Житомирський апеляційний суд
Справа №295/5108/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.539 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Житомирі судове провадження №295/5108/21 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 08 червня 2021 року,
В С Т А Н О В И В:
Цією ухвалою відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення.

Свої висновки суд першої інстанції мотивував тим, що з 2018 по жовтень 2020 засуджений характеризувався негативно, допустив 6 порушень режиму тримання, тільки з жовтня 2020 почав працювати та отримувати заохочення, тому стверджувати про виправлення ОСОБА_7 на підставі його поведінки та ставлення до праці передчасно.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та просить її скасувати, задовольнити його заяву про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. При цьому, зазначає, що на початку строку відбуття покарання допустився порушень його режиму, однак, зараз змінив свою поведінку на краще, працевлаштувався, порушень режиму не допускає, заохочується адміністрацією.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи засудженого ОСОБА_7 в підтримку апеляційних вимог, позицію прокурора, який просив оскаржену ухвалу залишити без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, а також ухвалу суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

З ухвали убачається, що приймаючи рішення про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення, суд першої інстанції діяв у відповідності до положень ст.81 КК України та ст.539 КПК України, відповідним чином мотивувавши свої висновки.

Відповідно до ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за умови, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, та після фактичного відбуття ним призначеної судом частини строку покарання, яка визначена у ч.3 ст.81 КК України.

Зі змісту вказаної норми випливає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання являє собою звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за наявності таких обов`язкових умов, як відбування покарання у виді позбавлення волі, доведення засудженим свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, фактичне відбуття встановленої законом частини призначеного покарання в залежності від класифікації злочину за ступенем тяжкості, формою вини та об`єктом суспільно-небезпечного посягання, наявності попередніх судимостей.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно- дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 року №2 умовно - дострокове звільнення від відбування покарання, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Аналізуючи дані про поведінку засудженого та ставлення його до праці за весь період відбування покарання, суд першої інстанції правильно зазначив, що засуджений ОСОБА_7 на теперішній час хоча і відбув певну частину призначеного судом покарання, однак не характеризується як особа, яка за весь час відбування покарання сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, що є обов`язковою підставою для умовно-дострокового звільнення.

З таким висновком суду погоджується й апеляційний суд та вважає, що вищенаведене свідчить про недостатню готовність засудженого до самокерованої правослухняної поведінки, а отже клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого наразі є передчасним.

Дослідженням матеріалів судового провадження №295/5108/21 встановлено (а.п.7), що ОСОБА_7 засуджений 30.05.2017 Корольовським райсудом м.Житомира за ст.185 ч.4, 186 ч.3, 187 ч.3, 70 ч.1 КК України до 9 років позбавлення волі. В силу ст.71 ч.1 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком від 27.12.2013 і остаточно призначено покарання 9 років 6 місяців позбавлення волі. Зараховано в строк час попереднього ув`язнення з 10.04.2015 по 30.05.2017 згідно ст.72 ч.5 КК України.

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 21.02.2018 вирок від 30.05.2017 змінений. На підставі ст.72 ч.5 КК України зараховано в строк час попереднього ув`язнення з 08 по 09.04.2015 та з 31.05.2017 по 21.02.2018 включно.

Початок строку - 08.04.2015, кінець строку - 24.11.2021.

Як вбачається з характеристики наданої ДУ «Житомирська ВК (№4)» (а.п.7-8), ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі з 14.04.2015. Під час тримання в Житомирській УВК (№8) характеризувався посередньо, режим тримання не порушував. Заохочень та стягнень не мав.

З 10.03.2018 відбуває покарання в Житомирській ВК (№4). За період відбування покарання, допустив шість порушень режиму тримання, за що шість разів був покараний начальником колонії, з них один раз був поміщений в ДІЗО. В подальшому під впливом соціально-виховних заходів, які проводилися з засудженим змінив свою поведінку в кращу сторону за що три рази був заохочений адміністрацією установи.

На даний час працевлаштований днювальним речової комори відділення, до виконання своїх обов`язків відноситься сумлінно, з бережливістю ставиться до робочого інвентарю, не потребує підвищеного контролю з боку адміністрації установи. З представниками адміністрації колонії поводить себе тактовно та ввічливо. Відповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, Дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, своєю поведінкою позитивно впливає на виховний процес інших засуджених. За характером, тихий, врівноважений, цілеспрямований. Приймає активну участь в роботі самодіяльних організації засуджених, являється членом ради колективу відділення, до покладених на нього обов`язків відноситься сумлінно. Утримує у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, завжди має охайний зовнішній вигляд. Приділяє увагу необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними не завжди належний догляд та використовує їх за призначенням. Підтримує стосунки з рідними та знайомими (1 побачення), отримує передачі (51 передача), відносини з ними добрі.

За вироком суду вину у скоєному злочині визнав. За вироком суду має позов в сумі 268347 грн. 69 коп., до Богунського відділу ДВС міста Житомира був направлений запит №5/4/15-2310 від 26.06.2018 року, але виконавчі листи до колонії не надходили.

На спільному засіданні комісій Житомирської виправної колонії (№4) та спостережної комісії при Житомирському міськвиконкомі 12.10.2018 року засудженому було відмовлено в застосуванні до нього ст. 82 КК України, так як він не став на шлях виправлення, та 26.07.2019 року відмовлено в застосуванні ст. 81 КК України, так як він не довів своє виправлення.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що факт того, що хоча засуджений ОСОБА_7 формально виконує свої прямі обов`язки, свідчить лише про те, що останній виконує їх на підставі закону, оскільки це є прямим обов`язком усіх засуджених, а умовно дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, визнання вини у скоєному злочині, і з огляду на це, такі дії засудженого не можна розцінювати як сумлінну поведінку та належне ставлення до праці, а тому, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_7 своїм відношенням до праці та поведінкою не довів своє виправлення та перевиховання і обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви останнього про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

При цьому, на думку апеляційного суду, наявність у засудженого низки заохочень 3-и заохочення за останнім місцем відбуття покарання, разом з цим в попередньому 6 стягнень (а.п.9), в тому числі, й поміщення в ДІЗО на 14 діб, в даному випадку, переконливо не доводять факт виправлення останнього, та наявність підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 .

Таким чином, аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 08 червня 2021 року, якою відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення, - без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді :