Справа № 405/2233/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2021 року слідчий суддя Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання представника цивільного позивача ФГ «Крок» - адвоката ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000105 від 29.03.2021 року,-

В С Т А Н О В И В :

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах потерпілого, цивільного позивача ФГ «Крок» звернулася з клопотання про накладення арешту на майно, а саме: земельні ділянки, які мають кадастрові номери :02:000:5211, :02:000:5220, :02:000:5212, :02:000:5221, :02:000:5234, :02:000:5000:02:000:5213, :02:000:5217, :02:000:5000:02:000:5218, :02:000:5000:02:000:5215 :02:000:5000:02:000:5228, :02:000:5227, :02:000:5000:02:000:5225, :02:000:5224, :02:000:5223, :02:000:5222, :02:000:5216, :02:000:5219, :02:000:5214, :02:000:5210, :02:000:5229 із забороною користуватися, розпоряджатися та відчужувати майно, з метою позбавлення можливості настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
В обґрунтування клопотання вказав, що в провадженні СУ ГУ Національної поліції в Кіровоградській області перебуває кримінальне провадження № 0000105 від 29.03.2021 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, розпочате на підставі заяви ФГ «Крок» про те, що земельну ділянку, що перебуває у постійному користуванні фермерського господарства «Крок», згідно державного акту №010385 розділено на 25 земельних ділянок, 3 ділянки державної власності та 22 приватної власності, з кадастровими номерами: :02:000:5211, :02:000:5220, :02:000:5212, :02:000:5221, :02:000:5234, :02:000:5211, :02:000:5220, :02:000:5212, :02:000:5221, :02:000:5234, :02:000:5000:02:000:5213, :02:000:5217, :02:000:5000:02:000:5218, :02:000:5000:02:000:5215 :02:000:5000:02:000:5228, :02:000:5227, :02:000:5000:02:000:5225, :02:000:5224, :02:000:5223, :02:000:5222, :02:000:5216, :02:000:5219, :02:000:5214, :02:000:5210, :02:000:5229, шахрайським шляхом заволоділи земельною ділянкою площею 50.00 га, кадастровий номер :02:000:9506.
Постановою про залучення потерпілого від 29.03.2021 року адвоката ОСОБА_3 , залучено до кримінального провадження в якості представника потерпілого.
30.03.2021 ФГ «Крок» звернулось до Слідчого управління ГУ Національної поліції в Кіровоградській області з цивільним позовом про відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (у порядку статті 128 КПК України) до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 у кримінальному провадженні № 0000105 від 29.03.2021. Земельна ділянка загальною площею 50 гектарів кадастровий номер :02:000:9506 з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, що розташована на території Бобринецького району Кіровоградської області, надана в постійне користування, згідно Державного акту на право постійного користування землею №010385, є матеріальною основою та основним засобом виробництва в діяльності ФГ «Крок», яке є її належним користувачем. Згідно відомостей публічної кадастрової карти відомості про земельну ділянку кадастровий номер :02:000:9506 відсутні. Утворено із земельної ділянки цивільного позивача шляхом поділу 25 нових земельних ділянок з кадастровими номерами: :02:000:5211, :02:000:5220, :02:000:5212, :02:000:5221, :02:000:5234, :02:000:5000:02:000:5213, :02:000:5217, :02:000:5000:02:000:5218, :02:000:5000:02:000:5215 :02:000:5000:02:000:5228, :02:000:5227, :02:000:5000:02:000:5225, :02:000:5224, :02:000:5223, :02:000:5222, :02:000:5216, :02:000:5219, :02:000:5214, :02:000:5210, :02:000:5229 .
ФГ «Крок» не надавало згоду ні на поділ земельної ділянки, ні на припинення права постійного користування. Право користування земельною ділянкою може бути припинено лише з певних підстав, закріплених у законодавстві. Так, за приписами статті 141 Земельного кодексу України підставами припинення права користування земельною ділянкою є: 1) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; 2) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; 3) припинення діяльності релігійних, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; 4) використання земельної ділянки способами, які суперечать економічним вимогам; 5) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; 6) систематична несплата земельного податку або орендної плати; 7) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; 8) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини; 9) передача приватному партнеру, концесіонеру нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, що перебуває в користуванні державного або комунального підприємства та є об`єктом державно-приватного партнерства або об`єктом концесії. Відповідно до приписів частини 1 статті 27 Земельного кодексу України (у редакції Закону від 13.03.1992 року), яка діяла до 01.01.2002 року, право користування земельною ділянкою або її частиною припиняється у разі: 1) добровільної відмови від земельної ділянки; 2) закінчення строку, на який було надано земельну ділянку; 3) припинення діяльності підприємства, установи, організації, селянського (фермерського) господарства; 4) використання землі не за цільовим призначенням; 5) нераціонального використання земельної ділянки; 6) використання земельної ділянки способами, що призводять до зниження родючості ґрунтів, їх хімічного і радіоактивного забруднення, погіршення екологічної обстановки; 7) використання землі не за цільовим призначенням; 8) невикористання протягом одного року земельної ділянки, наданої для сільськогосподарського виробництва, і двох років - для несільськогосподарського виробництва; 9) вилучення земель у випадках, передбачених статтями 31 і 32 цього Кодексу. З наведеного вбачається, що підставою припинення права постійного користування земельною ділянкою, наданою громадянину для ведення фермерського господарства, є припинення діяльності такої юридичної особи як селянське (фермерське) господарство. Таким чином, одержання громадянином - засновником правовстановлюючого документа на право власності чи користування земельною ділянкою для ведення СФГ є необхідною передумовою державної реєстрації та набуття СФГ правосуб`єктності як юридичної особи. Підставою припинення права користування земельною ділянкою, яка була отримана громадянином для ведення СФГ і подальшої державної реєстрації СФГ як юридичної особи, виступає припинення діяльності відповідного фермерського господарства. Без відома і згоди користувача, всупереч імперативних вимог ст. ст. 118, 141, 149 ЗК України вибула з державної форми власності та права користування та була розділена земельна ділянка позивача. Отже, відповідачі зловживаючи довірою (шахрайським шляхом) заволоділи майном Позивача в загальній сумі 25 000 доларів США. Заволодіння землею державної форми власності стало можливе: без попереднього проведення процедури припинення права власності та користування спірною земельною ділянкою, як то передбачено ст. 141 ЗК України; без наявної нотаріальної згоди користувача, як то передбачено ч. 6 ст. 118 ЗК України; всупереч існуючого порядку вилучення спірної земельної ділянки, як то передбачено ст. 149 ЗК України. До передачі земельних ділянок, що знаходяться на праві постійного користування за ФГ «Крок», Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області повинно було припинити право користування ФГ «Крок», шляхом прийняття рішення про припинення права постійного користування та/або скасування Державного акту на право постійного користування землею, що зроблено не було. Тобто, заявлена до арешту земельна ділянка продовжує перебувати у законному постійному користуванні ФГ «Крок» та є об`єктом можливих кримінально протиправних дій, тому відповідає критеріям, визначеним статтею 98 КПК України. У цьому кримінальному провадженні доведений не тільки ризик, але й сам факт негайного перепродажу усіх ділянок після їх отримання земель від держави. Переконливість та доведеність вимог слідчого зобов`язує зупинити правовідносини для припинення злочину, щоб не допустити подальшого продажу, а також зміни його індивідуальних ознак як то: площа, конфігурація, поворотні точки, цільове призначення, обтяження, родючість, форму власності, самих власників, кадастрові номери, дати номери правочинів та державних актів. Незастосування арешту буде суперечити завданням даного кримінального провадження, оскільки дасть можливість невстановленій групі осіб продовжити злочин, створити перешкоди в досягненні мети цього кримінального провадження. Матеріалами кримінального провадження підтверджується, що земельні ділянки є об`єктом посягання, та відповідно - речовими доказами, тому ( ч.10 ст. 170 КПК України) добросовісність дій набувача не впливає на результати вирішення вимог слідчого про накладення арешту на майно. З метою забезпечення збереження речового доказу, виникла необхідність в накладенні арешту на майно, а саме: земельні ділянки, яка на праві державної власності належить Головному управлінню Держгеокадастру у Кіровоградській області та громадянам, що зазначені цивільними відповідачами, що підтверджується відомостями з державного реєстру речових прав.
Представник цивільного позивача ФГ «Крок» - адвокат ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, звернулася з заявою про розгляд справи без її участі, просила клопотання задовольнити.

Прокурор на розгляд клопотання не з`явився, звернувся з заявою про розгляд справи без його участі, не заперечував проти його задоволення.

Враховуючи те, що накладення арешту на майно не перешкоджає власнику майна в подальшому, порушувати перед органами досудового слідства, слідчим суддею питання про скасування арешту, вимагати належного збереження майна, приходжу до висновку про можливість розгляду клопотання про накладення арешту на майно у відповідності до вимог ч.2 ст. 171 КПК України без повідомлення власника майна, його захисника представника чи законного представника, з метою забезпечення арешту майна.
Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України ( ч. 1 ст. 26 КПК України).

Враховуючи принцип диспозитивності кримінального судочинства слідчий суддя визнав за можливе проводити розгляд справи за даної явки та на підставі наявних матеріалів клопотання.

Дослідивши надані матеріали клопотання слідчий суддя прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
Згідно зі ст. 61 КПК України, цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична чи юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов. Права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.
Згідно ч. 3 ст. 174 КПК України у клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено: 1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог; 2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.
Як встановлено ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Як регламентовано ст. 62 КПК України: 1. Цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом. 2. Права та обов`язки цивільного відповідача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду. 3. Цивільний відповідач має права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються цивільного позову, а також має право визнавати позов повністю чи частково або заперечувати проти нього. Цивільний відповідач повідомляється про прийняті процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються цивільного позову, та отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим Кодексом для інформування та надіслання копій процесуальних рішень підозрюваному, обвинуваченому.
Статтею 173 КПК України, ч. 2, регламентовано: при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Вказана норма також узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, згідно якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Як встановлено з матеріалів клопотання, в провадженні СУ ГУ Національної поліції в Кіровоградській області перебуває кримінальне провадження № 0000105 від 29.03.2021 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, за заявою ФГ «Крок», а саме невідомими особами шахрайським шляхом вчинено заволодіння земельною ділянкою площею 50 га державної власності, що розташована на території Кіровоградської області та перебувала у віданні ФГ «Крок» ( право постійного користування), чим завдано останньому майнової шкоди у великих розмірах.
Правова кваліфікація кримінального правопорушення органом досудового розслідування визначена як ч. 3 ст. 190 КК України.
Представник ФГ «Крок» - адвокат ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні є представником потерпілого, а також і цивільним позивачем (розмір позовних вимог 25 000 (двадцять п`ять тисяч) доларів США).
Як було зазначено в цивільному позові земельну ділянку, що перебуває у постійному користуванні фермерського господарства «Крок», згідно державного акту №010385 розділено на 25 земельних ділянок з кадастровими номерами: :02:000:5211, :02:000:5220, :02:000:5212, :02:000:5221, :02:000:5234, :02:000:5000:02:000:5213, :02:000:5217, :02:000:5000:02:000:5218, :02:000:5231 (державна власність), :02:000:5215 (державна власність) :02:000:5000:02:000:5228, :02:000:5227, :02:000:5000:02:000:5225, :02:000:5224, :02:000:5223, :02:000:5222, :02:000:5216, :02:000:5219, :02:000:5214, :02:000:5210, шахрайським шляхом заволоділи земельною ділянкою площею 50.00 га, кадастровий номер :02:000:9506 нормативною грошовою оцінкою в загальній сумі 25 000 доларів США.
Земельна ділянка загальною площею 50 гектарів кадастровий номер :02:000:9506 з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, що розташована на території Бобринецького району Кіровоградської області є матеріальною основою та основним засобом виробництва в діяльності ФГ «Крок», яке є її належним користувачем.
Викладені в цивільному позові обставини вчинення кримінального правопорушення, свідчать про наявність причино-наслідкового зв`язку та спричиненням негативних наслідків, що проявились у завданні збитків Позивачу.
Вимоги ст. 132 КПК України не зобов`язують цивільного позивача доводити необхідність застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Метою застосування арешту у даному випадку є відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.
В свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Належність земельних ділянок Головному управлінню Держгеокадастру у Кіровоградській області та громадянам, що зазначені цивільними відповідачами, підтверджується відомостями з державного реєстру речових прав, долученими до матеріалів клопотання.
За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання цивільного позивача про накладення арешту на майно підлягає задоволенню з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) у конкретному кримінальному провадженні.
Приходячи до такого висновку, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.
Більш того, накладення арешту на майно не порушить, а обмежить права власності вказаних у клопотанні осіб на майно, оскільки останнє у встановленому законом порядку має право порушувати перед органами досудового слідства, слідчим суддею питання про скасування арешту, вимагати належного збереження майна, тощо.
Разом з тим, як те встановлено ч.11 ст. 170 КПК України, у конкретному випадку є доцільним заборона розпорядження майном, на яке накладається арешт, з метою перешкоджання приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, перетворення, передачі третім особам такого майна.
Керуючись ст.ст. 170- 173, 175 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

клопотання представника цивільного позивача ФГ «Крок» - адвоката ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000105 від 29.03.2021 року задовольнити.

Накласти арешт на земельні ділянки, які мають кадастрові номери :02:000:5211, :02:000:5220, :02:000:5212, :02:000:5221, :02:000:5234, :02:000:5000:02:000:5213, :02:000:5217, :02:000:5000:02:000:5218, :02:000:5000:02:000:5215 :02:000:5000:02:000:5228, :02:000:5227, :02:000:5000:02:000:5225, :02:000:5224, :02:000:5223, :02:000:5222, :02:000:5216, :02:000:5219, :02:000:5214, :02:000:5210, :02:000:5229 із забороною розпоряджатися та відчужувати майно, з метою позбавлення можливості настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя

Ленінського районного суду

м. Кіровограда Євгеній Миколайович Тьор