ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/3066/17 Номер провадження 11-кп/814/567/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтава кримінальне провадження №0004737 від 18.12.2016 по обвинуваченню:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука Полтавської області, українця, громадянина України, офіційно не працюючого, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, із середньо-спеціальною освітою, відповідно до ст. 89 КК України не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України
за апеляційною обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01 лютого 2021 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01 лютого 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України та призначено йому покарання у виді 4-х років позбавлення волі.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та відшкодування моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 матеріальну шкоду, завдану злочином в сумі 7141 грн. і у відшкодування моральної шкоди у розмірі 8000 грн., а разом 15141 грн.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 визначено рахувати з моменту його фактичного затримання в порядку виконання вироку.
Як зазначено у вироку, ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої.
Не погоджуючись з рішенням суду, до апеляційного суду з апеляційною скаргою звернувся обвинувачений, який не оспорюючи фактичні обставини справи та правову кваліфікацію, в поданій апеляційній скарзі просить вирок змінити в частині призначеного покарання та з застосуванням положень ст. 75 КК України призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.
В обґрунтування апеляційних вимог вказує про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість.
Зазначає, що судом не враховані характеризуючі його матеріали та у вироку не необґрунтовано неможливість застосування щодо нього положень ст. 75 КК України.
Зазначає, що він є не судимою особою, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, має на утриманні двох неповнолітніх дітей і працює.
Крім того, звертає увагу на те, що сторона обвинувачення в суді першої інстанції просивла застосувати щодо нього покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, проте суд не врахував думку прокурора при призначенні покарання.
Інші учасники кримінального провадження вирок суду не оскаржили.
Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану обвинуваченим апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який просив залишити вирок суду без змін та заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
У відповідності зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Згідно ч.2 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Статтею 414 КПК України визначено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 за обставин, викладених у вироку, та юридична кваліфікація дій обвинуваченого є правильним, обґрунтованим, і в цій частині ніким не оспорюється і згідно ч. 1 ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції вирок суду в цій частині не переглядається.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про невідповідність призначеного засудженому покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого через суворість колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. А згідно з ч 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у п.3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про його особу та інші обставини, що впливають на ступінь відповідальності.
Так, обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого місцевим судом визнано те, що обвинувачений ОСОБА_7 має на утриманні двох малолітніх дітей, сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та доньку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 18.04.2019 року (а.с.42).
При цьому місцевим судом не встановлено обставин, які можуть обтяжувати покарання в розумінні ст.67 КК України.
Також місцевим судом враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, та особу обвинуваченого.
Разом з тим, враховуючи особу обвинуваченого, який задовільно характеризується за місцем проживання, стан здоров`я обвинуваченого, який на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, офіційно не працює, проте раніше притягався до кримінальної відповідальності , думку потерпілої ОСОБА_9 , яка наполягала на призначенні суворого покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді позбавлення волі, завдану шкоду потерпілій не відшкодував,будучи особою працездатного віку не має постійного місця роботи та офіційного доходу, бажання виправити наслідки вчиненого не виявив, місцевий суд дійшов правильного висновку про призначення обвинуваченому покарання, у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції інкримінованої йому статті.
Разом з тим колегія суддів погоджується з доводами апелянта про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість та вважає,, що при сукупності таких обставин, які суд першої інстанції брав до уваги при призначенні покарання, на думку колегії суддів є переконливими доводи обвинуваченого та його захисника щодо можливості звільнення його від відбування покарання з випробуванням відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України.
Згідно з ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Так, під час апеляційного розгляду ОСОБА_7 повідомив, що він працевлаштований та надав суду довідку про підтвердження місця роботи, згідно якої останній працює приватним дитячим викладачем італійської мови ТОВ «Дитячий розвиток» від 01.07. 2020 на умовах повного робочого часу та має заробітну плату в сумі 12 000 в місяць.
Крім того надав суду фіскальний чек, відповідно до якого ОСОБА_7 перерахував на ім`я потерпілої ОСОБА_12 1020 грн., в рахунок відшкодування шкоди за вчинене кримінальне правопорушення. Крім цього висловив намір в найближчий час відшкодувати потерпілій завдану шкоду
Враховуючи вказані обставини особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які його обтяжують, а також те, що з моменту вчинення даного кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_7 не вчинив нового злочину, колегія суддів вважає можливим виправлення обвинуваченого без відбування покарання з випробуванням.
При визначені обов`язків, які необхідно покласти на обвинуваченого та тривалості іспитового строку, колегія суддів враховує характер і тяжкість вчиненого злочину, вид і строк призначеного покарання, дані, що характеризують особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які його обтяжують.
Суд апеляційної інстанції вважає, що іспитовий строк, необхідний для того, щоб обвинувачений ОСОБА_7 довів своє виправлення без реального відбування покарання, підлягає визначенню тривалістю 3 роки.
На думку колегії суддів, призначене покарання з подальшим звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк 3 роки є справедливим та законним з врахуванням всіх фактичних обставин в кримінальному провадженні у їх сукупності, таким, що відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що у разі призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання із подальшим звільненням від відбування покарання з випробуванням, таке відповідатиме цілям та загальним засадам призначення покарання.
В силу п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.
Згідно з ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції необхідно змінити.
Керуючись ст.ст. ,404,405,409 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.
Вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01 лютого 2021 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначення покарання.
Вважати ОСОБА_7 засудженим до покарання, визначеного судом першої інстанції а саме, 4 роки позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
В решті вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01 лютого 2021 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4