Справа № 496/575/21
Провадження № 1-р/496/5/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2021 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Біляївка клопотання начальника Біляївського міськрайонного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Одеської області відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

про роз`яснення щодо подальшого виконання вироку суду, -

В С Т А Н О В И В :

07.06.2021 року до Біляївського районного суду Одеської області надійшло клопотанням начальника Біляївського міськрайонного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Одеської області відносно ОСОБА_3 про роз`яснення щодо подальшого виконання вироку Біляївського районного суду Одеської області. Мотивоване тим, що на виконання до Біляївського МРВ пробації надійшло розпорядження та дві копії вироку: Київського районного суду м. Одеси від 02.02.2021 року відносно ОСОБА_3 засудженого за ч. 1 ст. 310, ч.3 ст.309, ч.1 ст. 263, ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі, зі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений з випробовуванням строком на 3 роки та Біляївського районного суду Одеської області від 08.04.2021 р., яким була затверджена угода від 28.01.2021 року про визнання винуватості між прокурором Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , останнього засуджено за ч. 2 ст. 309 КК України до 3 років позбавлення волі, зі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений з випробовуванням строком на 3 роки
Провідний інспектор Біляївського міськрайонного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області ОСОБА_5 до судового засідання не з`явилася, але надала до суду заяву, згідно якої просила розглянути справу у її відсутність.
До судового засідання прокурор не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини не явки суд не повідомив.
Засуджений та його захисник до судового засідання не з`явилися, від захисника надійшла заява про розгляд подання Біляївського МРВ пробації без їхньої участі.
Неявка учасників судового провадження до судового засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Дослідивши матеріали справи, клопотання про роз`яснення щодо подальшого виконання вироку суду, суд прийшов до наступного.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 засуджений 08.04.2021 року Біляївським районним судом Одеської області за ч. 2 ст. 309 КК України до 3 років позбавлення волі із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України звільнений з випробуванням на строк 3 роки.
До клопотання провідним інспектором відділу філії ДУ «Центр пробації» було надано вирок Київського районного суду м. Одеси від 02.02.2021 року відносно ОСОБА_3 засудженого за ч. 1 ст. 310, ч.3 ст.309, ч.1 ст. 263, ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі, зі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений з випробовуванням строком на 3 роки.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.
Суд звертає увагу на правові висновки Верховного Суду (постанова Верховного Суду від 23.09.2019 р. № 199/1496/17), які зазначають наступне.
Самостійне виконання вироків порушує приписи ч. 4 ст. 70 КК, які не визначають відмінних варіантів призначення покарання залежно від того, чи застосовано при призначенні покарання звільнення від його відбування з випробуванням. Закон про кримінальну відповідальність в ч. 1 ст. 70 КК встановив три альтернативних способи призначення покарання: поглинання менш суворого більш суворим, повне складання покарань, часткове складання покарань. Зміст ст. 70 КК не передбачає самостійного виконання вироків.
Системне тлумачення закону про кримінальну відповідальність дає підстави для висновку, що в основу рішення про те, чи може суд при призначенні покарання за сукупністю злочинів, якщо про один із них стало відомо після ухвалення вироку, яким особу засуджено до покарання від відбування якого її звільнено з іспитовим строком, призначити остаточне покарання та звільнити від його відбування з іспитовим строком мають бути покладені засади, визначені статтями 11, 50 КК, механізми реалізації яких закладені в нормах, передбачених статтями 65-87 КК, зокрема і ст. 75 цього Кодексу.
Логіка закону про кримінальну відповідальність у цьому контексті полягає в тому, що призначення покарання особі, яка вчинила більше одного злочину, за жоден із яких вона не була притягнута до відповідальності до ухвалення вироку, має передбачати оцінку всієї сукупності злочинів, вчинених до ухвалення вироку, оскільки така сукупність визначальною мірою характеризує ступінь суспільної небезпечності як винуватої особи, так і вчинених нею злочинів, належна оцінка чого є передумовою обрання як форми реалізації кримінальної відповідальності, так і належного заходу кримінально-правового впливу.
У свою чергу, штучний розрив такої сукупної оцінки злочинів, наслідком якого є ізольована їх оцінка за різними вироками, якщо про один із них стало відомо після ухвалення першого вироку, яким винуватого засуджено до покарання від відбування якого звільнено з іспитовим строком, вочевидь, не узгоджується із логікою закону про кримінальну відповідальність щодо кримінально-правової оцінки злочинних діянь та винуватої особи в контексті положень статей 50, 65, 75 КК.
Підставою звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду виявлене у мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання. Суд доходить такого висновку на підставі тих відомостей, які оцінює на момент ухвалення вироку, зокрема, відомостей про вчинений особою злочин (злочини).
Разом із тим, вчинення особою не одного, а двох і більше злочинів, може мати визначальний вплив на зміст висновку про можливість виправлення особи без відбування покарання, вид і розмір призначеного покарання.
Саме тому суд, при призначенні покарання за злочин (злочини), про який (які) стало відомо після ухвалення першого вироку, яким призначено покарання від відбування якого особу звільнено згідно положень ст. 75 КК, має вирішити питання про можливість звільнення від відбування покарання з іспитовим строком із урахуванням всіх вчинених злочинів.
При цьому слід виходити з того, що статтями 70, 72, 75-78 КК не передбачено повне або часткове складання, поглинання іспитового строку. Зазначені в ст. 70 КК правила застосовуються лише до покарань. Дійшовши висновку про можливість виправлення особи без реального відбування покарання та призначивши іспитовий строк при звільненні від його відбування, суд має керуватися виключно положеннями ст. 75 КК, вмотивувавши своє рішення щодо цього.
При призначенні покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК, суд, виклавши відповідні мотиви, має встановити тривалість іспитового строку (в межах визначених ст. 75 КК), з урахуванням кількості вчинених злочинів, форми вини, виду умислу чи необережності, мотивів та мети, якими керувався винуватий, стадії вчинення злочину, конструкції складу злочину (формальний, матеріальний, усічений), характеру та ступеню суспільної небезпеки вчинених злочинів та особи обвинуваченого, форми та виду співучасті, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, тощо.
Перебіг іспитового строку починається з моменту проголошення вироку (ч. 1 ст. 165 Кримінально-виконавчого кодексу України). На протязі іспитового строку засуджена особа є судимою (ст.88 КК) й у разі вчинення протягом іспитового строку нового злочину, суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71, 72 КК.
Не засновані на змісті закону про кримінальну відповідальність та КПК аргументи про те, що в таких випадках вирішення судом під час ухвалення вироку чи постановлення ухвали питання про призначення покарання відповідно до вимог частин 1 - 4 ст. 70 КК, а після цього також про звільнення від відбування покарання в порядку ст. 75 КК, є переглядом та подальшою зміною судового рішення, що здійснюється поза встановленою кримінальним процесуальним законом процедурою та суперечить змісту засад обов`язковості судових рішень (ч. 2 ст. 21 КПК), забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності (ст. 24 КПК).
Кримінально-правові норми, що визначають підстави, межі та порядок призначення покарання за сукупністю злочинів (ст. 70 КК), недвозначно вимагають від суду вирішити питання про призначення остаточного покарання і, в цій частині, дослідити питання, раніше вирішене судовим рішенням з урахуванням встановлених на той час обставин, щодо призначеного особі виду та розміру покарання зважаючи на виявлення злочинів, про вчинення яких раніше не було відомо. Суд, таким чином, не здійснює вторгнення в раніше прийняте судове рішення, не переглядає і не змінює його, а з урахуванням такого рішення та його правових наслідків, ухвалює власне, на підставі і в порядку визначеному нормами матеріального та процесуального права, передбачених статтями 70, 72, 75 КК, Розділів IV та V КПК.
Оскільки самостійне виконання таких вироків не засноване на вимогах закону про кримінальну відповідальність, призначаючи остаточне покарання згідно з вимогами ч. 4 ст. 70 КК, суд має право вмотивовано вирішити питання про звільнення особи від відбування остаточного покарання з випробуванням, та визначити іспитовий строк в порядку та в межах, передбачених ст. 75 КК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 70, 71, 78 КК України, розділом ІУ Порядку здійснення нагляду та проведення соціально-виховної роботи із засудженими до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, суд -

У Х В А Л И В :

Клопотанням начальника Біляївського міськрайонного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Одеської області відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про роз`яснення щодо подальшого виконання вироку Біляївського районного суду Одеської області задовольнити.
Роз`яснити, що відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Біляївського районного суду Одеської області від 08.04.2021 року, більш суворим покаранням, призначеним за вироком Київського районного суду міста Одеси від 02.02.2021 року, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 3 (три) роки.
У відповідності до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого

Термін іспитового строку ОСОБА_3 рахувати з часу проголошення вироку Біляївського районного суду Одеської області, тобто з 08.04.2021 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1