ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/1975/14-к
Провадження №1-кп/477/56/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2021 року Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі: головуючого у справі судді ОСОБА_1
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальне провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000073 по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Актумшук Шурчинського району Сурхандар`їнської області, Республіка Узбекистан, корейця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не маючого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 197-1 КК України,

з участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
Органом досудового розслідування, з урахуванням зміненого обвинувачення, ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що починаючи з березня 2012 року, більш точної дати в ході досудового розслідування не встановлено, він, перебуваючи на посаді директора товариства з обмеженою відповідальності «Таврія-Агро», діючи всупереч вимогам статей 116-126 Земельного кодексу України, які регламентують набуття і реалізацію права на землю, достовірно знаючи, що земельні ділянки йому у встановленому порядку не надавались у володіння, користування і власність, жодних правочинів щодо цих земельних ділянок її власником не укладалось, діючи умисно, за допомогою сільськогосподарської техніки та осіб, які не діяли як співвиконавці злочину, оскільки були переконані у законності виконання вказаних робіт, вчинив самовільне зайняття земельних ділянок на території Первомайської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області, що знаходяться за межами населеного пункту і відносяться до земель державної власності, загальною площею 547,9857 га, у вигляді протиправного їх використання у своїх потребах шляхом обробки та вирощування сільськогосподарських культур (ярового, озимого ячменю, озимої пшениці та соняшника). Своїми протиправними діями, відповідно до розрахунку Державної інспекції сільського господарства у Миколаївській області від 03 липня 2014 року №25, ОСОБА_3 спричинив шкоду власнику земельної ділянки (державі) в особі Головного управління Державного земельного агентства у Миколаївській області, у розмірі 452160,54 грн., що у сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян та є значною шкодою.

20 липня 2021 року в судовому засіданні від захисника адвоката ОСОБА_5 , яке підтримано обвинуваченим ОСОБА_3 надійшло клопотання про звільненням від кримінальної відповідальності обвинуваченого у зв`язку із закінченням строків давності та про закриття кримінального провадження з цих підстав, оскільки минуло більше двох років з дня вчинення інкримінованого кримінального проступку.

Прокурор ОСОБА_4 не заперечував щодо звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за статтею 49 КК України.

Заслухавши позиції учасників судового провадження, суд установив наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Згідно частини 2 статті 12 КК України, діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі класифікується як кримінальний проступок.

Санкцією частини 1 статті 197-1 КК України передбачене покарання у виді штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт на строк до шести місяців.

Отже, кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 197-1 КК України, з огляду на приписи частини 2 статті 12 КК України, є кримінальним проступком.

Відповідно до частини 1 статті 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 284 КПК України у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності суд закриває кримінальне провадження. За правилами частини восьмої вказаної статті, закриття кримінального провадження на підставі, передбаченій пунктом 1 частини другої цієї ж статті, не допускається лише у випадку, коли підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. У цьому разі розгляд кримінального провадження продовжується в загальному порядку.

В разі, якщо під час судового розгляду сторона у кримінальному провадженні звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання (частина 4 статті 286 КПК України).

Ця норма, як і положення статті 49 КК України є імперативними нормами, які передбачають не право суду, а його обов`язок розглянути відповідне питання (правовий висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду, викладений у постанові від 04 червня 2020 року в справі № 127/26665/16-к).

Судом установлено, що діяння, яке інкримінується ОСОБА_3 мало місце в березні 2012 року та таке діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 197-1 КК України, яке є продовжуваним кримінальним правопорушенням, а отже строк давності повинен обчислюватися з дня вчинення особою останнього тотожного діяння з тих, що об`єднані єдиним злочинним наміром і складають продовжуване кримінальне правопорушення, а саме, в даному випадку з дня останньої дати самовільного зайняття обвинуваченим земельної ділянки за обставин, що містяться в обвинувальному акті, тобто з березня 2014 року.

Таким чином, строк давності притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за частиною 1 статті 197-1 КК України сплинув у березні 2016 року.

Під час судового провадження судом не встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 ухилявся від досудового розслідування або суду, або вчинив новий злочин, у тому числі за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Отже, підстав переривання строків давності не вбачається.

За правилами частини 3 статті 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Ураховуючи викладене, суд уважає за можливе клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_3 про звільнення від кримінальної відповідальності за статтею 49 КК України задовольнити.

Керуючись статтею 49 КК України, статтями 284, 285, 288, 369, 372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання про звільненням від кримінальної відповідальності обвинуваченого у зв`язку із закінченням строків давності та про закриття кримінального провадження задовольнити.

ОСОБА_3 звільнити від кримінальної відповідальності за частиною 1 статті 197-1 КК України в зв`язку із закінченням строків давності на підставі пункту 1 частини 1 статті 49 КК України.

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 , внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000073 за частиною 1 статті 197-1 КК України закрити на підставі пункту 1 частини 2 статті 284 КК України, в зв`язку зі звільненням ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

СУДДЯ ОСОБА_6