Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 480/1459/18
Провадження № 1-кп/945/60/21
ВИРОК
Іменем України

02 березня 2021 року м. Миколаїв
Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретарів судових засідан ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Миколаївського районного суду Миколаївської області кримінальне провадження №0002373, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.11.2015 року, за обвинуваченням

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Березнегувате Миколаївської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, раніше судимого:
- 30.10.1998 Березнегуватським районним судом за ч.3 ст.140 КК України до 3 років позбавлення волі. 28.01.2001 року звільнений з Дубновської виправної колонії Ровенської області умовно-достроково з невідбутим терміном 7 місяців 24 дні;
- 12.07.2004 року засуджений Березнегуватським районним судом за ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим терміном на 2 роки;
- 25.02.2005 року засуджений Березнегуватським районним судом за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 06 місяців позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України до 3 років 06 місяців позбавлення волі. 12.11.2007 року звільнений з Ольшанської виправної колонії умовно-достроково з невідбутим терміном 4 місяці 13 днів;
- 24.03.2015 року Березнегуватським районним судом за ч.2 ст.125 КК України до штрафу у розмірі 850 грн;
- 21.11.2018 року Казанківським районним судом Миколаївської області з у рахуванням ухвали Миколаївського апеляційного суду від 02.2019 року, за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі;

- 21.05.2019 року Баштанським районним судом Миколаївської області за ч.3 ст.185 КК України, ст.71 КК України до 4 років позбавлення волі;

- 05.09.2019 року Березнегуватським районним судом за ч.3 ст.185 КК України, ст.71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі,
курсанта 4-го навчального взводу 1 навчальної роти 1 навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,

встановив:
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
Досудовим розслідуванням та судовим слідством встановлено наступне.
Відповідно до ст.4 ч.8, ст.5 ч.1, ст.10, 11, ст.22 ч.3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу ВО Президента України від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію», затвердженого Верховною Радою України №1126-VII, ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадянин ОСОБА_8 був призваний до лав Збройних Сил України 04.06.2015 року ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до наказу від 04.06.2015 року командира військової частини НОМЕР_1 №145 солдат ОСОБА_8 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду курсанта 4 навчального взводу 1 навчальної роти 1 навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .
Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_8 відповідно до вимог ст. ст.9, 11, 14, 16, 37, 40, 127, 128, 216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст.ст.1, 3, п.8 ст.6, п.2 ст.23, п.3 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу" був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів (начальників); виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями інструкціями; неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін та про виконання наказу доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому начальникові; сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України; вважатися таким, що виконує обов`язок з військової служби знаходячись на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); дорожити бойовою славою Збройних Сил України, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.
Відповідно до ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Згідно з ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Також, у ст.1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період як періоду, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17.03.2014 року на території України почав діяти особливий період, який тривав на момент вчинення кримінального правопорушення.
Згідно п.п.1, 3 ч.3 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Про порядок проходження військової служби солдату ОСОБА_8 достеменно було відомо, і до часу самовільного залишення місця служби останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.
Разом з тим, солдат ОСОБА_8 , діючи в порушення вимог вище зазначених нормативних актів, обвинувачується у вчиненні умисного військового злочину проти встановленого порядку несення військової служби, за наступних обставин.
Проходячи військову службу солдат ОСОБА_8 не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від проходження військової служби та виконання обов`язків військової служби, вирішив тимчасово ухилитися від військової служби, у зв`язку з чим самовільно залишив місце служби.
Так, 14.07.2015 року, у невстановлений точно досудовим розслідуванням час, солдат ОСОБА_8 , не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків військової служби, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, самовільно залишив місце служби - військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 та без поважних на те причин до 07.05.2018 року ухилявся від військової служби, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи з виконанням обов`язків військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Позиція обвинуваченого ОСОБА_8 .
Обвинувачений ОСОБА_8 у судовому засіданні свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав у повному обсязі, щиро каявся і дав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд, ураховуючи думку учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, при цьому, з`ясував те, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Стаття Закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений ОСОБА_8 .
Протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_8 суд кваліфікує за ч.4 ст.407 КК України нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 .
В ході розгляду справи судом встановлено, що обставиною, яка відповідно до ст.66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_8 є щире каяття.
Обставини, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 судом не встановлені.

Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд.
Положеннями ст.50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Значення заходу примусу для досягнення його мети визначається не лише його суворістю, а й домірністю, яка є проявом справедливості.

У відповідності до положень ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин що пом`якшують та обтяжують покарання.

При визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд враховує, що останній є осудним в розумінні ч.1 ст.19 КК України, однак відповідно до ст.12 КК України (в редакції, чинній на день вчинення кримінального правопорушення) вчинив тяжкий злочин.
Суд також враховує умови життя обвинуваченого, його соціальне та матеріальне становище, який офіційно не працевлаштований, раніше неодноразово судимий, стан його здоров`я, його соціально - психологічні риси.

З урахуванням всіх обставин кримінального провадження, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, відсутність тяжких наслідків, щире каяття ОСОБА_8 , його ставлення до скоєного, який шкодує про те, що сталося, за відсутності обставин, що обтяжують покарання, з урахуванням особи обвинуваченого, який за місцем служби характеризується негативно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 неможливе без ізоляції від суспільства, а тому, йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

У даному кримінальному провадженні до обвинуваченого ОСОБА_8 застосовувався запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, строк застосування якого сплинув 28.06.2018 року.
Враховуючи наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, суд вважає, що до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_8 слід обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Керуючись ст.100, ч.3 ст.349, ст.368, 370, 373, 374, 376 КПК України,

ухвалив:

ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 05.09.2019 року, більш суворим, за цим вироком, призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 7 місяців.

Початок строку відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_8 обчислювати з дня приведення до виконання вироку Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 05.09.2019 року.

До набрання вироком законної сили обрати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей апеляційного оскарження, передбачених ч.2 ст.394 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому і прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_10

02.03.2021