Провадження № 1-в/243/153/2021
Справа № 243/2606/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3
представника заявника ОСОБА_4 ,
адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Слов`янського міськрайонного суду № 11 подання начальника Слов`янського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Донецькій області відносно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Слов`янська Донецької області, громадянки України, маючої на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , засудженого: 19 березня 2021 року Слов`янським міськрайонним судом за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 1 року обмеження волі та звільнено від відбування покарання на підставі ст.ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком на 1 рік,
про вирішення питання, пов`язаного з виконання вироку суду,-

ВСТАНОВИВ:

До Слов`янського міськрайонного суду звернувся начальник Слов`янського міськрайонного відділу філії державної установи «Центр пробації» в Донецькій області з поданням на підставі ст.ст. 537, 539 КПК України, обґрунтувавши свої вимоги тим, що вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 березня 2021 року, яким ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначено покарання у вигляді 1 року обмеження волі та звільнено від відбування покарання на підставі ст.ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком на 1 рік, - набрав законної сили 20 квітня 2021 року. Під час виконання вироку суду встановлено, що ОСОБА_6 є жінкою, яка має дитину віком до чотирнадцяти років, а саме сина ОСОБА_7 , 06 квітня 2018 року.
ОСОБА_6 призначено покарання у виді обмеження волі, що не передбачено ч. 3 ст. 61 КК України. Зокрема, вказана норма передбачає, що таке покарання як обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до чотирнадцяти років, а також до осіб, які досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.
В судовому засіданні представник органу пробації ОСОБА_4 підтримала подання, просила його задовольнити.
Прокурор у судовому засіданні не заперечував проти задоволення подання Слов`янського МРВ філії ДУ «Центр пробації».
Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечила проти задоволення подання посилаючись на відбуття майже половини строку покарання засудженою ОСОБА_6 , у зв`язку з чим просила суд відмовити у задоволенні подання.
Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та об`єктивно оцінивши всі обставини справи, приходить до обґрунтованого переконання, що подання начальника Слов`янського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Донецькій області про вирішення питання, пов`язаного із виконання вироку суду відносно ОСОБА_6 , не підлягає задоволенню з наступних підстав.
У ході судового засідання достовірно було встановлено, що вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 березня 2021 року визнано винною ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначено їй покарання у вигляді 1 року обмеження волі та на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік.
В обґрунтування свого подання представник заявника зазначає, що під час виконання вироку суду встановлено, що ОСОБА_6 є жінкою, яка має дитину віком до чотирнадцяти років, а саме сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак, засудженій призначено покарання у виді обмеження волі, що не передбачено ч. 3 ст. 61 КК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 61 КК України, обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

За санкцією ч. 1 ст. 185 КК України, за вчинення крадіжки передбачено наступні види покарання: штраф, громадські роботи, виправні роботи, арешт та обмеження волі.
Враховуючи, що засуджена не працює, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, тому за нормами ст. ст. 53, 57, 60, 61 КК України до неї не можуть бути застосовані такі види покарань як штраф, виправні роботи, обмеження волі, арешт, зважаючи на наступне.
Так, призначення покарання у виді штрафу, громадських робіт або арешту, які підлягають реальному виконанню, замість покарання у виді обмеження волі з подальшим вирішенням питання щодо звільнення особи від його відбування з випробуванням, суд розцінює як погіршення становища особи, а тому підстав для заміни покарання на інший вид покарання не вбачає. В свою чергу, зважаючи на майновий стан ОСОБА_6 (відсутність постійного місця роботи та наявність утриманців), призначення штрафу матиме негативний вплив на права неповнолітніх дітей засудженої на належний рівень утримання та самої ОСОБА_6 з приводу її забезпеченості й достатності коштів для гідного існування, а також може мати своїм наслідком заміну його на інший більш суворий вид покарання, у зв`язку з несплатою засудженою призначеного судом штрафу. Призначення такого виду покарання для засудженої як виправні роботи виключається через відсутність у неї офіційного та постійного місця роботи.
Засуджена ОСОБА_6 призначене їй покарання у виді обмеження волі фактично не відбуває, оскільки вона на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік.
Зважаючи на викладене, суд наголошує на застосовуванні найбільш сприятливого для винуватої особи покарання з усіх передбачених за вчинення визначеного вироком суду кримінального правопорушення.
Заміна засудженій покарання у виді обмеження волі, від відбування якого вона звільнена, іншими видами покарання (арешту, громадських робіт, виправних робіт або штрафу), які слід відбувати реально погіршує становище засудженої ОСОБА_6 . Крім того, вирок відносно ОСОБА_6 на теперішній час набув законної сили, тому суд, який постановив вирок не може самостійно його змінювати.
Також, слід зауважити, що органом пробації в своєму поданні не порушуються конкретні питання щодо виконання рішення, а лише містить формальні послиання на вимоги ст.ст. 537, 539 КПК України.
За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення подання органу пробації.
Керуючись ст. 5, 61 КК України, ст.ст. 537-539 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Подання начальника Слов`янського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Донецькій області відносно ОСОБА_6 , засудженої за вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 березня 2021 року до обмеження волі строком на 1 рік та звільненої від відбування покарання на підставі ст.ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком на 1 рік, про вирішення питання, пов`язаного з виконання вироку суду залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області.
Ухвалу складено у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Суддя Слов`янського
міськрайонного суду ОСОБА_1