щиро розкаявся та пояснив, що він через паркан заліз на територію тролейбусного депо. На вказаній території він помітив тролейбуси та через при відчинені передні двері, проник до салону одного із тролейбусів, звідки взяв 8 маршрутних бокових вказівників. В подальшому під час залишення території тролейбусного депо його було помічено охоронником депо, яка його затримала та доставила до приміщення контрольно-пропускного пункту тролейбусного депо, після чого приїхали працівники поліції. Маршрутні вказівники хотів викрасти щоб здати їх в пункт прийому металобрухту. Просив суд суворо його не карати.
Показами свідка ОСОБА_9 , яка в судовому засіданні пояснила, що в 2019 році вона працювала охоронником в КП «Вінницька транспортна компанія». В березні 2019 року, точної дати вона не пам`ятає, оскільки пройшло багато часу, вона перебувала на своєму робочому місці та співробітник КП «Вінницька транспортна компанія», уходячи додому повідомив їй, що хтось ходить по території тролейбусного депо. Вона пішла перевірити та коли обходила територію їй на зустріч йшов хлопець з чимось в руках. Вона запитала в хлопця, що у нього в руках, він відповів, що вказівники які він взяв в одному із тролейбусів. Після цього, вона разом з хлопцем пройшли до приміщення контрольно-пропускного пункту тролейбусного депо, де і чекали працівників поліції, яких вона викликала. Вона впізнає обвинуваченого ОСОБА_8 як ту особу, що проникла на територію тролейбусного депо та намагалася викрасти маршрутні вказівники.
Крім того винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення також підтверджується:
- витягом з ЄРДР № 0000694;
-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 29.03.2019, згідно якого ОСОБА_9 просить прийняти міри до невідомої особи чоловічої статі, який 28.03.2019 близько 23 год. 30 хв. проник через паркан на територію Вінницького тролейбусного депо за адресою: м. Вінниця вул. Магістратська 98, звідки з одного із тролейбусів намагався вчинити крадіжку 8 металевих пластин, які вказують номер та напрямок руху;
-копією калькуляції вартості виготовлення маршрутного бокового вказівника № 228 від 29.03.2019;
-висновком судово-товарознавчої експертизи № 2826/19-21 від 22.04.2019 відповідно до якого, ринкова вартість наданих на дослідження восьми маршрутних бокових вказівника з громадського транспорту з урахуванням зносу, станом на 28.03.2019, складала 343,36 грн.
Сукупність приведених і оцінених доказів дають підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України (закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, поєднане з проникненням у сховище).
Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі кримінального правопорушення є доведеним (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Дж. Мюррей проти Сполученого Королівства" від 25 січня 1996 року).
Що стосується доводів апеляційної скарги в частині призначення обвинуваченому покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, які пом`якшують i обтяжують покарання.
Виходячи з положень ст. 65 КК України, а також роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди повинні суворо додержуватись вимог даної норми закону стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та iндивiдуалiзацiї покарання.
Крім цього, відповідно до роз`яснень п. п. 2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати, з-поміж іншого, i йога минуле, зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей (адміністративних стягнень).
При призначенні обвинуваченому покарання, суд дотримався вимог названого закону i роз`яснень постанови Пленуму та, вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання в повній мірі врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного i призначив ОСОБА_8 покарання, яке є достатнім для виправлення і перевиховання обвинуваченого.
Також необхідно зазначити, що Верховним Судом 01.02.18 у справі №634/609/15-к визначено поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка за визначенням охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК) визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Як убачається з вироку, при призначенні покарання суд врахував характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який вину свою визнав, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв у розкритті злочину, обставин, що відповідно до ст.67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 під час судового провадження не встановлено.
Проте, обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, що відноситься до категорії тяжких злочинів, являється особою виключно кримінальної спрямованості, раніше неодноразово засуджувався за вчинення умисних кримінальних правопорушень, до нього застосовувались різні міри покарання, як звільнення від відбування покарання з іспитовим строком так і штраф, однак ОСОБА_8 належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та продовжив злочинну діяльність, вчинивши новий злочин в період звільнення від відбування покарання з іспитовим строком.
З урахуванням таких даних про особу обвинуваченого, суд вірно дійшов висновку про призначення покарання в межах санкції ч.3 ст.185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, що є мінімальним покаранням встановленої санкцією частини статті, та остаточне покарання визначив на підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 1 (один) місяць, яке обвинувачений має відбути реально. За таких обставин призначене судом покарання повністю відповідає вимогам закону, є справедливим і достатнім для виправлення і перевиховання обвинуваченого.
За наведених обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни чи скасування судового рішення.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 28 липня 2021 року у кримінальному провадженні №0000694 внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань від 29.03.2019. по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України залишити без змін.
На ухвалу може бути подано касаційну скаргу до суду касаційної інстанції (Касаційного кримінального Суду в складі Верховного Суду) протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судове рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді: