Справа № 447/2977/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/97/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Львівського апеляційного суду в складі:
головуючої ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 12 січня 2021 року про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , -

за участю прокурора ОСОБА_8
засудженого ОСОБА_7

встановила:

ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 12 січня 2021 року подання задоволено. Звільнено умовно-достроково ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі на невідбутий строк 1 (один) рік 8 (вісім) місяців та 28 (двадцять вісім) днів.
Згідно ухвали, адміністрація ДУ «Миколаївська виправна колонія (№50)» клопоче про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання, оскільки він відбув встановлену законом частину покарання, до роботи відноситься добросовісно, бере участь у виховних заходах, довів своє виправлення.
Мотивуючи своє рішення, суддя суду першої інстанції, зокрема, вказав, що подання підлягає до задоволення, оскільки засуджений відбув встановлену законом частину покарання та судом здобуто переконливі докази з приводу того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
На дану ухвалу заступник керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати повністю та ухвалити нову, якою в задоволенні подання ДУ «Миколаївська ВК №50» про застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання - відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що за час перебування під вартою в Державній установі «Львівська установа покарань № 19» (далі - ДУ «Львівська УВП № 19») ОСОБА_7 за вчинення порушень режиму тримання два рази притягувався до дисциплінарної відповідальності у виді «оголошення догани» (30.03.2017 та 13.04.2017), не заохочувався. За час відбування покарання в Державній установі «Ковельська виховна колонія» ОСОБА_7 установлений порядок та умови відбування покарання не порушував, стягнення не накладалися, не заохочувався, до суспільно корисної праці не залучався.
З матеріалів справи, які характеризують особу засудженого ОСОБА_7 , поданих до суду адміністрацією ДУ «Миколаївська ВК № 50», вбачається, що 16.01.2019 комісією ДУ «Миколаївська ВК № 50» засудженому відмовлено у зміні умов тримання, згідно з вимогами ст. 101 КВК України, як такому, що не стає на шлях виправлення, а 02.05.2019 - у представленні до умовно - дострокового звільнення, згідно ст. 107 КК України, як такому, що не довів своє виправлення.
Вказує, що судом першої інстанції при постановленні ухвали не враховано те, що засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання за вчинення тяжких злочинів проти власності, за що упродовж 2017 - 2018 років 4 рази засуджувався Залізничним, Сихівським, Франківським та Шевченківським районними судами м. Львова до реального позбавлення волі.
Зазначає, що з характеристики на засудженого ОСОБА_7 від 07.10.2020 вбачається, що він за час відбування покарання не приймав участі у самодіяльних організаціях установи, а лише залучався до участі в програмі диференційованого виховного впливу «Професія», яка засудженим повністю не реалізована.
Апелянт вважає, що судом, при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 , фактично не досліджено його ставлення до навчання. Суд взагалі упустив вказаний критерій, хоча такий відповідно до вимог ст. 107 КК України є обов`язковим для дослідження при вирішенні питання про можливе застосування умовно-дострокового звільнення засуджених, які вчинили злочини у віці до вісімнадцяти років.
При цьому, звертає у увагу на те, що ОСОБА_7 , який прибув в ДУ «Миколаївська ВК № 50» 27.12.2018, жодним чином не виявляв бажання здобути середню чи професійну освіту при наявності в установі відповідного навчального центру.
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції прокурор підтримав подану апеляційну скаргу та навів аналогічні доводи, викладені в апеляційній скарзі, засуджений ОСОБА_7 заперечив вимоги апеляційної скарги прокурора, вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою.
Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційної скарги, пояснення прокурора та засудженого, вивчивши матеріали провадження, встановила наступне.
З матеріалів справи вбачається, що вироком Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_7 від 02.07.2018 р. було засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначено йому покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі. Кінець строку відбування покарання 10.10.2022.
Згідно положень ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до п.1 ч.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким мають надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.
Так, на переконання апеляційного суду, характеризуючі дані, які вказуються в поданні та характеристики відповідно до ст. 81 КК України не є підставою для застосування умовно-дострокового звільнення, ОСОБА_7 виконував обов`язки, передбачені ч.3 ст. 107, ст. 118 КВК України, відповідно те, що засуджений добросовісно відноситься до роботи, бере участь у виховних заходах, то суд апеляційної інстанції вважає, за необхідне зазначити, що належне виконання засудженим законних вимог представників адміністрації колонії під час відбуття покарання, його належна поведінка та сумлінне ставлення до праці є для нього обов`язком впродовж всього строку відбування покарання, в даному ж випадку процес виправлення засудженого не досяг тієї стадії, на якій його може бути звільнено умовно-достроково від відбування покарання.
При цьому, підставними є доводи апелянта про те, що суд першої інстанції при вирішенні вказаного питання не надав належної оцінки та не врахував при постановленні ухвали те, що засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання за вчинення тяжких злочинів проти власності, за що упродовж 2017 - 2018 років 4 рази засуджувався Залізничним, Сихівським, Франківським та Шевченківським районними судами м. Львова до реального позбавлення волі.
Апеляційний суд погоджується з доводами апелянта про те, що, судом, при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 , фактично не досліджено його ставлення до навчання, при наявності в установі відповідного навчального центру ОСОБА_7 жодним чином не виявляв бажання здобути середню чи професійну освіту.
Колегія суддів переконана, що зазначені обставини справи не були належним чином враховані судом першої інстанції під час розгляду клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 .
За наведених обставин, апеляційний суд погоджується з апеляційними вимогами прокурора про те, що ОСОБА_7 не довів своє виправлення.
Таким чином, на думку апеляційного суду апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, у зв`язку з чим необхідно скасувати ухвалу місцевого суду та відмовити у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегіясуддів,

постановила:

апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 задоволити, а ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 12 січня 2021 року, якою звільнено умовно-достроково ОСОБА_7 - скасувати.
В задоволенні подання ДУ «Миколаївська виправна колонія (№50)» про умовно - дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 - відмовити.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4