КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/389/2021 Категорія КК: ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України
Головуючий в суді 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Головуючий в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді-доповідача: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0008272 за апеляційною скаргою прокурора Київської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 на вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 09 червня 2020 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Іничкан, Усть-Майського р-ну, Якутської обл., РФ, громадянина України, з середньою технічною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
20.05.2010 року Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 2 ст.15 ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі;
13.03.2012 року Печерським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі;
22.11.2013 року Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки; на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 21.05.2014 року застосовано п. «г» ст.1 Закону України «Про амністію» від 08.04.2014 року та звільнено від подальшого відбування покарання;
03.02.2016 року Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень;
14.06.2017 року Оболонським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 1 року 3 місяців позбавлення волі. 12.10.2017 року Апеляційним судом м. Києва вирок Оболонського районного суду м. Києва від 14.06.2017 року змінено, ОСОБА_7 звільнено з-під варти в залі суду у зв`язку із фактичним відбуттям покарання.

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст.15, ч. 2 ст.185 КК України,

за участю прокурора: ОСОБА_8

обвинуваченого: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 09 червня 2020 року визнано ОСОБА_7 винним за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.
Згідно зі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вироком вирішено питання речових доказів.

Як зазначено у вироку, ОСОБА_7 , 21.08.2016 року, приблизно о 17:40 годині, перебуваючи в ТЦ «Океан Плаза», а саме в магазині «Тезеніс» за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, 176, умисно з корисливих мотивів вирішив таємно викрасти майно, яке перебуває у власності магазину «Тезеніс».
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , приблизно о 17:40 годині, перебуваючи в ТЦ «Океан Плаза», а саме в магазині «Тезеніс», переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв з прилавку дві жіночі майки «Tezenis» загальною вартістю 548 гривень 33 копійок. Після чого, впевнившись у тому, що ніхто зі сторонніх осіб за ним не спостерігає, поклав вказані майки до пакету, з яким зайшов до вище вказаного магазину.
Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , не розрахувавшись за раніше таємно викрадений ним товар, вийшов за межі касової зони, та переконавшись, що ніхто не замітив, як він викрав дві жіночі майки, покинув ТЦ «Океан Плаза», але злочинний умисел ним не був доведений до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки останнього затримали працівники поліції Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві.
ОСОБА_7 визнається винним за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, а саме у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна, вчиненому повторно.

Не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та погоджуючись із кваліфікацією злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурор Київської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненні кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України у виді арешту строком на 5 місяців.

Вважає, що вирок суду першої інстанції в повній мірі не відповідає вимогам ст.370 КПК України щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості.

В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає, у п. 3. ч. 2 п. 8, п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами, внесеними від 10.12.2004 р, від 12.06.2009р., від 06.11.2009 р. ) відповідно до яких, при визначення ступеня тяжкості вчиненого злочину «суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК) ( 2341-14 ), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, етап здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), проте на думку прокурора цих вимог закону судом першої інстанції належним чином дотримано не було, а саме, призначаючи покарання ОСОБА_7 у виді відбування покарання з випробуванням суд взагалі не навів переконливих доводів на підтвердження прийнятого рішення про можливість його виправлення без відбування покарання, а лише зазначив дані про його особу, який характеризується посередньо, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за злочини проти власності, даний злочин вчинив маючи не зняту та не погашену у встановлену законом порядку судимість, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, з 2001 року перебуває на обліку у лікаря нарколога.

Крім того, як вказує прокурор Київської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 суд при винесенні вироку суд не врахував, суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, оскільки застосовані до обвинуваченого ОСОБА_7 суворі заходи кримінальної відповідальності, а саме не одноразова ізоляція від суспільства за попередніми вироками судів його не стримали від вчинення нового злочину і він маючи не зняту та не погашену судимість на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, а вчинив інше кримінальне правопорушення.

В апеляційній скарзі прокурор зазначає, про те, що в ході судового розгляду кримінального провадження не було встановлено обставин, які б свідчили, що призначення обвинуваченому реального покарання було б явно не справедливим, а тому на її думку підстави для звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання відповідно до статті 75 КК України у суду були відсутні.

Розглянувши кримінальне провадження в межах апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а вирок суду першої інстанції слід залишити без змін з наступних підстав.

Фактичні обставини провадження, кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 та його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення ніким не оспорюється, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції у відповідності зі ст. 404 КПК України рішення суду першої інстанції в цій частині не перевіряє.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно вимог ст. 50, 65 КК України суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності зі ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_7 за вчинення злочину передбаченого ч. 2 ст.15, ч.2 ст.185 КК Україниі призначення йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України, вказані вимоги кримінального та кримінального процесуального закону дотримані.

Так, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, його відношення до вчиненого,матеріали, що його характеризують, те що обвинувачений за місцем проживання, характеризується позитивно, у лікаря психіатра на обліку не перебуває, в скоєному злочині щиро розкаявся, обґрунтовано прийшов до висновку про можливість його виправлення без відбування покарання та звільнення його від відбування покарання з іспитовим строком на максимальний термін, передбачений ст..75 КК України.

Крім того, дані обставини підтверджуються і тим, що після винесення вироку на протязі 1(одного) року, ОСОБА_7 не вчинив нового злочину, до адміністративної відповідальності не притягувався та в суді апеляційної інстанції при розгляді провадження пояснив, що працевлаштований з 2018 року по теперішній час на посаді електрика та має тяжкі хронічні захворювання, що підтверджується наданою в судовому засіданні довідкою КНП «Київська міська клінічна лікарня №5» від 29.07.2020 року, має міцні соціальні зв`язки , а тому всі ці обставини свідчать про те що його виправлення та попередження нових злочинів можливе без ізоляції обвинуваченого від суспільства.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 є незакінчений, ним не завдано матеріальної і моральної шкоди, що вказує на його меншу суспільну небезпечність, ніж закінчений злочин, та скоєний до повного відбуття покарання за інший злочин, з часу його скоєння пройшло більше п`яти років. При цьому апеляційна скарга не містить доводів, що звільнення обвинуваченого від відбування покарання з застосуванням трирічного іспитового строку є явно несправедливим.

Колегія суддів, зважаючи на конкретні обставини справи, з урахуванням вищезазначених фактів і даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 та його поведінку, як до та після вчинення злочину, погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість виправлення і перевиховання обвинуваченого без ізоляції його від суспільства із застосуванням ст. 75 КК України та звільненням останнього від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 3 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

На думку колегії суддів, звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням є обґрунтованим, а встановлений іспитовий строк буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним в подальшому нових злочинів.

А тому, доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність скасування вироку суду в частині призначення обвинуваченому покарання та незаконності звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75, 76 КК України є безпідставними, необґрунтованими та не відповідають вимогам кримінального та кримінального процесуального закону.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора Київської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, підстав для скасування вироку суду першої інстанції при апеляційному розгляді не встановлено, вирок суду першої інстанції є законним, вмотивованим та обґрунтованим, а тому його слід залишити без змін.
Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, залишити без задоволення, а вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 09 червня 2020 року у кримінальному провадженні №0008272 за обвинуваченням ОСОБА_7 ч. 2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України без змін.

Ухвала може бути оскаржена на протязі трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до Верховного суду.

Судді:

_________________ ________________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4