Справа № 182/3616/21
Провадження № 1-кп/0182/885/2021
У Х В А Л А
Іменем України

09.09.2021 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Нікополь Дніпропетровської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000049 від 06.03.2021 відносно обвинувачених:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополь Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого до моменту затримання за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.289, ч.3 ст.185 Кримінального кодексу України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Нікополь Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого до моменту затримання за адресою: АДРЕСА_3 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 Кримінального кодексу України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (доставленого під ватою),

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7

в с т а н о в и в:
Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається та позиції учасників судового провадження
1.Прокурор ОСОБА_5 заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обраного щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , яке мотивував тим, що ризики передбачені ст.177 КПК України, які були враховані при обранні вказаного запобіжного заходу, не минули. На думку прокурора, існують ризики, що обвинувачений може: переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності за інкриміновані йому злочини; незаконно впливати на потерпілих та свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення аналогічне тому, у якому обвинувачується. Тому просить суд продовжити запобіжний захід відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою строком на два місяці із можливістю внесення застави.

2.Обвинувачений ОСОБА_4 заперечив проти задоволення заявленого клопотання та заявив клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_4 , за місцезнаходженням реабілітаційного центру «Пробудження», оскільки виправився та бажає повністю реабілітуватися і ніколи не вчиняти кримінальні правопорушення, зазначив що має родину, дружину яка в вересні місяці повинна народити, тому хоче змінитися.

3.Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 підтримала клопотання свого підзахисного та заперечила проти задоволення клопотання прокурора посилаючись на практику ЄСПЛ, наявність родини, дійсних змін на краще обвинуваченого та його бажання повністю змінити свій образ життя.

4.Обвинувачений ОСОБА_3 також заперечив проти задоволення клопотання прокурора.

5.Потерпіла ОСОБА_7 не заперечувала проти задоволення клопотання обвинуваченного.

6.Потерпілий ОСОБА_8 до суду не з`явився, подав до суду заяву про проведення судового засідання без його участі.

7.Потерпілий ОСОБА_9 , в судове засідання не з`явився, про час та місце був належним чином повідомлений, причини неявки суду не повідомив.

8.Прокурор проти задоволення заявленого стороною захисту клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт заперечив.

Оцінка та мотиви Суду
9.Заслухавши думки сторін кримінального провадження та перевіривши надані матеріали суд приходить до наступних висновків.

10.Рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою/продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ, що узгоджується з вимогами ч. 5 ст. 9 КПК України.

11.При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

12.Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

13.Суд вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

14.Як встановлено судом у кримінальному провадженні ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на підставі ухвали слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області, вказаний запобіжний захід неодноразово продовжувався.

15.Суд звертає увагу на те, що наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою має бути ретельно перевірено, існування ризиків негативної поведінки особи чітко наведені та проаналізовано питання щодо можливості застосування альтернативного запобіжного заходу.

16.При цьому слід зауважити на позиції Європейського Суду з прав людини, які згідно ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України є частиною національного законодавства, щодо підходу до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою як протягом досудового слідства, так і судового розгляду, яке ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, наступне рішення про продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави подальшого втручання в право особи на свободу (справа «Руденко проти України»).

17.В контексті п. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у п.60 рішення у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

18.Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинне носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

19.Національне законодавство у вигляді змісту положень ч. 3 ст. 199 КПК України і, зокрема ст.331 КПК України, накладають на суд обов`язок перевірити усі складові, з якими закон пов`язує вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

20.Так, в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, зазначено, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Сама по собі тяжкість кримінальних правопорушень не може бути підставою для тримання особи під вартою, що слідує із усталеної практики Європейського суду з прав людини (справа «Тодоров проти України»).

21.Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (справа «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватись в світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (справа «Бакчиєв проти Молдови»).

22.Ризик переховування обвинуваченого від суду поряд із наявністю місця реєстрації, проживання та соціальних зв`язків, що встановлено і органом досудового розслідування та судом, хоча і існує, однак є малоймовірним.

23.Також, не достатньо обґрунтованим, для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є ризик щодо незаконного впливу на потерпілих та свідків, оскільки такий незаконний вплив прокурором на думку суду не доведений і ґрунтується лише на декларативних заявах щодо можливості такої поведінки обвинуваченого та не зазначено у який спосіб можливий такий вплив, а відповідно до ст. 66 КПК України, потерпілі та свідки мають право на забезпечення їх безпеки, у передбачених законом випадках.

24.Таким чином, керуючись принципом верховенства права та враховуючи недоведеність прокурором продовження існування ризиків, які були враховані при обранні запобіжного заходу, суд вважає, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в даному кримінальному проваджені щодо обвинуваченого є не співмірним меті заходу.

25.У даному кримінальному провадженні, зваживши всі обставини у їх сукупності, в тому числі і відомості щодо особистості обвинуваченого ОСОБА_4 , наявності осіб, які можуть гарантувати та забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків, суд прийшов до висновку, що запобігти ризикам переховування, вчинення незаконного впливу на свідків, можливо шляхом застосування до останньої альтернативного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

26.При цьому, покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, в умовах здійснення нагляду з боку працівників поліції надасть додаткових гарантій дотримання обвинуваченим ОСОБА_4 належної процесуальної поведінки та покладеного обов`язку явки до суду.

27.Отже, клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу підлягає задоволенню, а в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою слід відмовити за відсутності достатніх підстав.

Керуючись статтями 181, 194, 331, 371, 372, 369, 392 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:
1.В задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого за ч.3 ст.185 КК України - відмовити.

2.Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу задовольнити.

3.Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід, застосувавши до нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, на строк не більш ніж на два місяці, до 06 листопада 2021 року включно.

4.Покласти на ОСОБА_4 на строк до 06 листопада 2021 року наступні обов`язки:

-прибувати до суду за першою вимогою;

-не відлучатися з місця фактичного проживання ( АДРЕСА_4 ), без дозволу суду.

5.Контроль за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_4 , який перебуває під домашнім арештом, покласти на процесуального керівника у даному кримінальному провадженні.

6.Виконання даної ухвали покласти на відділення Нікопольський РУП ГУНП в Дніпропетровській області за місцем проживання обвинуваченого.

7.Звільнити ОСОБА_4 з-під варти негайно в залі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено 10.09.2021.

Суддя: ОСОБА_1