Ухвала
Іменем України
19 квітня 2021 року

м. Київ
справа № 629/2445/20
провадження № 51-1219 ск 21

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11 вересня 2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року.
Вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11 вересня

2020 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та жительки АДРЕСА_1 , раніше не судимої;
засуджено за ч. 2 ст. 125 КК до покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин.
Вирішено питання щодо цивільного позову.
Згідно з вироком суду ОСОБА_4 визнано винною у тому, що вона 28 квітня

2020 року, близько 14 год. 20 хв. перебуваючи біля будинку АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних відносин, винник словесний конфлікт з ОСОБА_5 , яка у той час на їхала на скутері,

і в ході сварки, діючи на ґрунті особистих неприязних стосунків, в результаті раптово виниклого умислу на спричинення тілесних ушкоджень потерпілій, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді спричинення тілесних ушкоджень та бажаючи

їх настання, з метою умисного спричинення тілесних ушкоджень, схопила ОСОБА_5 за волосся та повалила на землю. Після чого, ОСОБА_4 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, сіла зверху на ОСОБА_5 , тим самим зломивши у неї волю до опору, вдарила її потилицею об щебінь та нанесла два удари кулаком в обличчя, внаслідок чого заподіяла останній, згідно висновку судово-медичної експертизи № 12-14/110-ЛЗ/20 від 15 травня 2020 року, тілесні ушкодження у вигляді: гострої закритої черепно-мозкової травми з саднами на обличчі і струсом головного мозку, що відноситься до легкого ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.
У касаційній скарзі засуджена просить скасувати судові рішення щодо

неї та призначити новий розгляд в суді першої інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Поряд з іншим посилається

на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. В обґрунтування також зазначає, що дійсно між нею та ОСОБА_5 був конфлікт, вони обидві впали на землю, однак вона умисно не спричиняла потерпілій тілесні ушкодження,

а навпаки, ОСОБА_5 наносила їй удари. Зазначила, що потерпіла звернулася

до лікарні лише через 2 дні після конфлікту, тому є всі підстави вважати,

що ОСОБА_5 могла отримати травму в період з 28 по 30 квітня 2020 року. Вказує,

що апеляційний суд належним чином не перевірив доводів її апеляційної скарги,

не навів переконливих мотивів та обґрунтованих підстав, на підставі яких залишив скаргу без задоволення.
Заслухавши доповідь судді Верховного Суду, перевіривши матеріали провадження

за касаційною скаргою засудженої та обговоривши її доводи, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженої слід відмовити на таких підставах.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 433 цього Кодексу суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини,

що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції виходить з обставин справи, які встановлені судовими інстанціями.
Як убачається із наданих копій судових рішень, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у нанесені легкого тілесного ушкодження,

що спричинило короткочасний розлад здоров`я, ґрунтуються на всебічному, повному

й неупередженому дослідженні доказів з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності та є правильними.
Згідно з вироком суду зазначені обставини підтверджуються: показаннями

в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_5 ; показами в судовому засіданні малолітнього свідка ОСОБА_6 ; показаннями в судовому засіданні свідка

ОСОБА_7 ; заявою ОСОБА_5 про спричинення ОСОБА_2 їй тілесних ушкоджень; витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000594

від 01 травня 2020 року про внесення відомостей про кримінальне провадження; висновком експерта № 12-14/110-ЛЗ/20 від 15 травня 2020 року, згідно з яким

у ОСОБА_5 мали місце гостра закрита черепно-мозкова травма з саднами

на обличчі і струсом головного мозку, яка утворилася від дії тупого (тупих) твердого предмету, про індивідуальні особливості якого судити неможливо, і яка могла бути отримана в строк і при обставинах, вказаних потерпілою та іншим.
Крім того, вирок суду мотивовано тим, що маловірогідне, щоб ОСОБА_5 могла сама собі спричинити вищевказані тілесні ушкодження; маловірогідне утворення таких тілесних ушкоджень при падінні її на площину, в тому числі і з наданим тілу прискоренням; будь-яких тілесних ушкоджень, які по своїй локалізації вказують

на можливість свого утворення в ході боротьби або самооборони ОСОБА_5 в ході проведеної експертизи не було встановлено; покази, надані потерпілою в ході проведення слідчого експерименту 07 травня 2020 року в цілому не суперечать судово-медичним даним в частині локалізації та механізму утворення тілесних ушкоджень, які мали місце у неї.

Згідно з ухвалою суду апеляційної інстанції, твердження апелянта повністю спростовуються об`єктивними відомостями дослідженими судом першої інстанції

в судовому засіданні за участю сторін, внаслідок чого судом було надано обґрунтовану оцінку. Зокрема, суд першої інстанції послався у вироку на низку доказів, які походять з різних джерел, що безпосередньо стосуються події злочину

та його наслідків, які є належними та допустимими. Наведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону

та їх обґрунтовано покладено в основу вироку.
Вивчивши доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 , суд апеляційної інстанції визнав їх необґрунтованими та такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за скоєне, оскільки вони спростовуються сукупністю доказів, зокрема, поясненнями потерпілої, які узгоджуються з поясненнями свідків ОСОБА_7 та малолітньої

ОСОБА_6 , які є логічними та послідовними, а також висновком експертизи, проведеної експертом, який має відповідний рівень знань та досвід у своїй галузі

й не викликає сумнівів щодо його достовірності. Підстав для обмови не лише потерпілою ОСОБА_5 , а й вищезазначеними свідками обвинуваченої

ОСОБА_4 стороною захисту не було наведено, судами першої та апеляційної інстанції не встановлено.
Доводи обвинуваченої ОСОБА_4 про те, що потерпіла звернулася до лікарні лише два дні після їхнього конфлікту, тому в неї є всі підстави вважати, що ОСОБА_5 отримала травму в період з 28 по 30 квітня 2020 року, - являються лише непідтвердженими жодними належними доказами припущеннями обвинуваченої,

а тому апеляційний суд визнав їх неспроможними.
Апеляційний суд, як убачається зі змісту ухвали від 10 грудня 2020 року, ретельно перевірив доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_4 , у тому числі

й про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, дав мотивовану відповідь, зазначивши, з яких підстав їх визнано необґрунтованими.
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Призначене засудженій ОСОБА_4 покарання у межах санкції ч. 2 ст. 125 КК, відповідає вимогам статей 50, 65 КК. Його не можна вважати явно несправедливим.
Відповідно до ст. 412 КПК істотними є такі порушення вимог цього Кодексу,

які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. При цьому судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено з порушеннями, зазначеними ч. 2 цієї статті.
Однак, касаційна скарга засудженої не містить доводів про істотне порушення судами першої та апеляційної інстанцій вимог кримінального процесуального закону,

які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення або призвели до порушення прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.
Оскільки з наведених у касаційній скарзі засудженої мотивів убачається, що підстав для задоволення скарги немає, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженої.
Беручи до уваги наведене, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженої ОСОБА_4 на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11 вересня 2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду

від 10 грудня 2020 року щодо неї.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3