Житомирський апеляційний суд
Справа №935/2206/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2021 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали провадження №935/2206/19 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 12 липня 2021 року, якою продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів, по 04 вересня 2021 року включно, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, постановленою з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Посилається на те, що прокурором в порушення вимог ч.3 ст.184 КПК України не долучено до клопотання жодної копії матеріалів справи, які давали б підстави підозрювати ОСОБА_8 у скоєнні злочинів та не доказів на підтвердження ризиків. Звертає увагу на відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України та недоведеність прокурором їх існування. Вказує, що обвинувачений ОСОБА_8 не отримував жодних копій клопотання ні на українській мові, ні в перекладі на азербайджанську. Вважає, що клопотання прокурора подано до суду з порушенням строку, передбаченого ч.10 п.20-5 Перехідних положень КПК України. Зазначає, що суд проводив розгляд клопотання прокурора в режимі відеоконференції з обвинуваченим, не з`ясувавши згоду останнього на це. Вважає, що судом не було встановлено наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованих злочинів, а сторона обвинувачення не надала суду будь-яких належних та допустимих доказів. Звертає увагу, що в ухвалі суду не викладено обставин кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_8 . Вважає, що продовжуючи строк дії запобіжного заходу на протязі 1,5 років, суд не наводить в ухвалах додаткових підстав необхідності тримання обвинуваченого під вартою.
В ухвалі суду зазначено, що у провадженні Коростишівського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263, п.12 ч.2 ст.115 КК України.
Ухвалою суду від 20.05.2021 року обвинуваченому продовжено строк тримання під вартою на 60 днів по 18.07.2021 року включно.
У судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою через неможливість закінчення розгляду справи до спливу зазначеного строку. В обґрунтування клопотання прокурор вказав на наявність ризиків ухилення обвинуваченого від суду, незаконного впливу на потерпілого, свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, продовження вчинення кримінальних правопорушень, з огляду на особу обвинуваченого.
Враховуючи, що ОСОБА_8 - громадянин Айзербайджану, не працює, неодружений, утриманців не має, міцні соціальні зв`язки на території України відсутні. У разі обрання іншого альтернативного запобіжного заходу існують ризики переховування останнього від суду, у тому числі залишення території України, враховуючи наявність громадянства іншої країни, суд дійшов висновку про наявність підстав для продовження відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Відповідно до ст.422-1 КПК України участь в апеляційному розгляді обвинуваченого ОСОБА_9 не є обов`язковою, особисто він такого клопотання не подавав і сторони не заперечували про апеляційний розгляд у його відсутності, тому апеляційний суд вважає можливим провадити апеляційний розгляд у відсутності обвинуваченого.
Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з виділених матеріалів судового провадження №935/2206/19, в провадженні Коростишівського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження №0000155 від 16.05.2019 року відносно ОСОБА_8 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263, п.12 ч.2 ст.115 КК України, та інших.

Ухвалою суду від 20.05.2021 року обвинуваченому ОСОБА_8 та іншим продовжено строк тримання під вартою на 60 днів по 18.07.2021 року включно.

12.07.2021 року у судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

У відповідності до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Частиною 2 цієї статті встановлено, що вирішення питань судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 Кодексу. Зокрема, у ст. 199 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом має бути перевірено, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений при обранні такого запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
Приймаючи рішення про задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 176-178 183, 196, 331 КПК України.
Так, відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується зокрема тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди.

Згідно обвинувального акту, досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлений слідством день, час та місці у ОСОБА_10 , у зв`язку із розподілом сфер впливу, виник злочинний умисел направлений на організацію вчинення умисного вбивства ОСОБА_11 .

Так, ОСОБА_10 , реалізуючи свій злочинний умисел, в невстановлений слідством день, час та місці запропонував раніше знайомим ОСОБА_12 та ОСОБА_8 вчинити умисне вбивство ОСОБА_11 , на що вони погодилися.

Взявши на себе організацію вчинення умисного вбивства ОСОБА_11 , ОСОБА_10 розробив план вчинення злочину, відповідно до якого вирішив залучити виконавцями умисного вбивства ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , розподіливши при цьому між ними обов`язки.

На пропозицію ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_8 погодилися і тим самим вступили у попередню злочинну змову, направлену на вчинення умисного вбивства ОСОБА_11 за попередньою змовою групою осіб.

В подальшому, під час зустрічей, у заздалегідь визначених місцях ОСОБА_10 , спільно з ОСОБА_12 та ОСОБА_8 розробили план вчинення злочину, розподілили ролі.

Продовжуючи свої злочинні дії спрямовані на виконання умисного вбивства ОСОБА_11 в невстановлений слідством день, час та місці ОСОБА_10 в порушення постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 24.01.1995, «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної зброї пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробника для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за властивостями, метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї, або вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС № 662 від 21.08.1998 року та «Положення про дозвільну систему», затвердженої постановою КМУ № 576 від 12.10.1992р., без передбаченого законом дозволу незаконно придбав вогнепальну зброю - нарізну стрілецьку вогнепальну зброю - виготовлений саморобним способом автомат калібру 5,45 мм. та ручну стрілецьку вогнепальну зброю - 7,62X39 мм. самозарядний карабін «Norinco» моделі «МАК- 90» з номером екземпляру № НОМЕР_1 та бойові припаси до вказаної вогнепальної зброї, яку у подальшому незаконно зберігав та перевозив територією України.

Не припиняючи свої злочинні дії, спрямовані на виконання умисного вбивства ОСОБА_11 , ОСОБА_10 незаконно придбану вогнепальну зброю нарізну стрілецьку вогнепальну зброю - виготовлений саморобним способом автомат калібру 5,45 мм. та ручну стрілецьку вогнепальну зброю - 7,62X39 мм. самозарядний карабін «Norinco» моделі «МАК- 90» з номером екземпляру № НОМЕР_1 та бойові припаси до вказаної вогнепальної зброї, у невстановленому місці, незаконно передав ОСОБА_8 для реалізації свого злочинного умислу, направленого на виконання умисного вбивства ОСОБА_11 .

В свою чергу ОСОБА_8 , в порушення постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від І24.01.1995р., «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної зброї пневматичної і холодної зброї,'' пристроїв вітчизняного виробника для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи' аналогічними за властивостями, метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї, або вибухових матеріалів», - затвердженої наказом МВС № 662 від 21.08.1998 року та «Положення про дозвільну систему», затвердженої постановою КМУ № 576 від 12.10.1992р. без передбаченого законом дозволу незаконно придбав, отримавши від ОСОБА_10 вогнепальну зброю - нарізну стрілецьку вогнепальну зброю - виготовлений саморобним способом автомат калібру 5,45 мм. та ручну стрілецьку вогнепальну зброю - 7,62X39 мм. самозарядний карабін «Norinco» моделі «МАК-90» з номером екземпляру № НОМЕР_1 та бойові припаси до вказаної вогнепальної зброї, яку у подальшому незаконно зберігав та перевозив територією України та після вчинення злочину спільно з ОСОБА_12 приховав на узбіччі автодороги сполученням «Черняхів - Забріддя», де в подальшому вказана зброя була вилучена в ході проведення огляду місця події від 04 - 05 червня 2019 разом з не використаними в ході вчинення умисного вбивства бойовими припасами, а саме 18 патронів кал. 5,45 мм.

Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на виконання умисного вбивства ОСОБА_11 , відповідно до раніше узгоджених дій, 15.05.2019 близько 22-ї години ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_8 зустрілися у невстановленому слідством місці, звідки ОСОБА_12 та ОСОБА_8 за вказівкою ОСОБА_10 , реалізуючи свій злочинний умисел, для виконання розробленого раніше ними плану, на раніше заготовленому ОСОБА_12 мотоциклі «Suzuki», без реєстрації, проїхали до території ФОП « ОСОБА_13 », що по АДРЕСА_1 , де останні з урахуванням обстановки, вибрали зручне місце для вчинення злочину.

Після цього, ОСОБА_8 , дочекавшись зручного моменту для виконання своєї частини раніше узгодженого плану, здійснив декілька пострілів з нарізної стрілецької вогнепальної зброї - виготовленої саморобним способом автомату калібру 5, 45 мм. у бік ОСОБА_11 і таким чином умисно вбив останнього за попередньою змовою групою осіб.

Смерть ОСОБА_11 настала внаслідок відкритої черепно-мозкової травми з ушкодженням речовини головного мозку, яка утворилась в наслідок дії вогнепальної зброї, а саме кулі.

На підставі наведеного, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічне позбавлення волі.
Також судом враховано наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема те, що перебуваючи на волі, під загрозою можливого покарання, обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, шляхом неприбуття та несвоєчасного прибуття на вимоги суду, які не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою.
Вказані обставини підтвердив прокурор і при апеляційному розгляді справи.

Враховуючи доведеність прокурором неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки як зазначено прокурором, обвинувачений ОСОБА_8 є громадянином Айзербайджану, не працює, неодружений, утриманців не має, міцні соціальні зв`язки на території України відсутні, тим самим має можливість залишити територію України.
Також, апелянтом не наведено доказів щодо зменшення ризиків, які існували під час постановлення слідчим суддею та судом ухвал про обрання та продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 . Колегія суддів вважає, що вказані ризики не зменшилися.
Зазначення апелянтом про те, що до обвинуваченого ОСОБА_8 можливо застосувати більш м`який запобіжний захід, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки апелянтом не наведено наявність достатніх стримуючих факторів від порушень з боку обвинуваченого своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи апелянта про те, що обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення ґрунтується виключно на припущеннях, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки це не є предметом розгляду в даному провадженні, де вирішується питання обгрунтованості продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 .
Доводи апелянта про те, що прокурор звернувся до суду з клопотання про продовження строку тримання під вартою з порушенням строків, передбачених законом, не спростовують висновків суду про необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 . Крім того, прокурор подав вказане клопотання до спливу дії попередньої ухвали суду.

Колегія суддів звертає увагу, що стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого ОСОБА_8 не змінилися з часу попереднього продовження строку дії запобіжного заходу, що свідчить про відсутність зменшення ризиків в цій частині.
Доводи апелянта про те, що обвинувачений ОСОБА_8 не отримував жодних копій клопотання ні на українській мові, ні в перекладі на азербайджанську, спростовуються поясненнями прокурора, який в засіданні апеляційного суду зазначив, що всі процесуальні документи в даному кримінальному провадженні були перекладені на азербайджанську мову для вручення обвинуваченому ОСОБА_8 , проте, останній відмовився їх отримувати, про що є відмітка установи.

Зазначення апелянтом про те, що суд проводив розгляд клопотання прокурора в режимі відеоконференції з обвинуваченим, не з`ясувавши згоду останнього на це, не може слугувати безумовною підставою для скасування ухвали суду. Крім того, в режимі відеоконференції обвинувачений ОСОБА_8 не був позбавлений можливості приймати участь в розгляді клопотання прокурора, висловлювати свою думку та надавати пояснення, для чого був забезпечений перекладачем та адвокатом.

Таким чином, під час апеляційного розгляду встановлено, що доводи апеляційної скарги не можуть слугувати підставою для скасування ухвали суду, яка відповідає вимогам кримінального процесуального закону.
На підставі викладеного, ухвала суду є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 12 липня 2021 року, якою продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів, по 04 вересня 2021 року включно без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :