Справа № 357/8787/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.11.2021 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
учасників кримінального провадження:
малолітнього потерпілого ОСОБА_5 ,
законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біла Церква кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 липня 2021 року за №0001367 по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Біла Церква, Київської області, не одруженого, з середньо освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 296 КК України, -

У С Т А Н О В И В:

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_4 , 19 липня 2021 року о 19 год. 00 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння у дворі будинку АДРЕСА_2 прорив, усвідомлюючи, що знаходиться в громадському місці, підійшов до малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого умисно, із хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, нехтуючи існуючими у суспільстві правилами поведінки, моралі та добропристойності, розуміючи протиправність своїх дій та суспільно небезпечних наслідків, штовхнув малолітнього ОСОБА_5 , внаслідок чого той впав на землю, та, притиснувши рукою, почав душити останнього, внаслідок чого малолітній ОСОБА_5 отримав легке тілесне ушкодження у вигляді синця на передній поверхні шиї.

Таким чином, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.1 ст.296 КК України, без кваліфікуючих ознак, а саме у хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиція сторін та учасників кримінального провадження.

У судовому засіданні 24.09.2021 обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України визнав частково, оспорював кримінально-правову кваліфікацію, згодом в судовому засіданні 12.11.2021 року, після допиту малолітнього потерпілого, думку змінив, винуватість у вчиненні вказаного кримінального правопорушення повністю визнав, у вчиненому щиро покаявся, підтвердивши обставини, а саме час, місце, мотив та спосіб вчинення ним інкримінованого кримінального правопорушення, викладених в обвинувальному акті, які відповідають дійсності.

Законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_6 подала до суду клопотання, в якому просила розгляд кримінального провадження проводити без її участі та малолітнього потерпілого, обвинувачення підтримує в повному обсязі, покарання просила призначити у відповідності до чинного законодавства.

2.2. Обсяг доказів.

В судовому засіданні 24.09.2021 року судом було встановлено повний обсяг доказів, що підлягають дослідженню та порядок їх дослідження з врахуванням позиції обвинуваченого щодо винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, який був змінений в судовому засіданні 12.11.2021 року за клопотання обвинуваченого виходячи з наступного.

Судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст фактичних обставин, встановлених в обвинувальному акті.

Судом було поставлено на обговорення питання щодо доцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Судом роз`яснено обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави уважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнанні ним у судовому засіданні обставини.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, врахувавши, що обвинувачений ОСОБА_4 не оспорює фактичні обставини справи, і як встановлено судом, правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь які сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження інших доказів по справі, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , дослідженням письмових матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

2.3. Показання обвинуваченого та малолітнього потерпілого.

Обвинувачений ОСОБА_4 надав покази, відповідно до яких 19.07.2021 року приблизно о 19 год. 00 хв. перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись поблизу будинку АДРЕСА_2 прорив, йому здалось, що малолітній потерпілий звернувся до нього з образливою фразою, на що він вирішив останнього провчити, та підійшовши до потерпілого штовхнув його на землю, після чого почав придушувати рукою за шию, припинив душити після того, як хтось із людей його відтягнув. В той день випив близько 400 грамів горілки та пляшку пива. Вину свою визнає, щиро кається, кваліфікацію своїх дій не оспорює.

Малолітній потерпілий ОСОБА_5 в присутності законного представника ОСОБА_6 та психолога ОСОБА_7 надав покази, відповідно до яких 19.07.2021 року гуляючи з другом біля під`їзду власного будинку, до нього раптом підійшов невідомий чоловік, повалив його на землю (асфальт), після чого ліг на нього та почав душити правою рукою, орієнтовно 30 секунд, іншою рукою тримався за землю, при цьому вимагав якість гроші та запитував на кого він працює, після цього підбігли батьки, які його і відтягнули. Додатково зазначив, що хода цього чоловіка була хиткою.

2.4. Дослідження письмових матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

До матеріалів провадження надано документи, зокрема паспорт на ім`я ОСОБА_4 на підтвердження особи обвинуваченого, медичну довідка №1190 від 20.07.2021, згідно якої обвинувачений отримує медичну допомогу у лікаря-нарколога з приводу синдрому залежності від алкоголю з 2017 року, під наглядом у лікаря-психіатра не перебуває, висновок судово-психіатричного експерта №474 від 28.07.2021 року, згідно якого обвинувачений за своїм психічним станом міг і може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує, страждає на психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю (F 10.24 за МКХ-10), вимогу УІП ГУ НП в Київській області за вих.№23978 від 20.07.2021 про судимість обвинуваченого та вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.01.2020 року відносно обвинуваченого, який раніше не судимий, оскільки звільнений від відбування призначеного покарання на підставі положень п. «е» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», а також висновок практичного психолога щодо перебування в центрі соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода» ОСОБА_5 від 30.08.2021 року (а.п. 29).

3.Кваліфікація дій обвинуваченого судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Суд, допитавши обвинуваченого, малолітнього потерпілого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 , поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, без кваліфікуючих ознак, а саме у хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю.

4. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставини, що пом`якшують покарання, які передбачені положеннями ст.66 КК України, судом не встановлено.

Суд не визнає щире каяття обвинуваченого, як обставину, що пом`якшує його покарання, виходячи з наступного.

Так, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися у визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Проте, факт щирого каяття обвинуваченого не знайшов свого відображення ні в матеріалах кримінального провадження, ні під час судового розгляду, оскільки позиція останнього щодо визнання своєї провини змінювалась та не була єдиною під час досудового розслідування та судового розгляду вказаного кримінального провадження.

Інших обставин, що пом`якшують покарання із тих, які не визначені ст. 66 КК України, але б тією чи іншою мірою могли б впливали на пом`якшення покарання, суд не виявив.

Водночас, обставинами, що обтяжують покарання, згідно п.п.6,13 ч.1 ст. 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої особи та особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, оскільки вказана фактична обставина не оспорювалась обвинуваченим ОСОБА_4 .

5. Мотиви призначення покарання.

5.1. Позиції учасників провадження щодо покарання.

Прокурор зазначив, що у судовому засіданні достеменно встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, тому просить суд визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України та призначити йому покарання у виді арешту.

Обвинувачений ОСОБА_4 просив суд суворо не карати та дати шанс і можливість вилікуватись від алкогольної залежності.

5.2. Висновки суду щодо покарання.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст.65-67 КК України, роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», та враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання, як втручання держави в приватне життя особи, повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним, тобто несвавільним, пропорційним, тобто не становити надмірного тягаря для особи, виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до категорії кримінальних проступків відповідно до ст. 12 КК України та є кримінальним правопорушенням проти громадського порядку та моральності, особу винного, який раніше не судимий, його відношення до вчиненого, відсутність міцних соціальних зв`язків, зокрема сім`ї, утриманців, офіційного місця роботи, перебування на обліку у лікаря-нарколога з приводу синдрому залежності від алкоголю з 2017 року, той факт, що останній страждає на психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю (F 10.24 за МКХ-10), відсутність обставин, які пом`якшують покарання та наявність обставин, які обтяжують покарання, зокрема вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння та щодо малолітньої особи, яка змушена була проходити соціально-психологічну реабілітацію по причині перебування в стресі, пов`язаному з фізичним насиллям, а тому вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого не можливо без ізоляції від суспільства та призначає йому покарання у межах санкції частини 1 статті 296 КК України у виді арешту, оскільки суд дійшов висновку, що призначення такого покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

6. Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

Цивільний позов не заявлено.

7. Вирішення питання про долю речових доказів, процесуальних витрат, заходів забезпечення кримінального провадження, інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 будь-який захід забезпечення кримінального провадження не обирався та не застосовувався.

Речові докази, витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 12, 50, 65, 296 КК України, ст.ст.7, 100, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.296 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) місяців арешту.

Строк відбування покарання обчислювати з часу фактичного затримання ОСОБА_4 , після набрання вироком законної сили і звернення його до виконання.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обирати.

На вирок суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1