ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.03.2021 Справа №607/2145/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000437 від 10 вересня 2021 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Росохуватець Козівського району Тернопільської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, на утриманні має дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є інвалідом дитинства, водія ФОП ОСОБА_5 , зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , не судимого, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_8 , представника потерпілого ОСОБА_9 , -

В С Т А Н О В И В:

10 вересня 2020 року о 09 годині 10 хвилин, водій ОСОБА_3 , керуючи технічно не справним автобусом БАЗ А079.14, р.н. НОМЕР_1 , зі швидкістю 26 км/год., рухався проїзною частиною дороги проспекту Ст. Бандери м. Тернополя, лівою смугою транспортного потоку свого напрямку зі сторони вул. Є. Коновальця у напрямку вул. Клінічної м. Тернополя.

В цей час, у попутному напрямку, правою смугою транспортного потоку, зі швидкістю 28 км/год., рухався за допомогою моноколеса «INMOTІON SN:14408А5FА644007В», ОСОБА_10 , який проживав за адресою АДРЕСА_2 .

Під час руху, водій автобуса БАЗ А079.14, р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_3 , не був достатньо уважним та не стежив належно за дорожньою обстановкою, щоб мати змогу своєчасно реагувати на її зміну, постійно контролювати рух керованого ним транспортного засобу та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, чим порушив вимоги Закону України «Про дорожній рух» (далі Закону) та пунктів: 1.5 ч. 1, 1.10, (в частині визначення понять: «дорожні умови», «дорожня обстановка», і виконання їх вимог), 2.3 (б, д) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 із змінами та доповненнями (далі ПДР).

Рухаючись у вказаному напрямку в порушення вимог п.п. 10.1 та 10.3 ПДР, водій автобуса БАЗ А079.14, р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_3 , не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, розпочав змінювати напрямок свого руху на праву смугу руху попутного напрямку, тим самим не надав дорогу та створив небезпеку для руху пішоходу ОСОБА_10 , який рухався у правій смузі транспортного потоку за допомогою моноколеса «INMOTІON SN:14408А5FА644007В».

Унаслідок порушення водієм автобуса БАЗ А079.14, р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_3 вказаних пунктів ПДР України, на правій смузі руху транспортного потоку в напрямку до вул. Клінічної м. Тернополя, допущено наїзд автобусом на потерпілого ОСОБА_10 , який рухався за допомогою моноколеса «INMOTІON SN:14408А5FА644007В».

Під час дорожньо-транспортної пригоди потерпілому ОСОБА_10 спричинено закриту травму грудей та живота з численними переломами кісток скелету та ушкодженнями внутрішніх органів, що призвело до масивної внутрішньої кровотечі та різкого обезкровлення організму, від чого настала його смерть в кареті швидкої допомоги.

Порушення водієм автобуса БАЗ А079.14, р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_3 вимог п.п. 10.1 та 10.3 ПДР перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням смерті потерпілого ОСОБА_10 .

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнав.

По суті провадження повідомив, що 10 вересня 2020 року працював водієм автобуса та рухався по вул. Ст.Бандери м. Тернополя. З правої сторони були припарковані автомобілі і він перестроївся на ліву смугу. Відстань між автобусом і автомобілями була маленька, автомобіль між ними б не проїхав, а тому він приділив увагу пішохідному переходу, який був попереду та людям на зупинці. Він не побачив людину з боку та допустив на неї наїзд.

Визнає, що ДТП трапилась внаслідок його неуважності та недотримання вимог ПДР.

У скоєному щиро розкаюється, просить його суворо не карати, не позбавляти волі, а також не позбавляти його водійський прав, оскільки він працює водієм, і це є єдиним джерелом доходу для нього. Крім того, у нього на утриманні дитина, яка є інвалідом з дитинства. Він працює водієм з 1985 року. Раніше до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не притягався.

Потерпіла ОСОБА_10 в судовому засіданні заявила, що не має жодних претензій морального та матеріального характеру особисто до водія ОСОБА_3 та просить призначити останньому покарання не пов`язане із позбавленням волі, однак при цьому вважає, що ОСОБА_3 необхідно позбавити права керування транспортними засобами.

Обвинувачений ОСОБА_3 , визнавши свою винність у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у обвинувальному акті, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть ОСОБА_10 .

При призначенні покарання ОСОБА_3 суд відповідно до вимог ст.65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, позицію потерпілої, а тому приходить до переконання про необхідність призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі із позбавленням права керування транспортними засобами.

Разом з тим, враховуючи, що ОСОБА_3 притягується до відповідальності вперше, позитивно характеризується, пом`якшуючі його покарання обставини, до яких суд відносить визнання вини, відшкодування шкоди, позицію потерпілого, відсутність обставин, котрі б обтяжували покарання, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування основного покарання, а тому приймає рішення про звільнення його від відбування основного покарання з випробуванням.

У кримінальному провадженні є процесуальні витрати за проведення судових експертиз, які слід стягнути із ОСОБА_3 в користь держави з відповідними призначеннями платежів.

Керуючись наведеним, а також ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши йому 1 (один) рік іспитового строку.

Згідно п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України покласти на нього наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами ОСОБА_3 строком на 1 (один) рік - виконувати самостійно.

Стягнути із ОСОБА_3 в користь держави 16671,90 грн. процесуальних витрат пов`язаних із проведенням експертиз.

Вирок може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1