ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/328/19 Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/176/22 Доповідач: ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурорів - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинувачених - ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_13 , захисника адвоката ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_11 на вирок Жовтневого районного суду м.Харкова від 25 вересня 2020 року у відношенні ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та за апеляційними скаргами захисника адвоката ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_11 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 23 жовтня 2020 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця м.Люботин Харківської області,громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та доньку ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , офіційно непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України призначено йому покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі.
Початок строку відбування ОСОБА_11 покарання у виді обмеження волі рахується з моменту прибуття і постановки на облік у виправному центрі.
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м.Люботин Харківської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , приватного підприємця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України та за його вчинення призначено йому покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі.
Початок строку відбування ОСОБА_12 покарання у виді обмеження волі рахується з моменту прибуття і постановки на облік у виправному центрі.
Цивільний позов ОСОБА_13 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 солідарно на користь потерпілого ОСОБА_13 матеріальну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням у розмірі 1962 грн., моральну шкоду - 3000 грн., а всього 4962 (чотири тисячі дев`ятсот шістдесят дві) грн.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.10.2020 року у задоволенні письмових зауважень захисника ОСОБА_9 на журнал судового засідання від 18.09.2020 року під час судового розгляду у кримінальному провадженні № 0000267 від 03.02.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України відмовлено.
Згідно вироку ОСОБА_11 03.02.2018 приблизно о 08 годині , керуючи автомобілем «Daewoo Lanos», номерний знак НОМЕР_1 , їхав разом зі своїм братом, ОСОБА_12 , по пр. Л. Малої м. Харкова.
Саме в той час ОСОБА_11 та ОСОБА_12 помітили перед собою на автодорозі автомобіль «Opel», номерний знак НОМЕР_2 , під управлінням раніше їм незнайомого водія ОСОБА_13 , який, на їх думку, рухаючись у попутному напрямку, створював їм перешкоду щодо швидкісного руху.
Надалі ОСОБА_11 , перебуваючи за кермом свого автомобіля, бажаючи зупинити автомобіль «Opel», обігнав його та примусив здійснити зупинку, перегородивши автомобілем «Daewoo Lanos» шлях для подальшого руху, після чого обидва автомобілі зупинились на проїжджій частині, на зустрічній смузі руху, поблизу в`їзду на міст, неподалік від будівлі № 88 по пр. Л. Малої.
В подальшому у ОСОБА_11 ,без попередньої змови з ОСОБА_12 , виник злочинний умисел, спрямований на вчинення хуліганства, спрямованого на грубе порушення громадського порядку, поєднаного зі спричиненням тілесних ушкоджень ОСОБА_13 будь-якого ступеня тяжкості.
Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_11 спочатку вийшов зі свого автомобіля, підійшов до водійської двері автомобіля «Opel», відчинив її та, діючи зі злочинним умислом, безпричинно почав висловлюватися на адресу ОСОБА_13 ненормативною лексикою, а потім, проявляючи зневажливе ставлення до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, почав викрикувати погрози фізичною розправою щодо останнього, продовжуючи супроводжувати їх ненормативною лексикою. Надалі ОСОБА_11 , діючи одноособово, умисно, проявляючи особливу зухвалість, безпричинно наніс не менше п`яти ударів кулаками по обличчю ОСОБА_13 , спричинивши останньому тілесні ушкодження, та, завдавши побоїв.
В той же час ОСОБА_12 , оцінивши ситуацію, що склалася, перебуваючи поряд, в епіцентрі подій, бажаючи підтримати злочинні дії брата ОСОБА_11 , вирішив також приєднатись до останнього з метою вчинення хуліганства, поєднаного зі спричиненням тілесних ушкоджень раніше йому незнайомому ОСОБА_13 будь-якого ступеня тяжкості, а також пошкодження його автомобіля. При цьому ОСОБА_12 , проявляючи зневажливе ставлення до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, висловлюючись на адресу ОСОБА_13 ненормативною лексикою, діючи умисно, у групі зі своїм братом, проявляючи особливу зухвалість, застосовуючи фізичну силу, безпричинно декілька разів ударив його кулаками по голові. В результаті вказаного побиття потерпілий ОСОБА_13 зазнав фізичного болю. Потім ОСОБА_12 , продовжуючи свої злочинні дії, обійшов автомобіль «Opel», та, застосовуючи фізичну силу, наніс правою ногою удар по дзеркалу заднього виду вказаного автомобіля. Від отриманого удару дзеркало зазнало пошкоджень.
Після цього ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , досягнувши бажаного результату та злочинної мети, а саме побиття ОСОБА_13 в присутності ОСОБА_17 , очевидця вказаних подій, на правомірні зауваження якого вони на протязі здійсненного ними хуліганства не реагували, припинили свої протиправні хуліганські дії, які тривали більше 5 хвилин, та з місця скоєння злочину зникли.
В результаті хуліганства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , у групі спричинили потерпілому ОСОБА_18 побої. Крім того, ОСОБА_11 в ході хуліганства спричинив потерпілому ОСОБА_18 тілесні ушкодження, а саме: крововилив на слизовій оболонці верхньої губи по умовній серединній лінії; синець у лівій навколоочній ділянці, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що викликають незначні скороминущі наслідки тривалістю, що не перевищує 6 днів, що підтверджено висновком експерта ХОБСМЕ за № 1272-Ая/18 від 26.02.2018.
Крім того, в результаті хуліганства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, ОСОБА_12 пошкодив зовнішнє праве дзеркало заднього виду автомобіля «Daewoo Lanos», номерний знак НОМЕР_1 , чим завдав потерпілому ОСОБА_13 матеріальної шкоди на суму 1962 гривні, що підтверджено висновком судової авто-товарознавчої експертизи № 9736 від 11.06.2018.

На вказаний вирок суду обвинувачений ОСОБА_11 , захисник обвинуваченого ОСОБА_12 , потерпілий та прокурор у кримінальному провадженні подали апеляційні скарги. Крім того, обвинуваченим ОСОБА_11 та адвокатом ОСОБА_9 подані апеляційні скарги на ухвалу від 23.10.2020 року про виправлення описки.

Прокурор відмовився від поданої апеляційної скарги, про що надав до суду письмову заяву.

Обвинувачений ОСОБА_11 просить вирок суду скасувати та постановити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_11 у вчиненні злочину у зв`язку із відсутністю у його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.
Допитані потерпілий, свідок ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , обвинувачені надали показання про те, що ще за довго до зупинки транспортних засобів по проспекту Л.Малої виникли неприязні відносини між потерпілим і обвинуваченими на підгрунті чисельних порушень правил дорожнього руху з боку потерпілого під час яких відбулася словесна перепалка через відкриті пасажирські вікна потерпілого та обвинувачених. Транспортний засіб потерпілого двічі провокував аварійну ситуацію, не подав сигналу повороту при перестроюванні, після чого потерпілий здійснив різке гальмування перед обвинуваченими. Вказані події стали підставою для неприязних стосунків між потерпілим і обвинуваченими, що свідчить про відсутність мотиву явної неповаги до суспільства, відсутності свідків, це відбувалося зранку вихідного дня.
Суд не надав оцінки факту вручення обвинувального акту поза межами строків досудового розслідування, не застосував п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки ОСОБА_20 про підозру повідомлено 25.10.2018 року, обвинувальний акт вручено 09.01.2019 року, ОСОБА_12 про підозру повідомлено 05.11.2018 року, 14.01.2019 року вручено копію обвинувального акту. 16.01.2019 року Обвинувальний акт на правлений до суду.
Звертає увагу на повноваження слідчого СУ ГУНП в харківській області, оскільки місце події належить до Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області. Суду не надано постанови про зміну підслідності. Матеріали кримінального провадження слідчий СУ ГУНП в Харківській області отримав 19.09.2018 року, а 20.09.2018 року постановою створено слідчу групу.
Витяг з ЄРДР не містить слідчого СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_21 .
На запит адвоката про надання картки кримінального провадження інформації не надано. Таким чином слідчий ОСОБА_21 не набув повноважень у кримінальному провадженні.
Крім того, суд допустив суперечності вказуючи що спрямованість умислу ОСОБА_12 була на пошкодження транспортного засобу. Описуючи об`єктивну сторону суд вказав, що він обійшов ТЗ Опель та застосовуючи фізичну силу наніс удар ногою по дзеркалу заднього виду. Але в подальшому суд вказує, що ОСОБА_12 пошкодив праве дзеркало заднього виду автомобіля «Daewoo Lanos».
Суд вказав, що потерпілому спричинені побої, але висновок експерта не містить посилання на наявність побоїв.
Сторона обвинувачення не надала пошкодженого дзеркала, протоколу огляду транспортних засобів.
Суд не звернув уваги, що відповідно до висновку товарознавчої експертизи огляд транспортного засобу не проводився. Тобто висновком факт пошкодження транспортного засобу не встановлено.
Суд не дослідив докази, надані стороною захисту, а саме ухвалу слідчого судді від 09.01.2019 року, адвокатський запит від 08.09.2020 та відповідь на запит від 10.09.2020 року.
Суд залишив не розглянутим клопотання про зміну порядку дослідження доказів заявлене в судовому засіданні 18.09.2020 року.
03.12.2019 року потерпілий вказав, що жодних вимог до обвинувачених не має, вибачив їх, останні намагалися компенсувати вартість дзеркала, але між ними не досягнуто згоди.
Вказує заперечення на ухвалу від 05.04.2019 року, якою було відмовлено в задоволенні заяви про відвід судді ОСОБА_1 .
Наводить обставини щодо неоднакового ставлення суду до сторін.
Вказує заперечення на ухвалу від 06.03.2019 року про відмову в задоволенні клопотання про повернення обвинувального акту, оскільки в обвинувальному акті є суперечності.
Позовна заява потерпілого не відповідає вимогам ст. 175 КПК України, а тому повинна бути залишена без розгляду. Моральна шкода потерпілим не обгрунтована.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_12 просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п.п. 2, 10 ч. 1 ст. 284 КПК України. Просить дослідити журнали судових засідань, аудіо фіксацію від 03.12.2019 допит потерпілого, 10.02.2020 допит свідка, 03.09.2020, 18.09.2020, супровідний лист прокуратури, розписки про отримання обвинувальних актів, лист прокуратури від 10.09.2020, витяг з ЄРДР, ухвалу суду від 09.01.2019, 21.01.2019, клопотання про видачу в електронному вигляді копії технічного запису судового засідання та квитанція, які були подані через систему електронний суд, але не були долучені до справи.
Доводи апеляційної скарги є аналогічними апеляційній скарзі ОСОБА_11 .
Крім того, захисник доповнив апеляційні вимоги висловивши заперечення на ухвалу від 23.10.2020 року, якою було відмовлено у задоволенні письмових зауважень на журнал судового засідання від 18.09.2020 року, оскільки в судовому засіданні від 18.09.2019 року захисником було заявлено клопотання про зміну порядку дослідження доказів та про дослідження наданих документів, що не відображено. Суд відмовив у задоволенні зауважень, вказавши, що в журнал судового засідання не вносяться дослівні вислови сторін.
Але питання про дослівне відображення виступу захисника не ставилося, а ставилося питання про відображення процесуальної дії: усне клопотання про зміну порядку дослідження доказів.
Потерпілий в своїй апеляційній скарзі просить вирок суду в частині призначеного покарання, часткового задоволення моральної шкоди скасувати, постановити новий вирок яким обвинувачених визнати винними за ч. 2 ст. 296 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі 3 роки 6 місяців, задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, стягнути з обвинувачених матеріальну шкоду 1962 гривні та моральну 30 000 гривень.
Під час судових дебатів наполягав на призначенні суворого покарання, оскільки вину останні не визнали, спричинену шкоду не відшкодували, поводили себе зухвало під час судових засідань, вибачення від них не почув, а навпаки звинувачення. Призначене покарання є недостатнім для їх виправлення. Вважає, що судом не в повній мірі враховані душевні страждання.
В апеляційній скарзі на ухвалу від 23.10.2020 року про виправлення описки адвокат ОСОБА_9 просить вказану ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні заяви прокурора про виправлення описки.
Зазначає, що у судовому засіданні від 18.09.2020 року двічі підіймалось питання неконкретності висунутого обвинувачення щодо завданої шкоди транспортному засобу «Daewoo Lanos», номерний знак НОМЕР_1 , або ж транспортному засобу «Opel», номерний знак НОМЕР_2 . Прокурор жодного разу не ставила питання про наявність описки у обвинувальному акті, не зверталась до суду із зміненим обвинуваченням. Сторона захисту наголошувала, що це не є опискою з огляду на позицію прокурора, що підтверджується журналом судового засідання від 18.09.2020 року та відповідним аудіо записом судового засідання (а/с. 247-249)
Таким чином, прокурор у своїй заяві фактично поставив питання про зміну суті вироку Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.09.2020 року, та погіршення правового становища обвинуваченого, оскільки питання завдання шкоди «Daewoo Lanos», номерний знак НОМЕР_1 , або ж транспортному засобу «Opel», номерний знак НОМЕР_2 . фактично є предметом доказування пред`явленого обвинувачення, як наслідок наявності або відсутності складу злочину передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.
В апеляційній скарзі на ухвалу від 23.10.2020 року про виправлення описки обвинувачений ОСОБА_11 висуває такі ж вимоги та вказує аналогічні доводи.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинувачених та їх захисників, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно дост. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання адвоката ОСОБА_9 про дослідження письмових доказів та аудіозаписів судових засідань, про які просить захисник, оскільки такі вимоги не узгоджуються з положеннями ч. 3 ст. 404 КПК України. Документи, які були долучені захисником в судовому засіданні 18.09.2020 року, були додатками до клопотання про визнання доказів не допустимими, їх зміст був оголошений захисником, клопотання з додатками долучено до матеріалів справи та їм надана оцінка судом при вирішенні питання щодо допустимості доказів та щодо повноважень слідчого ОСОБА_21 .

Висновки суду щодо винуватості ОСОБА_11 та ОСОБА_11 суд обгрунтував показаннями потерпілого ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_22 , даними, які містяться в заяві потерпілого ОСОБА_13 від 03.02.2018р. до Новобаварського ВП ГУ НП в Харківській області про вчинення відносно нього невідомими особами хуліганських дій та завдання йому тілесних ушкоджень; -даними протоколу проведення слідчого експерименту від 22.02.2018р. та фото таблиці до нього, проведеного за участю потерпілого ОСОБА_13 , -даними висновку судово-медичної експертизи №1272-ая/18 від 26.02.2018р., -даними висновку авто товарознавчої експертизи №9736 від 11.06.2018р., згідно якого величина матеріального збитку, завданого злочином власнику автомобіля «Opel Astra», р.н. НОМЕР_2 , станом на момент пошкодження (03.02.2018р.) становить 1962 грн.; -даними з витягу НАІС АМТ (МВС) за №38097865 (а.с.49 к/п), згідно якого автомобіль «Daewoo Lanos», номерний знак НОМЕР_1 , належить ОСОБА_11 ; -даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 10.08.2018р., згідно якого потерпілий ОСОБА_13 серед пред`явлених йому для впізнання осіб впевнено впізнав особу під №3 як особу, яка 03.02.2018р. спричинила йому тілесні ушкодження, висловлювалася на його адресу нецензурною лайкою. Стороною захисту заперечується наявність мотиву явної неповаги до суспільства та інших ознак, характерних для злочину, передбаченого ст. 296 КК України. Однак апеляційний суд не погоджується з такими доводами, виходячи з наступного.
Безпосереднім об`єктом охорони, за ст.296 КК, є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також моральних-етичних засад, звичаїв, традицій та інших поза юридичних чинників, і полягає в дотриманні усталених правил співжиття. Кримінально каране хуліганство з об?єктивної сторони полягає в посяганні на ці охоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом.
Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо.
Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.
Хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства. Потерпілий в судовому засіданні пояснив, що у лютому 2018 року ,точну дату не пам`ятає, біля 8 год. ранку він їхав на автомобілі «Опель» НОМЕР_2 із своїм знайомим ОСОБА_23 по пр.Л.Малої м.Харкова ,з пр. Новобаварського , у бік Холодної гори. ОСОБА_23 сидів на передньому пасажирському сидінні . В районі зупинки «Мєховка», автомобіль «Део ланос», який рухався позаду, зрівнявся з його автомобілем, водій щось кричав йому у вікно нецензурно про порушення ним правил дорожнього руху, а потім розпочав створювати аварійну обстановку і виштовхувати його автомобіль на зустрічну полосу. Він, щоб уникнути зіткнення, був змушений перетнути подвійну суцільну смугу, виїхати на зустрічну смугу, розташовану на мосту і зупинитися біля бордюру. В цей час водій автомобіля «Део» теж зупинився поруч, перегородивши йому шлях. За кермом Део «Ланоса» був раніше незнайомий йому ОСОБА_24 , поруч із ним, на пасажирському сидінні-його брат ОСОБА_25 . Обидва вибігли зі свого автомобіля, почали висловлюватися на його адресу нецензурною лайкою,висловлювати погрози. Зайцев ОСОБА_26 відчинив водійські двері і намагався витягти його з салону автомобіля, а потім обвинувачені по черзі нанесли йому удари кулаками в обличчя та по голові, близько 4-5 ударів. У нього з носа пішла кров, він прикривав голову руками,тому не бачив хто саме і куди наносив удари. У нього не було можливості вийти з автомобіля,оскільки його автомобіль був заблокований. В подальшому ОСОБА_25 правою ногою розбив дзеркало заднього виду у його автомобіля. ОСОБА_23 робив обвинуваченим зауваження, однак не встиг вийти з автомобіля, оскільки після цього обвинувачені швидко сіли у свій автомобіль і уїхали. Конфлікт тривав біля 10 хвилин, у людному місці. Він ПДР не порушував,тому не може зазначити причину протиправної поведінки обвинувачених.
Свідок ОСОБА_23 , який був пасажиром в авто ОСОБА_13 пояснив, що по дорозі їх двічі обганяв автомобіль Део Ланос, в якому знаходилися раніше йому незнайомі брати ОСОБА_27 . Після того,як їх автомобіль виїхав на міст, автомобіль Ланос здійснив на дорозі маневр і «підрізав» їх автомобіль. ОСОБА_28 , намагаючись уникнути аварійної ситуації, був змушений виїхати на зустрічну смугу руху і зупинитися біля бордюру. Блокували двері їх автомобіля. Пам`ятає нецензурну лайку та погрози з боку обвинувачених на їх адресу. Потім обвинувачені підбігли до ОСОБА_28 ,відчинили водійські двері і по черзі нанесли йому численні удари в обличчя та голову, потім один з обвинувачених ногою розбив дзеркало заднього виду на їх автомобілі, разом сіли в свій автомобіль і уїхали. ОСОБА_28 не порушував ПДР . Внаслідок протиправних дій потерпілому були завдані тілесні ушкодження: була розбита губа, з носа йшла кров. Обвинувачені суду пояснили, що на дорозі, попереду них рухався автомобіль «Opel», який двічі створював аварійну обстановку ,через що він був змушений маневрувати та різко гальмувати. На його зауваження у бік пасажира «Opel» через відкрите скло автомобіля, пасажир відповів на його адресу нецензурною лайкою. Поведінка водія автомобіля «Opel», який неодноразово порушував Правила дорожнього руху та поводив себе неадекватно , його дуже знервувала і він вирішив перегородити рух вказаному автомобілю, «вижавши» їх на зустрічну полосу руху. Заблокувавши тим самим рух автомобіля,він вийшов із-за керма,підійшов до водійської двері автомобіля «Opel», де почав словесну суперечку із водієм ОСОБА_28 .
Колегія суддів приймає до уваги висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 03.07.2019 року по справі № 288/1158/16-к, відповідно до якої дії, що супроводжувалися погрозами вбивства, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, обумовлені особистими неприязними стосунками, підлягають кваліфікації за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом. Встановлено, що ОСОБА_11 , використовуючи незначний привід, бажаючи зупинити автомобіль «Opel», перебуваючи при цьому на проїжджій частині, вжив заходів, внаслідок яких потерпілий, щоб уникнути зіткнення, був змушений перетнути подвійну суцільну смугу, виїхати на зустрічну смугу, розташовану на мосту і зупинитися біля бордюру. Після цього ОСОБА_11 , перебуваючи за кермом автомобіля, перегородив шлях автомобілю «Opel», після чого висловлюватися на адресу ОСОБА_13 ненормативною лексикою, викрикував погрози, безпричинно наніс не менше п`яти ударів кулаками по обличчю ОСОБА_13 . При цьому ОСОБА_12 також висловлюючись на адресу ОСОБА_13 ненормативною лексикою, безпричинно декілька разів ударив його кулаками по голові, потім ОСОБА_12 , продовжуючи свої злочинні дії, обійшов автомобіль «Opel», та, застосовуючи фізичну силу, наніс правою ногою удар по дзеркалу заднього виду вказаного автомобіля. Після вказаних подій, які відбувалися в присутності пасажира ОСОБА_17 , обвинувачені з місця скоєння злочину зникли.
На переконання колегії суддів в даному конкретному випадку наявні всі необхідні складові кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, оскільки дії обвинувачених мали зухвалий характер, вчинені на зустрічній полосі руху, що свідчить про зневажливе ставлення до правил, до інших учасників дорожнього руху, з використанням незначного приводу.
Непідтвердженими є доводи сторони захисту про те, що задовго до зупинки транспортних засобів між водіями виникли неприязні відносини на підгрунті порушення правил дорожнього руху з боку потерпілого, що свідчить про відсутність мотиву. Потерпілий та обвинувачений раніше не були знайомі, докази на підтвердження того, що потерпілий дійсно порушив правила дорожнього руху відсутні. Крім того, останній пояснив, що у нього не було можливості вийти з автомобіля,оскільки його автомобіль був заблокований. Поведінка обвинувачених у будь-якому випадку на узгоджується із загальноприйнятими правилами у суспільстві. За встановлених обставин обвинувачені намагалися таким чином продемонструвати своє зверхнє ставлення до потерпілого.
Безпідставними є апеляційні доводи про порушення строків вручення та направлення обвинувального акту до суду.
Встановлено, що відомості до ЄРДР були внесені 03.02.2018 року.
Згідно вимог ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи. Вказані зміни, внесені до ст. 284 КПК України, не мають зворотньої дії в часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення, внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань після введення в дію цих змін - див. пункт 4 § 2 розділу 4 Закон, тобто після 15.03.2018 року. Таким чином, положення п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України не поширюються на дане кримінальне провадження.
Стороною захисту заперечуються висновки суду першої інстанції щодо повноважень слідчого СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_21 . Проте такі доводи не узгоджуються з нормами законодавства та встановленими обставинами.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що постановою заступника начальника ГУ начальника СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_29 від 20.09.2018 року прийнято рішення про створення слідчої групи у кримінальному провадженні № 0000267, до якої включено слідчого СВ Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області та слідчого СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_21 .
Відповідно до Положення про органи досудового розслідування Національної поліції України, затвердженого Наказом МВС України від 06.07.2017 року № 570, начальник слідчого управління є відповідальним за стан досудового розслідування в підпорядкованих органах Національної поліції України, організацію їх роботи, виконання покладених на них завдань. Начальник слідчого управління у разі необхідності відповідно до кримінального процесуального законодавства визначає слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а в разі здійснення досудового розслідування слідчою групою визначає старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих з числа працівників підпорядкованих слідчих відділів, відділень органів Національної поліції України, а також слідчого управління.
Таким чином, виходячи із повноважень начальника СУ, залучення до проведення досудового розслідування відділом поліції слідчого зі слідчого управління не є порушенням вимог законодавства. Крім того, група слідчих визначена у відповідності до КПК України процесуальним рішенням у формі постанови. Визначення у складі групи слідчих слідчого зі слідчого управління не є тотожним зміні підслідності кримінального провадження. Сторона захисту звертає увагу, що згідно супровідного листа вказане кримінальне провадження надійшло до СУ ГУНП в Харківській області 19.09.2018 року та на ньому вказано про його передачу слідчому ОСОБА_21 .
Резолюція на супровідному листі, яким матеріали кримінального провадження скеровані до СУ ГУНП в Харківській області, ще не наділяє слідчого процесуальними повноваженнями. Визначальним в даному випадку є саме прийняття процесуального рішення про створення слідчої групи, до складу якої включено слідчого ОСОБА_21 , а не інформація, вказана у витягу з ЄРДР. Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 04.10.2021 року по справі № 724/86/20 витяг з ЄРДР не є процесуальним рішенням, а отже не породжує правових наслідків щодо визначення групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування. Таким чином, проведення досудового розслідування слідчим СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_21 є законним. Крім того, жодних слідчих дій ним до 20.09.2018 року проведено не було, а тому вищенаведені доводи сторони захистує безпідставними.

Під час апеляційного розгляду захисниками усно було доповнено апеляційні доводи та зазначено про відсутність постанови про призначення у даному кримінальному провадженні слідчої ОСОБА_30 .

Колегія суддів відмічає, що протягом всього досудового розслідування, судового розгляду в суді першої інстанції та в судових засіданнях апеляційного суду до 15.02.2022 року ані обвинувачені, ані захисники не ставили під сумнів законність здійснення досудового розслідування слідчої ОСОБА_30 .

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що відомості до ЄРДР були внесені 03.02.2018 року. Відповідно до доручення від 08.02.2018 року заступником начальника начальником СВ Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_31 проведення досудового розслідування відповідно до вимог ст. 39, 214 КПК України було доручено слідчому ОСОБА_30 . Згідно вимог ст. 39, 214 КПК України керівник органу досудового розслідування уповноважений: визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою - визначати старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих.
Положення ст. 110 КПК України визначають, що процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнає це за необхідне.
В постанові від 04.10.2021 року по справі № 724/86/20 зазначено, що об`єднана палата в контексті застосування приписів ст. 110 КПК виходить з того, що зміст і значення процесуального рішення у формі постанови визначає не виключно його назва, а зміст, структура і обсяг викладеної у процесуальному рішенні інформації про визначення групи слідчих у кримінальному провадженні з огляду на приписи зазначеної статті кримінального процесуального закону. Враховуючи, що доручення містить необхідну інформацію, а саме зазначено час та місце його прийняття, дані про посадову особу, яка його прийняла, зміст прийнятого рішення, колегія суддів приходить до висновку про те, що вказаний документ є процесуальним рішенням, яке наділяє слідчу ОСОБА_30 повноваженнями слідчого в даному кримінальному провадженні. Відсутність в даному рішенні саме назви постанови не свідчить про його незаконність. Крім того, слід зауважити, що повноваження слідчої ОСОБА_30 у кримінальному провадженні додатково підтверджені постановою заступника начальника ГУ начальника СУ ГУНП в Харківській області від 20.09.2018 року, якою створено слідчу групу та слідчу ОСОБА_30 визначено старшою слідчої групи. Щодо доводів сторони захисту про не дослідження судом документів, які були надані в судовому засіданні 18.09.2020 року та нерозгляд клопотання про зміну порядку дослідження доказів, апеляційний суд відмічає наступне. При перевірці звукозапису судового засідання від 18.09.2020 року встановлено, що адвокат ОСОБА_9 заявив клопотання про зміну порядку дослідження доказів, оскільки бажає долучити клопотання про визнання доказів недопустимими з додатками. При цьому захисник озвучив зміст вказаного клопотання, а також документи, які долучає до зазначеного клопотання. З приводу клопотання захисника була заслухана думка прокурора, обвинувачених та прийнято рішення про долучення клопотання з додатками до матеріалів справи, оцінка яким буде надана судом в нарадчій кімнаті. Після чого судом з`ясовано чи будуть ще клопотання та на обговорення поставлено питання про можливість перейти до судових дебатів, на що сторони кримінального провадження, зокрема і адвокат ОСОБА_9 , не висловили заперечень та вказали, що більше клопотань немає.

За наведених обставин, враховуючи, що клопотання захисника з додатками стосувалося саме оцінки доказів з точки зору їх допустимості, що вирішується судом в нарадчій кімнаті, істотних порушень, на які вказує сторона захисту, не вбачається. Крім того, судом було дотримано раніше визначений порядок дослідження доказів та останніми допитано обвинувачених, після чого в судовому засіданні 03.09.2020 року за клопотанням захисника було оголошено перерву для підготовки адвокатом ОСОБА_9 клопотання про визнання доказів недопустимими та для підготовки до судових дебатів. Невідображення в журналі судового засідання від 18.09.2020 року клопотання адвоката про зміну порядку дослідження доказів не є тим порушенням, яке впливає на правильність прийнятого судом рішення. Як зазначено в ухвалі суду від 23.10.2020 року, якою відмовлено в задоволенні письмових зауважень захисника на журнал судового засідання, у вказаному журналі вказано про заявлення захисником клопотання про долучення документів та визнання доказів недопустимими, відображено думку інших учасників та рішення суду з цього питання. Хід судового засідання зафіксований також в аудіо форматі та збережений на компакт-диск. Таким чином, колегія суддів вважає безпідставними заперечення апелянтів щодо вказаної ухвали суду.

Сторона захисту вважає, що вирок суду містить суперечності при викладенні обставин кримінального правопорушення в частині марки автомобіля, на якому було пошкоджено дзеркало та щодо отриманих потерпілим ушкоджень, просить скасувати ухвалу суду від 23.10.2020 року про внесення уточнень до вироку.

З такими твердженнями не можливо погодитися, оскільки відповідно до встановлених судом обставин автомобілем «Daewoo Lanos», номерний знак НОМЕР_1 , керував ОСОБА_11 , автомобіль «Opel», номерний знак НОМЕР_2 , був під управлінням ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , продовжуючи свої злочинні дії, обійшов автомобіль «Opel», та, застосовуючи фізичну силу, наніс правою ногою удар по дзеркалу заднього виду вказаного автомобіля. Від отриманого удару дзеркало зазнало пошкоджень.
Як потерпілий так і свідок ОСОБА_23 стверджували, що ОСОБА_12 ногою розбив дзеркало заднього виду їх автомобіля, тобто «Opel», номерний знак НОМЕР_2 . Таким чином, посилання в мотивувальній частині вироку на те, що ОСОБА_12 пошкодив зовнішнє праве дзеркало заднього виду автомобіля «Daewoo Lanos», номерний знак НОМЕР_1 , є помилковим, оскільки судом фактично встановлено, що обвинувачений наніс удар ногою саме по дзеркалу автомобіля «Opel», чим спричинив шкоду потерпілому. Ухвалою від 23.10.2020 року були внесені уточнення до вироку в цій частині, що з урахуванням встановлених обставин не свідчить про зміну змісту судового рішення, не впливає на його суть. В апеляційній скарзі на вказану ухвалу зазначається про те, що прокурор таким чином поставив питання про погіршення правового становище, оскільки обвинувачення саме в такому вигляді було пред`явлено ОСОБА_32 та ОСОБА_33 , а завдання шкоду конкретному автомобілю є предметом доказування. Однак колегія суддів не вбачає такі доводи обгрунтованими, оскільки як наведено вище під час судового розгляду було встановлено, що пошкодження були спричинені саме автомобілю, належному потерпілому, тобто автомобілю «Opel». Ухвала суду від 23.10.2020 року жодним чином не погіршує становище обвинуваченого, не впливає на суть прийнятого рішення.
З цих же підстав стороною захисту зазначаються заперечення на ухвалу суду від 06.03.2019 року, якою клопотання обвинувачених про повернення обвинувального акту було залишено без задоволення та призначено судовий розгляд кримінального провадження. Вказана ухвала суду є вмотивованою, зазначено про те, що питання про правильність встановлення фактичних обставин не вирішується під час підготовчого судового провадження.
Безпідставною є вказівка сторони захисту на те, що висновком № 1272-Ая/18 від 26.02.2018 не встановлено побоїв, тоді як у вироку зазначено, що обвинувачені у групі спричинили потерпілому побої. Відповідно до висновку № 1272-Ая/18 від 26.02.2018 у потерпілого ОСОБА_13 мали місце наступні тілесні ушкодження: крововилив на слизовій оболонці верхньої губи по умовній серединній лінії, синець у лівій навколо очній ділянці. Дані ушкодження утворились від дії тупих твердих предметів, індивідуальні особливості яких не відобразились,за механізмом удару або удару-стиснення та могли бути отримані у строк,вказаний у постанові слідчого 03.02.2018р. За ступенем тяжкості синець та крововилив викликають незначні скороминущі наслідки,тривалість яких не перевищує 6 діб і за цією ознакою відносяться до легких тілесних ушкоджень. Показання потерпілого ОСОБА_13 , що викладені у протоколі проведення слідчого експерименту від 22.02.2018р. в цілому не суперечать наявним судово-медичним даним у частині механізму утворення встановлених у нього тілесних ушкоджень.
Судом встановлено, що ОСОБА_11 наніс не менше п`яти ударів кулаками по обличчю ОСОБА_13 , спричинивши останньому тілесні ушкодження, та, завдавши побоїв. В той же час ОСОБА_12 безпричинно декілька разів ударив його кулаками по голові. В результаті вказаного побиття потерпілий ОСОБА_13 зазнав фізичного болю. Кожен з обвинувачених наніс потерпілому по декілька ударів, одні з яких відобразилися у вигляді крововиливу на слизовій оболонці верхньої губи та синця у лівій навколоочній ділянці, інші, які не залишили слідів, оцінені як побої, оскільки не спричинили саме тілесних ушкоджень.
Апелянти звертають увагу на те, що стороною обвинувачення не було надано речового доказу пошкодженого дзеркала та протоколу огляду транспортних засобів, однак відповідно до матеріалів провадження дзеркало речовим доказом не визнавалося, огляд транспортних засобів не проводився.
Проведення авто-товарознавчої експертизи та встановлення вартості завданої шкоди без огляду транспортного засобу не ставить під сумнів правильність висновку експертизи, в якій зазначено про об`єм, характер пошкодження, спосіб усунення, додано до висновку ремонтну калькуляцію.
Крім того, сторона захисту зазначає, що судом неправильно відображено позицію потерпілого, проте в судових дебатах потерпілий погодився з думкою прокурора, пояснив, що обвинувачені зухвало поводять себе в судовому засіданні, примирення немає.
Безпідставними є доводи про те, що справа розглянута ніби незаконним складом суду, оскільки головуюча суддя підлягала відводу. З цього приводу висловлені заперечення на ухвалу суду від 05.04.2019 року, якою відмовлено в задоволенні заяви про відвід судді ОСОБА_1 . Крім того, на переконання сторони захисту про упередженість судді свідчить те, що захисником було подане клопотання про отримання в електронному вигляді копії технічного запису судового засідання, на якому зазначена резолюція судді про видачу після сплати судового збору. Захисник вважає, що вимога про сплату судового збору саме в даному випадку порушує право на захист. Клопотання про видачу технічного запису було подане повторно з квитанцією про сплату судового збору, але до матеріалів не долучено. Вказує про неоднакове ставлення головуючого до сторін по справі.
Сторона захисту, зазначаючи заперечення на ухвалу суду від 05.04.2019 року, не конкретизує в чому полягає необгрунтованість вказаного судового рішення. Заява про відвід розглянута, судом надано оцінку доводам заявника та встановлено, що обставин, які б вказували на упередженість чи необ`єктивність судді ОСОБА_1 , не вбачається. Інші підстави, про які вказують апелянти, існували вже після 05.04.2019 року та сторона захисту не була позбавлена права заявити відвід головуючому судді, вказавши нові підстави, які на їх думку викликають сумніви. Відсутність в матеріалах справи клопотання про отримання в електронному вигляді копії технічного запису судового засідання не є тим істотним порушенням, яке б впливало на правильність прийнятого судового рішення. Крім того, ОСОБА_11 після постановлення вироку відповідно до матеріалів справи був ознайомлений з ними.
Перевіряючи вирок суду в частині призначеного обвинуваченим покарання, колегія суддів приймає до уваги пояснення обвинувачених, надані під час останнього слова в апеляційному суді, які вказали про його суворість.

Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_11 на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває; одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, офіційно не працює; раніше не судимий; має постійне місце проживання та реєстрації.
Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_12 встановлено, що він на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває; одружений,має на утриманні одну малолітню дитину, офіційно не працює; раніше не судимий; має постійне місце проживання та реєстрації. Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , зазначених в ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.
З урахуванням даних, що характеризують обвинувачених, їх соціальні зв`язки, наявність дітей, відсутність тяжких наслідків, колегія суддів вважає за можливе в даному випадку застосувати ст. 75 КК України, звільнивши обвинувачених від відбування покарання з іспитовим строком, що буде достатнім для досягнення мети покарання, визначеної ст. 50 КК України. При цьому, не вбачається підстав для задоволення апеляційних вимог потерпілого щодо призначення обвинуваченим більш суворого покарання.
Колегія суддів не вбачає порушень в тому, що позовна заява ОСОБА_13 була прийнята до розгляду судом, зважаючи, що відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з

урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Вирішуючи питання щодо цивільного позову судом правильно враховано, що хуліганські дії були вчинені групою осіб, ОСОБА_12 підтримав злочинні дії брата ОСОБА_11 , та приєднався до останнього з метою вчинення хуліганства, у зв`язку із чим прийнято рішення про солідарну цивільну відповідальність обвинувачених. Щодо визначення розміру моральної шкоди суд достатньою мірою врахував характер і ступінь моральних переживань потерпілого, який отримав тілесні ушкодження, було пошкоджено дзеркало його транспортного засобу, обвинувачені виражалися на його адресу нецензурною лайкою у присутності свідка. Розмір відшкодування моральної шкоди, визначений судом, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, є достатнім з урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення та підстав для його збільшення як про це просить потерпілий не вбачається. Останнім не наведено обставин, які б явно вказували на необхідність визначення саме такого розміру відшкодування моральної шкоди та такий ступінь його моральних страждань. Висновок суду щодо цивільного позову потерпілого належним чином вмотивований.

Керуючись ст.ст.405,407, ч. 2 ст. 409, ст. 414, 418 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_13 залишити без задоволення, захисника адвоката ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_11 на вирок Жовтневого районного суду м.Харкова від 25 вересня 2020 року задовольнити частково.
Вирок Жовтневого районного суду м.Харкова від 25 вересня 2020 року змінити в частині призначеного покарання. ОСОБА_11 вважати засудженим за ч. 2 ст. 296 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_11 звільнити від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. ОСОБА_12 вважати засудженим за ч. 2 ст. 296 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_11 звільнити від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. В решті вирок суду залишити без змін. Апеляційні скарги захисника адвоката ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_11 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 23 жовтня 2020 року залишити без задоволення. Ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 23 жовтня 2020 року залишити без змін. Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді