УХВАЛА

іменем України

17 травня 2021 року

м. Київ
справа № 183/2929/18
провадження № 51-2418ск21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 50000396 за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

та жителя АДРЕСА_1 , такого, що немає судимостей,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 187 і ч. 2

ст. 190 КК.
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області

від 19 серпня 2019 року ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 1 ст. 186 КК на строк 2 роки; за ч. 2 ст. 187 КК на строк 7 років з конфіскацією майна; за ч. 2 ст. 190 КК на строк 1 рік. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК шляхом часткового складання покарань, остаточно ОСОБА_5 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна.
Початок перебігу строку відбування покарання постановлено рахувати з 3 травня

2018 року та зараховано у цей строк період попереднього ув`язнення з 3 травня

2018 року по 19 серпня 2019 року включно.
Частково задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 та стягнуто на його користь із ОСОБА_5 6459,09 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 10 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 11 лютого 2021 року залишив без задоволення апеляційні скарги обвинуваченого та прокурора, а вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 серпня

2019 року щодо ОСОБА_5 без змін.
Згідно з вироком місцевого суду ОСОБА_5 вчинив злочини за таких обставин.
11 лютого 2018 року приблизно о 4:42, перебуваючи в супермаркеті «Варус-27» на

вул. Сучкова 38 у м. Новомосковську Дніпропетровської області, з метою таємного викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, поклав до карманів куртки товари: пляшку алкогольного напою, шматок сиру та куряче філе, які належать ТОВ «Омега», та пройшов із торгівельної зони через неробочу касу вказаного супермаркету, не розраховуючись за товар, однак був помічений охоронцями, які намагались його затримати, а тому, розуміючи, що його дії помічені, утік з місця скоєння злочину, спричинивши потерпілому ТОВ «Омега» матеріальну шкоду на суму 327,84 грн.
Крім того, 18 лютого 2018 року в період з 3:50 по 4:15 ОСОБА_5 , перебуваючи разом із невстановленою під час досудового розслідування особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, біля пам`ятника «Літак» на вул. Гетьманській у

м. Новомосковську Дніпропетровської області, за пропозицією останнього із застосуванням насильства, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу, заволодіти телефоном ОСОБА_6 , котрий у вказаний час тримав його в руках біля супермаркету «АТБ» на вул. Гетьманській 32, на що ОСОБА_5 погодився.
Далі ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, усвідомлюючи відкритий характер своїх протиправний дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, за попередньою змовою, почав рухатись за

ОСОБА_6 до ділянки місцевості, що розташована приблизно за 30 м навпроти відділення ПАТ «КБ «Приватбанк» у будинку № 50 на вул. Гетьманській, де особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, наніс ОСОБА_6 удар кулаком в щелепу з лівої сторони, від якого останній втратив свідомість та впав на землю і отримав тілесні ушкодження у виді забитої рани у тім`яній частині голови, що відносяться до легкого ступеня тяжкості з короткочасним розладом здоров`я,

та тілесні ушкодження у виді забитих м`яких тканин нижньої щелепи зліва, синця на обличчі у лівій виличній області, у своїй сукупності та кожне окремо, відносяться до легкого ступеня тяжкості. Після цього ОСОБА_5 дістав з карману непритомного ОСОБА_6 мобільний телефон вартістю 5496,68 грн та незаконно заволодів ним,

а потім разом із особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, з викраденим майном покинули місце скоєння злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим заподіяли потерпілому шкоди на вказану суму.
Крім того, 22 квітня 2018 року приблизно о 18:00 біля будинку

АДРЕСА_1 у ОСОБА_5 виник злочинний умисел спрямований на заволодіння велосипедом малолітнього ОСОБА_7 шляхом обману. Реалізуючи цей умисел, ОСОБА_5 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, розуміючи, що повертати велосипед не збирається, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, попросив у ОСОБА_7 велосипед, який належить ОСОБА_8 , на що малолітній ОСОБА_7 погодився за умови, що ОСОБА_5 лише проїдеться на ньому та одразу поверне. Незважаючи на домовленість, ОСОБА_5 поїхав у невідомому напряму, тим самим заволодів вказаним велосипедом шляхом обману, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 4912,20 грн.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
Як убачається зі змісту касаційної скарги, захисник стверджує про істотні порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вважає ухвалу суду апеляційної інстанції незаконною, необґрунтованою і невмотивованою. На думку захисника, доказів, покладених в основу обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 187 і ч. 2 ст. 190 КК недостатньо для підтвердження його винуватості у вчиненні цих злочинів. Так за епізодом від 18 лютого 2018 року щодо ОСОБА_6 винуватість ОСОБА_5 обґрунтовується виключно даними слідчих експериментів. Стосовно епізоду від 22 квітня 2018 року щодо ОСОБА_7 , захисник зазначає про невідповідність висновку суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки ОСОБА_5 не вперше просив покататися на велосипеді у ОСОБА_7 .
Крім того, захисник наголошує на неповноті розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_5 в суді апеляційної інстанції. На думку захисника, перевіряючи доводи обвинуваченого про застосування до останнього незаконних методів досудового розслідування, апеляційний суд з цього приводу належну перевірку

не провів, не допитав ні ОСОБА_5 , ні працівників поліції, на яких вказував обвинувачений.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, дослідивши зміст оскаржуваних судових рішень та дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі захисника, колегія суддів дійшла такого висновку.
Згідно з вимогами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
При розгляді кримінального провадження суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, встановлених судом.
Обставини щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410 та 411 КПК, не є предметом дослідження та перевірки касаційним судом відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 94 КПК оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд при перевірці рішень нижчестоящих судів у цьому кримінальному провадженні встановив, що вони дотримались вимог зазначеного закону.

У касаційній скарзі захисник, вказуючи на неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність (у частині визнання ОСОБА_5 винуватим за ч. 2 ст. 187 і ч. 2 ст. 190 КК), фактично наводить доводи, які стосуються невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, однак в силу ч. 1 ст. 438 КПК ці обставини не можуть бути предметами дослідження та оцінки касаційним судом.
Вказані доводи сторони захисту були перевірені судом першої інстанції та спростовані ним з посиланням на відповідні докази.
Більш того, зазначені доводи були предметом перевірки і суду апеляційної інстанції, який, перевіряючи їх обґрунтованість у частині доведеності винуватості

ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 та ч. 2 ст. 190 КК, у своєму рішенні навів докладні мотиви і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути справу.
Апеляційний суд зазначив, що судовий розгляд даного кримінального провадження проведено місцевим судом згідно з вимогами ч. 1 ст. 337 КПК відповідно до обвинувального акта лише в межах висунутого обвинувачення. Міськрайонний суд вирішував лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Суд апеляційної інстанції встановив, що висновки суду про винуватість

ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, повністю ґрунтуються на розглянутих у судовому засіданні і наведених у вироку доказах. Крім того, апеляційним судом перевірено матеріали справи та на підставі цього встановлено, що судове слідство у ній проведено з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку в цілому, у справі не допущено.
Таким чином, за фактичних обставин кримінального провадження, установлених судом першої інстанції, висновки цього суду про доведеність винуватості

ОСОБА_5 у: відкритому викраденні чужого майна із супермаркету «Варус-27» (від 11 лютого 2018 року); нападі з метою заволодіння майном ОСОБА_6 , поєднаним із застосуванням насильства, небезпечного для здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому групою осіб (від 18 лютого 2018 року); заволодінні майном ОСОБА_8 шляхом обману (від 22 квітня 2018 року), тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 187 і ч. 2 ст. 190 КК, колегія суддів касаційного суду вважає правильними і такими, що підтверджується сукупністю зібраних доказів, перевірених у судовому засіданні в установленому кримінальним процесуальним законом порядку та належно оцінених у судовому рішенні судом у їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку.
Необгрунтованими є доводи захисника щодо істотного порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону в частині неналежної перевірки заяви обвинуваченого щодо застосування до нього недозволених методів під час проведення досудового розслідування.
Відповідно до п. 1 ст. 46 Європейської конвенції з прав людини та ст. 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» рішення Європейського суду з прав людини є обов`язковими для виконання Україною.

Виходячи із положень ст. 3 Конвенції та згідно з практикою Європейського суду з прав людини, за обставин, коли особа висуває небезпідставну скаргу на жорстоке поводження з нею, а саме застосування недозволених методів під час проведення слідства та дізнання, у поєднанні із загальним обов`язком держави за ст. 1 Конвенції, слід провести ефективне офіційне розслідування.

Наведені положення Конвенції та практика Європейського суду з прав людини були враховані апеляційним судом при розгляді доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 щодо застосування до нього заходів фізичного та психічного впливу працівниками правоохоронних органів під час досудового розслідування.

Для перевірки цих доводів за дорученням суду апеляційної інстанції Територіальним відділенням управління Державного бюро розслідувань проведено перевірку зазначених обвинуваченим ОСОБА_5 обставин щодо застосування до нього працівниками Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області недозволених методів фізичного та психологічного впливу під час досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000396 від 18 лютого 2018 року.

За результатами проведеної перевірки слідчим винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000737 від 29 травня 2020 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК у зв`язку з відсутністю в діях працівників Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК (т. 3, а.п. 172).

Отже, апеляційний суд вжив усіх належних та необхідних заходів для ініціювання офіційного ефективного розслідування заяви обвинуваченого, яке було проведено відповідно до вимог КПК та не підтвердило факту застосування до ОСОБА_5 недозволених методів під час проведення досудового розслідування.
З урахуванням викладеного, ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370 і 419 КПК. Порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити апеляційному суду ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення, колегією суддів касаційного суду не встановлено.
Таким чином, підстави для задоволення касаційної скарги захисника відсутні.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 цього Кодексу суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Оскільки наведені у касаційній скарзі мотиви свідчать про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, Верховний Суд вважає за необхідне відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовити у відкритті касаційного провадження.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою

захисника ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3