Єдиний унікальний номер 722/754/21
Номер провадження 1-в/722/70/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2021 року Сокирянський районний суд Чернівецької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

з участю:

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

представника СВК 67 ОСОБА_5

та засудженого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сокиряни в режимі відеоконференції клопотаннязасудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі,-

ВСТАНОВИВ:

Засуджений ОСОБА_6 звернувся до Сокирянського районного суду Чернівецької області з вказаним вище клопотанням, в якому просив на підставі ст.81 КК України звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі.
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 та його захисник - адвокат ОСОБА_4 клопотання підтримали та просили його задовольнити.
Прокурор ОСОБА_3 та представник ДУ «Сокирянська виправна колонія (№67)» ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечували щодо клопотання та просили у його задоволенні відмовити, оскільки вважають, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, а тому застосування до нього ст.81 КК України буде передчасним.
Заслухавши доводи учасників судового розгляду, дослідивши письмові матеріали клопотання та особову справу засудженого, суд приходить до висновку, що клопотання засудженого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Таким чином, виходячи із вказаної норми кримінального закону, застосування умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування як основного, так і додаткового покарання, є правом, а не обов`язком суду.
Із досліджених в судовому засіданні матеріалів клопотання та особової справи засудженого судом встановлено наступні обставини.
ОСОБА_6 згідно вироку Садгірського районного суду м.Чернівці від 29.11.2016 року, було засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, до покарання у виді 7-ми років позбавлення волі. На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, починаючи з 05.08.2016 року і до дня набрання даним вироком законної сили.
Згідно розпорядження, вирок Садгірського районного суду м.Чернівці від 29.11.2016 року відносно засудженого ОСОБА_6 набрав законної сили 30.12.2016 року.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 відраховується з 05.08.2016 року.
Таким чином, внаслідок зарахування засудженому ОСОБА_6 у строк відбування покарання вказаного вище періоду попереднього ув`язнення, кінцевим строком відбування ним покарання у виді позбавлення волі є 11.03.2023 року.
Пунктом 3 ч.3 ст.81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим, не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.
У відповідності до ст.12 КК України, ОСОБА_6 засуджений за вчинення умисного особливо тяжкого злочину (ч.1 ст.115 КК України).
Враховуючи визначений засудженому початок строку відбування покарання, станом на час розгляду клопотання засуджений ОСОБА_6 відбув більше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за вчинення умисного особливо тяжкого злочину.
Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, під час судового розгляду питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання суди повинні ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Відповідно до ч.1 ст.102 КВК України режим у виправних і виховних колоніях - це встановлений законом та іншими нормативно-правовими актами порядок виконання і відбування покарання, який забезпечує ізоляцію засуджених; постійний нагляд за ними; виконання покладених на них обов`язків; реалізацію їхніх прав і законних інтересів; безпеку засуджених і персоналу; роздільне тримання різних категорій засуджених; різні умови тримання засуджених залежно від виду колонії; зміну умов тримання засуджених.
Частиною 3 ст.107 КВК України передбачено, що засуджені зобов`язані: дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами; утримувати в чистоті і порядку приміщення, дбайливо ставитися до майна колонії і предметів, якими вони користуються при виконанні дорученої роботи, здійснювати за ними належний догляд і використовувати їх тільки за призначенням; виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії; виконувати необхідні роботи по самообслуговуванню, благоустрою колонії; дотримуватися санітарно-гігієнічних норм; дотримуватися вимог пожежної безпеки і безпеки праці.
Як вбачається із матеріалів особової справи, засуджений ОСОБА_6 в місцях позбавлення волі перебуває з 05.08.2016 року. В державній установі «Сокирянська виправна колонія (№67)» засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання з 17.01.2017 року.
Згідно матеріалів особової справи та довідки про заохочення і стягнення, складеної начальником відділення СПС №3 ОСОБА_5 , за час перебування у Чернівецькій УВП №33, в спеціалізованому лікувальному закладі при Шепетівській виправній колонії у Хмельницькій області (№98) та в державній установі «Сокирянська виправна колонія (№67)» до дисциплінарної відповідальності не притягувався, не заохочувався.
Частиною 1 ст.118 КВК України передбачено, що засуджені до позбавлення волі мають право працювати.
Засуджені до позбавлення волі, які мають заборгованість за виконавчими документами, зобов`язані працювати в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією колонії, до погашення такої заборгованості (ч.2 ст.118 КВК України).

Засуджені можуть залучатися без оплати праці лише до робіт з благоустрою колоній і прилеглих до них територій, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених або до допоміжних робіт із забезпечення колоній продовольством. До цих робіт засуджені залучаються в порядку черговості, в неробочий час і не більш як на дві години на день (ч.5 ст.118 КВК України).
Згідно довідки бухгалтерії державної установи «Сокирянська виправна колонія (№67)» за №73, станом на 22.06.2021 року на виконанні виконавчих листів щодо стягнень із засудженого ОСОБА_6 немає.
Згідно довідки відділу організації та нормування праці №140 від 22.06.2021 року та матеріалів особової справи встановлено, що засуджений ОСОБА_6 по прибуттю до установи до будь-якої оплачуваної суспільно-корисної праці не залучався. З березня 2017 року по січень 2018 року працював робітником їдальні. У періоди з лютого 2018 року по квітень 2018 року та з серпня 2018 року по листопад 2018 року засуджений був етапований в спеціалізований лікувальний заклад при Шепетівській виправній колонії у Хмельницькій області (№98). В період з травня 2018 року по липень 2018 року працював днювальним відділення, свої обов`язки намагався виконувати, однак потребував постійного контролю за якістю виконаних робіт. Після повернення до ДУ «Сокирянська виправна колонія (№67)» в грудні 2018 року по теперішній час до будь-якої оплачуваної суспільно-корисної праці не залучається у зв`язку із стійким небажанням працювати. З приводу працевлаштування до персоналу установи не звертався.
Із дослідженої характеристики, затвердженої начальником установи 23.06.2021 року та матеріалів особової справи вбачається, що засуджений ОСОБА_6 у взаємовідносинах з іншими засудженими хитрий, невживчивий, намагається дотримуватися правомірних взаємовідносин з персоналом установи лише для отримання особистої корисності, схильний до брехливості, їх законні вимоги виконує лише під контролем. Своє спальне місце та приліжкову тумбочку намагається утримувати в чистоті та порядку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. Роботи з благоустрою установи та відділення виконує неохоче та тільки під контролем. Під час відбування покарання здобув професію «Муляр» у навчальному центрі, який функціонує при установі, однак потребував постійного контролю за відвідуванням занять. Заходи виховного характеру, які проводяться у відділенні відвідує лише під контролем, реагує на них посередньо, не завжди робить для себе належні висновки. Приймає участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Духовне відродження», іноді відвідує православний храм, який функціонує при установі. Даний засуджений перебуває на профілактичному обліку у психолога установи, як особа схильна до суїциду. Згідно вироку суду збитків, завданих злочином не має, вину у скоєному злочині визнач частково.
Відповідно до наявних в особовій справі засудженого виписок з протоколів засідання комісії відділення з оцінки ступеню виправлення засуджених, засуджений ОСОБА_6 : станом на 22.01.2018 року дотримується вимог режиму утримання (протокол №1 від 22.01.2018 року); станом на 04.07.2018 року дотримується вимог режиму (протокол №2 від 04.07.2018 року); станом на 09.01.2019 року не став на шлях виправлення (протокол №1 від 09.01.2019 року); станом на 04.07.2019 року не став на шлях виправлення (протокол №3 від 04.07.2019 року); станом на 16.07.2020 року не став на шлях виправлення (протокол №4); станом на 12.01.2020 року не став на шлях виправлення (протокол №1 від 12.01.2021 року).
Як встановлено із довідки медичної частини №81 від 22.06.2021 року, засуджений ОСОБА_6 , 18.01.2017 року був оглянутий медичною комісією установи. Визнаний працездатним з раціональним працевлаштуванням. З 23.02.2018 року по 13.04.2018 року та з 07.09.2018 року по 05.10.2018 року перебував на лікуванні в спеціалізованому лікувальному закладі при Шепетівській виправній колонії у Хмельницькій області (№98). Засуджений перебуває на диспансерному обліку у лікаря психіатра та терапевта. В теперішній час стан здоров`я засудженого задовільний.
Частиною 2 ст.81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття рішення при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК).
З огляду на викладене, суд вправі прийняти рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання за наявності двох обов`язкових умов, а саме сумлінної поведінки та сумлінного ставлення до праці, що у своїй сукупності може свідчити про доведення засудженим свого виправлення.
Відповідно до ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Враховуючи наведені вище встановлені судом обставини в їх сукупності та особу засудженого, суд вважає, що як поведінка ОСОБА_6 , так і його відношення до праці протягом всього часу відбування покарання, не були достатньо сумлінними, а тому останній, на думку суду, на даний час не досяг відповідного ступеню виправлення, передбаченого ст.81 КК України, як «довів своє виправлення».
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання.
На підставі ст.81 КК України, ст.ст.6, 102, 107, 118 КВК України, керуючись ст.ст.369-372, 376, 392, 395, 537, 539 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляції через Сокирянський районний суд Чернівецької області, а засудженим в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1

Повний текст ухвали складено 08.07.2021 року