Дата документу 27.04.2021 Справа № 335/129/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/129/21 Слідчий суддя в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11сс/807/398/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.183 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5
розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, який неодружений, працює у ТОВ «Сяйвомет», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
26 березня 2010 року Заводським районним судом міста Запоріжжя засуджено за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185, ст.70 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 76, 104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;
28 жовтня 2010 року Заводським районним судом міста Запоріжжя засуджено за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України частково приєднано покарання за вироком Заводського районного суду міста Запоріжжя від 26 березня 2010 та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки 2 місяці. 27 грудня 2013 року звільнений за відбуттям покарання;
14 січня 2015 року Заводським районним судом міста Запоріжжя засуджено за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України до 1 року обмеження волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;
11 червня 2020 року Жовтневим районним судом міста Кривий Ріг Дніпропетровської області засуджено за ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки;
01 жовтня 2020 року Комунарським районним судом міста Запоріжжя засуджено за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинення цього покарання покаранням за вироком Жовтневого районного суду міста Кривий Ріг Дніпропетровської області від 11 червня 2020 року, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі 4 роки. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки,
підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.146 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
захисників підозрюваного адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
підозрюваного ОСОБА_6 ,

Захисники підозрюваного ОСОБА_6 адвокати ОСОБА_8 , ОСОБА_9 звернулись до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 31 березня 2021 року, якою клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП України в Запорізькій області ОСОБА_10 , погодженого з прокурором відділу Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні №0003002 від 11 листопада 2020 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.146 КК України, задоволено та застосовано до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів до 28 травня 2021 року включно, з утриманням у Запорізькому слідчому ізоляторі, без визначення розміру застави.
Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що слідчим і прокурором доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам. При цьому, дані, які характеризують особу підозрюваного ОСОБА_6 , не дають слідчому судді підстав дійти висновку, що обрання відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, буде відповідати меті його застосування та зможе запобігти ризикам, визначеним ст.177 КПК України, які існують наданий час.
В апеляційній скарзі захисники ОСОБА_6 адвокати ОСОБА_8 , ОСОБА_9 просять скасувати вищевказану ухвалу слідчого судді та відмовити у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
В обґрунтування своєї скарги зазначають, що сторона захисту вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

На думку апелянтів, підозра щодо ОСОБА_6 є необґрунтованою, оскільки органом досудового розслідування не представлено жодного доказу, який би вказував на достатність підстав підозрювати ОСОБА_6 у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.146 КК України.

Однак, детально проаналізувавши всі докази, додані до клопотання на обґрунтування підозри ОСОБА_6 , можна дійти обґрунтованого висновку про те, що докази беззаперечно вказують на одну єдину обставину - факт скоєння злочину відносно ОСОБА_11 , проте жодний із перелічених доказів не містить будь-яких відомостей, які б вказували на обґрунтованість підозри відносно ОСОБА_6 чи будь-якої визначеної особи взагалі.

В той же час, єдиним доказом, яким орган досудового слідства обґрунтовує підозру відносно ОСОБА_6 , є два протоколи допиту свідка ОСОБА_12 від 19 березня 2021 року та від 21 березня 2021 року. Однак, детально проаналізувавши показання зазначеного свідка, який безумовно повинен бути підозрюваним по справі, сторона захисту доходить висновку, що ці показання вказують на скоєння свідком ОСОБА_12 злочинів, передбачених ч.2 ст.383 та ч.2 ст.384 КК України. Підставою для такого висновку є абсолютно різні показання свідка, який звинувачує спочатку одних людей у скоєнні злочину, а потім зі спливом всього лише 2-х днів - зовсім інших осіб. При чому, протиріччя в показаннях виникають абсолютно у всьому: мотиву скоєння злочину, обставин скоєння злочину; кількості осіб, які були учасниками скоєння злочину; механізмі спричинення тілесних ушкоджень, які стали причиною смерті потерпілого; місця перебування трупу до його поховання; імена людей, які були причетні до скоєння злочину, а головне - описі особи, яка була безпосереднім співучасником скоєного злочину, та дії якої призвели до смерті потерпілого, що підтверджується таким. В судовому засіданні під час вирішенні питання про обрання запобіжного заходу на спростування обґрунтованості підозри адвокатом ОСОБА_13 особисто детально аналізувались показання свідка ОСОБА_12 , та адвокат звертала увагу слідчого судді на беззаперечні розбіжності показань свідка, які безумовно свідчать про їх неправдивість, а тому не можуть бути доказами, які можуть свідчити про обґрунтованість підозри. Проте слідчий суддя грубо проігнорував всі доводи сторони захисту, не надавши їм жодної оцінки, і як наслідок, ні в чому невинна особа опинилась під вартою.
В показаннях свідка міститься ряд розбіжностей, а саме: щодо кількості учасників, причетних до скоєння злочину; щодо осіб, які здійснювали дзвінки потерпілому ОСОБА_14 ; щодо розміщення осіб в салоні авто за участю потерпілого ОСОБА_14 ; щодо спричинення механізму тілесних ушкоджень; щодо місця перебування трупа до його поховання; опису учасників скоєного злочину.
Сторона захисту звертає увагу і на те, що в цьому кримінальному провадженні ОСОБА_12 допитаний в якості свідка, а в повідомленні про підозру вказано, що ОСОБА_6 та ОСОБА_12 разом із невстановленими особами, діючи умисно з корисливих мотивів, за попередньою змовою між собою досягли необхідних домовленостей, щодо незаконного викрадення ОСОБА_14 . Тож, з огляду на вищевикладені обставини, не зрозуміло як особа - свідок, може досягти злочинних домовленостей, що також вказує на необґрунтованість підозри.

Враховуючи вищевикладені обставини та докази представлені органом досудового слідства, об`єктивного спостерігача можна переконати тільки в одному - повній фальсифікації доказів щодо ОСОБА_6 та незаконного притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Апелянти вважають, що прокурором не доведено, що потреби досудового розслідування виправдовують найтяжчий ступінь втручання у права і свободи ОСОБА_6 шляхом застосування до нього тримання під вартою.

Відтак, сама по собі тяжкість пред`явленої ОСОБА_6 підозри за ч.3 ст.146 КК України не може бути єдиною підставою для його подальшого ув`язнення.
Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, захист звертає увагу, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.
Прокурором та слідчим у клопотанні про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зазначається ризик ухилення від органів досудового розслідування та суду.

В свою чергу, в клопотанні зазначено, що про наміри ОСОБА_6 вже свідчить його поведінка, адже після скоєного злочину до правоохоронних органів із зізнанням чи щирим каяттям він не з`явився, розкриттю злочину не сприяв.

В свою чергу, ОСОБА_6 взагалі до цього часу не розуміє, яким чином він причетний до вказаного злочину. Він не знайомий та взагалі не знає, хто такий ОСОБА_15 , ОСОБА_14 і яким чином він взагалі має відношення до цього злочину. В день вчинення кримінального правопорушення 10 листопада 2020 року перебував на роботі на СТО за адресою: АДРЕСА_2 , де працює малярем, що можуть підтвердити свідки.

Окрім того, ОСОБА_6 була 30 березня 2021 року об 07:20 годині під час проведення обшуку за місцем мешкання вручена підозра за відсутністю захисника, саме з цього моменту він був фактично затриманий та до прибуття захисника - адвоката ОСОБА_9 на обшук перебував під контролем спец призначенців «Альфа».

Після проведення обшуку він був затриманий на підставі ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 30 березня 2021 року, якою задоволено клопотання слідчого про дозвіл на затримання підозрюваного з метою приводу до участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому, слідчий умисно надав слідчому судді недостовірну інформацію, достеменно знаючи, що ОСОБА_6 фактично затриманий і у нього проводиться обшук.

ОСОБА_6 не був допитаний як підозрюваний, а тому не мав права скористатися правами надати пояснення та свідчення у відповідності до вимог ст.42 КПК України.

Також, ні слідчим ні прокурором не надано доказів того, що ОСОБА_6 заробляє на життя шляхом вчинення корисливих кримінальних правопорушень. Висновок органу досудового розслідування в цій частині є голослівним.

Взагалі не зрозумілий висновок слідчого про те, що у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу ОСОБА_6 скористається безконтрольністю і може залишити своє теперішнє місце проживання та переховуватись від орану досудового розслідування.

Чинним КПК України передбачені засоби електронного контролю, які дозволяють контролювати пересування та місце перебування особи, у разі якщо суд прийме рішення про застосування таких заходів.

Слідчим суддею не буди враховані обставини, що суд повинен врахувати у відповідності до ст.178 КК України, про які підозрюваний ОСОБА_6 зазначав у судовому засіданні, зокрема слідчий суддя зазначив про відсутність доказів на підтвердження міцних соціальних зв`язків, із чим сторона захисту не може погодитись.

Так, ОСОБА_6 має:

постійне місце реєстрації та фактичне місце проживання в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , власником якої він і являється, що підтверджуються свідоцтвом на право власності (копія у матеріалах справи);

перебуває у цивільному шлюбі з ОСОБА_16 , 1995 року народження, що підтверджується відповідною довідкою (копія в матеріалах справи);

має неповнолітню доньку;

виховує сина цивільної дружини ОСОБА_17 ІНФОРМАЦІЯ_2 , як рідну дитину, оскільки дитина є напівсиротою через смерть його батька, вказані обставини підтверджені відповідними документами, які сторона захисту додає до матеріалів справи;

разом із вищевказаними особами проживає однією сім`єю за вищевказаною адресою, що підтверджується актом обстеження житлових умов (копія додається);

на утриманні ОСОБА_6 є бабуся ОСОБА_18 1934 року народження, оскільки мати підозрюваного ОСОБА_19 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується відповідними доказами (копія в матеріалах справи);

крім того, ОСОБА_6 не є особою, яка заробляє на життя шляхом вчинення злочинів, що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_6 та відповідними довідками, із яких убачається, що він був раніше офіційно працевлаштований та перебував на посаді сортувальника-складальника брухту та відходів металу на ТОВ «СЯЙВОМЕТ» у період із 09 серпня 2019 року по 31 жовтня 2019 року, станом на теперішній час працює за підставі цивільно- правових угод на будівництві (копія в матеріалах справи);

За останнім місцем офіційного працевлаштування ТОВ «СЯЙВОМЕТ» характеризується позитивно (копія у матеріалах справи);

Відтак, не є обґрунтованими висновки слідчого судді про те, що обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою сприятиме запобіганню вчиненню інших кримінальних правопорушень та переховуванню від органів досудового розслідування.

Окрім того, слідчий суддя робить висновок, що в матеріалах провадження наявні ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

В свою чергу, без наведення конкретних фактичних обставин, які вказують на дійсну необхідність застосування саме такого запобіжного заходу як взяття під варту до підозрюваного ОСОБА_6 , тобто без конкретного їх обґрунтування ухвала Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2021 року постановлена з порушенням як вимог ст.ст.177,178 КПК України, так і ст.9 Конституції України, так і положень Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до яких позиція вказаного суду є обов`язковою для виконання і судами першої інстанції України при розгляді судових справ.

На думку сторони захисту, підстав вважати, що підозрюваний може вчинити інші кримінальні правопорушення, немає.

У судовому засіданні даних про те, що ОСОБА_6 , намагався чи намагатиметься ухилитися від слідства або перешкоджати встановленню істини по даному кримінальному провадженню, не було встановлено.

З викладено видно, що застосування найсуворішого запобіжного заходу є необґрунтованим та таким, що ґрунтується на припущеннях слідчого та не має жодного доказу.

Згідно з ухвалою слідчого судді, слідчий ОСОБА_10 , за погодженням з прокурором ОСОБА_7 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.146 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначено, що у жовтні 2020 року ОСОБА_6 , ОСОБА_12 та інші невстановлені досудовим розслідуванням особи, діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою між собою, досягли необхідних домовленостей щодо вчинення незаконного викрадення ОСОБА_14 , та в подальшому, позбавляючи його волі, з метою особистого збагачення, шляхом вимагання, планували заволодіти грошовими коштами останнього.

Із вказаною метою ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , а також інші невстановлені досудовим розслідуванням особи, вступили у злочинну змову та досягли домовленостей стосовно усіх обставин запланованого ними злочину відносно ОСОБА_14 .

Встановивши рід діяльності та спосіб життя потерпілого, вивчивши хронометраж його дня, викрадення ОСОБА_14 запланували вчинити шляхом запрошення до участі в якості перекладача при проведенні поліцією процесуальних дій із затриманим іноземним студентом.

Для досягнення поставленої злочинної мети, ОСОБА_6 , ОСОБА_12 та невстановлені досудовим розслідуванням особи, прийняли рішення щодо використання під час вчинення кримінального правопорушення автомобіля марки «Toyota Camry», реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , зареєстрований на ім`я батька ОСОБА_20 - ОСОБА_21 , та яким у повсякденному житті користувався ОСОБА_12 , на який, задля уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, встановили реєстраційні номери, що належать іншому транспортному засобу.

10 листопада 2020 року, у ранковий час, ОСОБА_22 та ОСОБА_12 , разом з невстановленими досудовим розслідуванням особами зустрілися у дворі будинку АДРЕСА_4 , де востаннє проговорили обставини скоєння запланованого кримінального правопорушення та дії кожного з учасників.

10 листопада 2020року, о 14 годин 25 хвилин, ОСОБА_23 , разом з невстановленою досудовим розслідуванням особою на автомобілі марки «Toyota Camry», реєстраційний номер НОМЕР_1 , діючи в межах попередньої злочинної домовленості, використовуючи раніше придбаний мобільний термінал з сім-карткою оператора стільникового зв`язку ТОВ «лайфселл», шляхом дзвінка, під вигаданим мотивом, запросили ОСОБА_14 до участі в якості перекладача при проведенні поліцією процесуальних дій із затриманим іноземним студентам, при цьому маючи на меті незаконне утримання ОСОБА_14 поза його волею для реалізації своїх корисливих мотивів.

Приблизно о 14 годині 30 хвилин 10 листопада 2020 року, ОСОБА_14 біля адміністративної будівлі корпусу №9 Запорізького національного університету по проспекту Соборному, 226 у містіЗапоріжжі, сів до салону автомобіля марки «Toyota Camry», реєстраційний номер НОМЕР_1 , де його почали утримувати проти його волі.

Досягнувши даного етапу дій, ОСОБА_12 розпочав рух транспортного засобу по заздалегідь оговореному маршруту, про який ОСОБА_14 не знав. В районі перехрестя вулиць Трегубенка та Незалежної України у місті Запоріжжі, як і було обумовлено, до салону автомобіля сів ОСОБА_6 , який, знаходячись у салоні транспортного засобу, діючи згідно з раніше досягнутими злочинними домовленостями, з метою подальшого незаконного позбавлення волі ОСОБА_14 поза його волею та подолання можливого опору з боку потерпілого, наніс декілька ударів руками в область обличчя ОСОБА_14 , після чого, діючи без розриву у часі, виходячи за межі досягнутих з іншими особами злочинних домовленостей, підкоряючись раптово виниклому наміру, спрямованому на позбавлення ОСОБА_14 життя, тим самим на спричинення тяжких наслідків при незаконному викраденні та позбавленні волі потерпілого, обхватив рукою шию ОСОБА_14 і, допомагаючи іншою рукою, почав стискати органи його шиї, позбавляючи можливості дихати, чим спричинив смерть потерпілому, яка згідно з лікарським свідоцтвом про смерть №1551 від 20 березня 2021 року, настала через механічну асфіксію внаслідок вдавлення органів шиї.

В подальшому, 10 листопада 2020 року, приблизно о 17:00 годині, з метою приховання своїх злочинних дій, ОСОБА_6 разом з іншими невстановленими досудовим розслідуванням особами, на автомобілі марки «Toyota Camry», реєстраційний номер НОМЕР_1 перевезли труп ОСОБА_14 на ділянку місцевості поблизу сіл Володимирівське та Дніпрельстан Запорізького району Запорізької області, де закопали у ґрунт.

11 листопада 2020 року розпочато досудове розслідування, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003002 за фактом безвісного зникнення ОСОБА_14 , за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

26 березня 2021 року розпочато досудове розслідування, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000109, за фактом незаконного позбавлення волі та викрадення ОСОБА_14 , вчинене з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, що спричинило тяжкі наслідки, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.146 КК України.

27 березня 2020 року матеріали досудових розслідувань №0003002 від 11 листопада 2020 року та №0000109 від 26 березня 2021 року об`єднані в одне кримінальне провадження за №0003002.

30 березня 2021 року на підставі ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 30 березня 2021 року про надання дозволу на затримання, ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України, про що складено протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину.

Згідно з протоколом затримання, 30 березня 2021 року о 13:30 годині ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

30 березня 2021 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчинені незаконного позбавлення волі та викрадення ОСОБА_14 , вчиненого з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, що спричинило тяжкі наслідки, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.146 КК України.

Слідчий зазначає, що підозра, повідомлена ОСОБА_6 , обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: показаннями потерпілої ОСОБА_24 , свідків ОСОБА_25 ОСОБА_26 ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_12 ; слідчим експериментом за участю свідка ОСОБА_12 ; протоколом огляду місця події - ділянки місцевості у лісосмузі біля сіл Володимирівське та Дніпрельстан Запорізького району Запорізької області; протоколом пред`явлення особи для впізнання за участю свідка ОСОБА_29 , яким зафіксовано факт впізнання ОСОБА_14 як особи, відносно якої у листопаді 2020 року було вчинено злочин; протоколом пред`явлення трупа для впізнання за участю потерпілої ОСОБА_24 , яким зафіксовано факт впізнання потерпілою трупа свого чоловіка - ОСОБА_14 ; лікарським свідоцтвом про смерть №1551 від 20 березня 2021 року, відповідно до якого смерть невстановленої особи чоловічої статі, труп якої виявлено під ґрунтом у лісосмузі біля сіл Володимирівське та Дніпрельстан Запорізького району Запорізької області, настала від механічної асфіксії, викликаної удавленням органів шиї тупим предметом; протоколом пред`явлення особи для впізнання за участю свідка ОСОБА_12 , яким зафіксовано факт впізнання ОСОБА_6 як особи, на ім`я ОСОБА_30 , яка застосувала насильство відносно ОСОБА_14 у салоні автомобіля марки «Toyota Camry», реєстраційний номер НОМЕР_1 у листопаді 2020 року.

Слідчий вказує, що органом досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що ОСОБА_6 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків або інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

На переконання слідчого наявність вказаних ризиків підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді; підозрюваного ОСОБА_6 та його захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, переглядаючи оскаржувану ухвалу в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.ст.177, 178 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.
На думку колегії суддів, слідчий суддя дотримався цих вимог закону при розгляді клопотання.
З наданих суду матеріалів кримінального провадження вбачається, що наведені у клопотанні слідчого підстави для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірялись слідчим суддею при розгляді клопотання. При цьому, у судовому засіданні заслухані пояснення підозрюваного, доводи його захисників, думка прокурора, та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу.
Відповідно до вимог ст.178 КПК України, слідчим суддею врахована вагомість наявних доказів вчинення кримінальних правопорушень, у яких підозрюється ОСОБА_6 , дані про його особу, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у інкримінованому йому правопорушенні, а також конкретні обставини вказаного кримінального правопорушення.
Як убачається з наданих матеріалів провадження, та встановлено слідчим суддею, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення.
Обґрунтованість підозри підтверджується доказами, доданими до клопотання, вказаними як в самому клопотанні, так і в ухвалі слідчого судді, в т.ч. показаннями свідка ОСОБА_31 , який впізнав ОСОБА_6 як особу, яка причетна до вищевказаного правопорушення, та розповів про обставини цього правопорушення.
Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).
Європейський Суд з прав людини у рішенні «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13 листопада 2007 року вказав на те, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності зі статтею 5 § 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ані в момент арешту, ані під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.

Докази, які додані до клопотання, на думку колегії суддів, свідчать про те, що ОСОБА_6 міг вчинити інкриміноване йому правопорушення.
Вказані докази є достатніми для того, щоб вважати підозру обґрунтованою, що не звільняє орган досудового розслідування від обов`язку щодо повного, всебічного та неупередженого дослідження всіх обставин провадження.
Доводи сторони захисту про непричетність ОСОБА_6 до вказаного правопорушення та про недоведеність його вини, є передчасними та підлягають ретельній перевірці в ході досудового розслідування в установленому законом порядку, як і доводи про суперечності та невідповідності у показаннях свідка ОСОБА_32 .
Об`єктивних даних, які б свідчили про те, що додані до клопотання докази отримані з порушенням порядку, передбаченого Кримінальним процесуальним кодексом України, колегією суддів не встановлено.
Те, що ОСОБА_33 має статус свідка у цьому провадженні, на думку колегії суддів, само по собі жодним чином не свідчить про необґрунтованість підозри, про яку повідомлено ОСОБА_6 , а доводи сторони захисту про протилежне не є переконливими.
Показання вказаного свідка мають перевірятися та аналізуватися органом досудового розслідування у встановленому законом порядку та оцінюватися у сукупності з іншими доказами.

Перевіряючи доводи клопотання щодо наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, слідчий суддя встановив, що такі ризики існують, а саме: можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Обґрунтовуючи свої висновки в цій частині, слідчий суддя обґрунтовано врахував обставини вчинення кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_6 , а саме те, що настала смерть потерпілого ОСОБА_14 , а також те, що досудове розслідування тривало значний час, оскільки з метою приховування злочинних дій, причетні до злочину особи закопали труп потерпілого, таким чином приховали сліди вчиненого злочину. Також, окрім ОСОБА_6 у кримінальному провадженні фігурують і інші особи, з якими останній, знаходячись на свободі, зможе контактувати, узгоджувати позицію, а також чинити тиск на потерпілу чи свідків.
При цьому, дані, які характеризують особу підозрюваного ОСОБА_6 , не дають підстав дійти висновку, що обрання щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, буде відповідати меті його застосування та зможе запобігти ризикам, визначеним ст.177 КПК України і які існують наданий час.
Також слідчий суддя врахував ступінь тяжкості інкримінованого ОСОБА_6 правопорушення та його фактичні обставини, дані про особу підозрюваного, який офіційно неодружений, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, офіційно працевлаштований, має постійне місце проживання, раніше неодноразово судимий, відбував покарання у виді позбавлення волі, разом із тим на шлях виправлення не ставав та знову продовжував вчиняти злочини, обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.146 КК України, під час відбування покарання за вироком Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 01 жовтня 2020 року, що характеризує його, як особу схильну до вчинення злочинів.
Перевіривши матеріали, додані до клопотання, в т.ч. дослідивши пояснення свідків, враховуючи те, що не всі особи, причетні до вищевказаного злочину, на цей час встановлені та затримані, приймаючи до уваги фактичні обставини, ступінь тяжкості та суспільної небезпеки інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, суворість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вищевказаному правопорушенні, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про необхідність застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою та вважає, що інший більш м`який запобіжний захід буде недостатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та не буде достатньою гарантією для запобігання встановлених ризиків.
Також, з врахуванням положень ч.4 ст.183 КПК України та встановлених ризиків, при застосуванні до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано не визначив розмір застави, оскільки ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину із застосуванням насильства
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Твердження сторони захисту про неповноту з`ясування обставин справи слідчим суддею та про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, є безпідставними, суперечать матеріалам справи і змісту оскаржуваної ухвали, яка є належним чином вмотивованою.

З матеріалів провадження та оскаржуваної ухвали убачається, що всі доводи сторони захисту слідчим суддею перевірені, в т.ч. числі доводи про недоведеність прокурором того, що потреби досудового розслідування виправдовують найтяжчий ступінь втручання у права і свободи ОСОБА_6 шляхом застосування до нього тримання під вартою, та про те, що сама по собі тяжкість пред`явленої ОСОБА_6 підозри за ч.3 ст.146 КК України не може бути єдиною підставою для його подальшого ув`язнення.
Колегія суддів звертає увагу, що Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Стримуючі фактори, які б переконливо свідчили про те, що підозрюваний не вдасться до спроб переховуватись від органу досудового розслідування та суду, відсутні.
Клопотання слідчого відповідає вимогам ст.173 КПК України. В ньому наведено переконливе обґрунтування щодо наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а також щодо неможливості застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_6 менш суворих ніж тримання під вартою запобіжних заходів, а висновки сторони захисту про протилежне є необґрунтованими, оскільки суперечать змісту самого клопотання та матеріалам провадження.
Доводи сторони захисту про незаконність затримання ОСОБА_6 перевірена слідчим суддею під час розгляду клопотання та встановлено, що моментом фактичного затримання ОСОБА_6 , є 07:30 година 30 березня 2021 року - час, з якого розпочалося проведення обшуку за адресою проживання підозрюваного, та у цей же час ОСОБА_6 було вручено повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.143 КПК України. Саме з цього часу ОСОБА_6 змушений був залишатися поряд із уповноваженими службовими особами у квартирі, а тому відповідно до ст.209 КПК України, часом затримання ОСОБА_6 є 07:30 година, не дивлячись нате, що сам протокол затримання було виписано пізніше.
Викладене, на думку колегії суддів, жодним чином не свідчить про необґрунтованість клопотання та про безпідставність застосованого до ОСОБА_6 запобіжного заходу.
Те, що ОСОБА_6 не був допитаний як підозрюваний, не вказує а ні на необґрунтованість самої підозри, а ні на відсутність ризиків, про які ідеться в клопотанні, та не спростовує висновків слідчого судді. Більш того, досудове розслідування ще триває.

Наявність у підозрюваного місця проживання, родини, місця роботи, де він позитивно характеризувався, на думку колегії суддів, не свідчить про відсутність ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду, та про відсутність інших ризиків, про які ідеться в клопотанні та в ухвалі слідчого судді, з огляду на тяжкість інкримінованого останньому правопорушення та його фактичні обставини, суворість можливого покарання, та інші відомості про особу підозрюваного, в т.ч. те, що останній неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, в т.ч. тяжких, перебуває на випробуванні.
Колегія суддів вважає, що вказані стороною захисту відомості про особу підозрюваного правильність висновків слідчого судді не спростовують та в даному випадку не свідчить про достатність застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу для забезпечення його належної процесуальної поведінки і запобігання встановлених ризиків.
Доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ч.1ст.177 КПК України, перевірялися слідчим суддею та спростовані в оскаржуваній ухвалі.
Відомостей про те, що підозрюваний ОСОБА_6 за станом здоров`я не може утримуватись в умовах СІЗО, в наданих суду матеріалах провадження немає.
Отже, підстав для задоволення поданої апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.
Керуючись ст.ст. 407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу захисників підозрюваного ОСОБА_6 адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 залишити без змін.
Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 31 березня 2021 року, якою клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП України в Запорізькій області ОСОБА_10 , погодженого з прокурором відділу Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні №0003002 від 11 листопада 2020 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.146 КК України, задоволено та застосовано до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів до 28 травня 2021 року включно, з утриманням у Запорізькому слідчому ізоляторі, без визначення розміру застави, залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_34 ОСОБА_4