Білоцерківський міськрайонний суд Київської області
Справа № 357/6096/20
У Х В А Л А
про продовження строку тримання під вартою

21 травня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - суддя ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Біла Церква обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000370, яке внесене до ЄРДР 26 січня 2020 року, відносно ОСОБА_5 за ознаками кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, та ОСОБА_4 , за ознаками кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, КК України, установив таке.

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.
Згідно із ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 квітня 2021 року, продовжений строк тримання під вартою ОСОБА_4 на шістдесят днів, тобто до 05 червня 2021 року, з альтернативою у вигляді застави в розмірі 10 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто 22 700 грн.

На підставі ч. 3 ст. 331 КПК України, суд, на розгляд учасників судового провадження, поставив питання щодо доцільності продовження тримання під вартою ОСОБА_4 .
Прокурор ОСОБА_3 , зважаючи на те, що продовжує існувати ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, про що свідчить наявність в Білоцерківському міськрайонному суді Київської області інших обвинувальних актів щодо ОСОБА_4 та дані про його особу, а саме він раніше судимий, не працевлаштований, не має офіційних джерел доходів, неодружений, не має утриманців, схильний до вживання наркотичних засобів, що дає підстави стверджувати про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, які будуть стримувати ОСОБА_4 від вчинення інших кримінальних правопорушень.

Зазначала, що з огляду на вказане, інші запобіжні заходи, аніж тримання під вартою, не можуть запобігти ризику передбаченому п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 просив звільнити його під домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 , адже вчиняти кримінальних правопорушень не збирається, скаржився на стан здоров`я та погане самопочуття, оскільки йому не надається лікування, яке він міг отримувати на волі.

Захисник ОСОБА_6 підтримав ОСОБА_4 , адже вважає, що зазначений прокурором ОСОБА_3 ризик, недостатній для продовження строків тримання під вартою, тоді як прокурором ОСОБА_3 не доведено, в зв`язку із чим ризику, передбаченому п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, неможливо запобігти домашнім арештом.

Водночас, захисник ОСОБА_6 просив зобов`язати державну установу «Київський слідчий ізолятор» надати медичну допомогу ОСОБА_4 , мотивуючи це станом здоров`я останнього.

Учасники судового провадження, проти цього не заперечували.

Встановлені судом обставини, з посиланням на докази.
Згідно із ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_7 від 22 грудня 2020 року, ОСОБА_4 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на шістдесят днів, тобто до 19 лютого 2021 року, включно та визначена застава десять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 22 700 грн.

Відповідно до ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2021 року, продовжений строк тримання під вартою ОСОБА_4 на шістдесят днів, тобто до 12 квітня 2021 року, з альтернативою у вигляді застави у розмірі 10 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто 22 700 грн.

Згідно із ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 квітня 2021 року, продовжений строк тримання під вартою ОСОБА_4 на шістдесят днів, тобто до 05 червня 2021 року, з альтернативою у вигляді застави у розмірі 10 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто 22 700 грн.

Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, КК України.

ОСОБА_4 неодружений, непрацюючий, раніше судимий: вироком Володарського районного суду Київської області від 19 грудня 1994 року за ч. 1, 3 ст. 229-6, 42 КК України до восьми років позбавлення волі; вироком Білоцерківського міського суду Київської області від 06 липня 2000 року до трьох років шести місяців позбавлення волі; вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 29 липня 2005 року за ч. 2 ст. 309 КК України до трьох років позбавлення волі; вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 грудня 2006 року за ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 146, ч. 1, 4 ст. 70 КК України до десяти років позбавлення волі з конфіскацією майна; вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2019 року за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України до трьох років одного місяця позбавлення волі; вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2019 року за ст. 71 ч. 2 ст. 185 КК України до трьох років чотирьох місяців позбавлення волі.

Мотиви та положення закону, якими керувався суд при постановленні ухвали.
Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України, за наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно із ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно із ч. 5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Суд зазначає, що при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою в суді на стадії підготовчого провадження, вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Це обумовлюється тим, що на цій стадії суд, не перевіряє обґрунтованість підозри, оскільки остання перестала існувати і на її заміну висунуте обвинувачення.

Його обґрунтованість вирішується при ухваленні вироку, що визначено у ст. 368 КПК України.

Згідно із обвинувальним актом, ОСОБА_4 обвинувачується за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, КК України.

Прокурором ОСОБА_3 заявлений ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд вважає, що він доведений.

Судом установлено, що ОСОБА_4 непрацюючий, іншого офіційного джерела доходів не має, неодружений, раніше судимий за кримінальні правопорушення проти власності, передбачені ст. 185, 187 КК України та у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, передбачені ст. 309 КК України, обвинувачується у вчиненні нових.

Вказані обставини в сукупності свідчать, що ОСОБА_4 не має джерел до існування, має схильність до вживання наркотичних засобів, в зв`язку із чим існує ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, який суд оцінює як високий.

Суд вважає, оскільки ризик вчинення ОСОБА_4 нових кримінальних правопорушень є високим та зважаючи на те, що за незначний проміжок часу до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області відносно ОСОБА_4 декілька обвинувальних актів, запобігти йому іншими запобіжними заходами, аніж тримання під вартою неможливо.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Згідно із ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15 грудня 2020 року № 1082-ХІ, установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2189 гривень, з 1 липня - 2294 гривні, з 1 грудня - 2393 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: … працездатних осіб: з 1 січня - 2270 гривень, з 1 липня - 2379 гривень, з 1 грудня - 2481 гривня.

Суд вважає, що з огляду на розмір заявленої, в обвинувальному акті, шкоди 2 000 грн., вище встановлених даних про його особу, ОСОБА_4 необхідно визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави десять прожиткових мінімумів доходів громадян, що становить 10 х 2 270 = 22 700 грн.

Суд зазначає, що такий розмір застави гарантуватиме виконання ним покладених на нього КПК України обов`язків та не буде завідомо непомірним.

Суд вважає за доцільне, в разі внесення застави, покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України: з`являтись до суду за першою вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Суд зазначає, що покладення таких обов`язків є необхідним для досягнення мети запобіжного заходу, визначеного в ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим, згідно із ч. 1 ст. 176 КПК України, запобіжними заходами є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою.

Відповідно до змісту ч. 3 ст. 176 КПК України, найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Отже, в ч. 1 ст. 176 КПК України вони розташовані в порядку від найбільш м`якого до найбільш суворого.

Таким чином, оскільки ОСОБА_4 обраний альтернативний запобіжний захід у виді застави, яка є більш м`яким запобіжним заходом, аніж тримання під домашнім арештом, суд відхиляє доводи сторони захисту щодо звільнення ОСОБА_4 під домашній арешт.

Разом з тим, згідно із ч. 4 ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення», медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 21 Закону України «Про попереднє ув`язнення», адміністрація місць попереднього ув`язнення зобов`язана: створити особам, взятим під варту, необхідні житлово-побутові умови відповідно до встановлених норм, забезпечити їх харчуванням та медичним обслуговуванням.

Згідно із п. 2.3 розділу ІІ «Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту», медичне обстеження осіб, узятих під варту, здійснюється у разі їх звернення зі скаргою на стан здоров`я за ініціативою лікаря медичної частини СІЗО або адміністрації СІЗО.

Отже, оскільки ОСОБА_4 вже вдруге скаржиться на поганий стан здоров`я і відсутність медичного обслуговування, суд вважає за необхідне зобов`язати державну установу «Київський слідчий ізолятор» забезпечити медичне обстеження ОСОБА_4 .

Зокрема, вказане необхідне і для установлення можливості тримання під вартою ОСОБА_4 , за станом здоров`я.

Керуючись ст. 182, 183, 199, 331 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

продовжити строк тримання ОСОБА_4 під вартою, ще на шістдесят днів, тобто 19 липня 2021 року, включно.

Зобов`язати державну установу «Київський слідчий ізолятор» забезпечити медичне обстеження ОСОБА_4 .

Визначити ОСОБА_4 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 10 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто 22 700 грн.

В разі її внесення застави звільнити ОСОБА_4 з-під варти.

Застава може бути внесена обвинуваченим, так і іншою фізичною чи юридичною особою (заставодавцем).

Обвинувачений або заставодавець мають право внести заставу в будь-який момент протягом строку дії ухвали.

В разі внесення застави, покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

1) з`являтись до суду за першою вимогою;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду;

3) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

В разі внесення застави, встановити двохмісячний строк дії покладених судом обов`язків, який обчислювати починаючи з дня внесення застави.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку, прокурором, обвинуваченим, захисником, безпосередньо до Київського апеляційного суду, протягом п`яти днів, з дня її оголошення, лише в частині продовження строку тримання під вартою.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

В частині продовження строку тримання під вартою, ухвала підлягає негайному виконанню, після її оголошення.

Ухвала набирає законної сили в порядку визначеному ст. 532 КПК України.

Повний текст ухвали проголошений 27 травня 2021 року о 08:30 год.

Суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1