Справа № 164/386/21 Провадження №11-сс/802/180/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:арешт майна Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

представника власника майна - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу слідчого судді Маневицького районного суду Волинської області від 22 березня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Маневицького відділу Камінь-Каширської окружної прокуратури Волинської області ОСОБА_7 звернулася до суду із клопотанням про арешт майна, яке мотивувала тим, що 17 березня 2021 року о 19 год. поблизу стаціонарного поста патрульної поліції, що знаходиться на перехресті доріг «М-07» та «Р-14» поряд з населеним пунктом с.Оконськ Камінь-Каширського району, під час перевірки документів на лісопродукцію, яка перевозилась автомобілями марки «Volvo», номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом «VIBERTI», номерний знак НОМЕР_2 , та марки «DAF FT 95.430», номерний знак НОМЕР_3 , з напівпричепом «VIBERTI», номерний знак НОМЕР_4 , виявлено розбіжності між фактичними розмірами деревини та даними, вказаними у товарно-транспортних накладних.
В ході проведення огляду місця події було встановлено, що автомобіль марки «Volvo», номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом «VIBERTI», номерний знак НОМЕР_2 , навантажений колодами деревини породи сосна, загальною кубомасою приблизно 38,178 м3, а автомобіль марки «DAF FT 95.430», номерний знак НОМЕР_3 , з напівпричепом «VIBERTI», номерний знак НОМЕР_4 , - колодами деревини породи сосна, загальною кубомасою приблизно 35,758 м3, однак в ході перевірки наданих на лісопродукцію документів, а саме товарно-транспортних накладних серії РВА №958774 від 17.03.2021 року та серії РВА №909009 від 17.03.2021 року виявлено розбіжності з фактично наявною лісодеревиною.
По даному факту 18.03.2021 року до ЄРДР внесено відомості під №0000057 за правовою кваліфікацією ч.1 ст.358 КК України.
18 березня 2021 року вилучені в ході огляду місця події вказані транспортні засобі та товарно-транспортна накладна серії РВА №909009 від 17.03.2021 року визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000057.
Прокурор вважає, що вказані транспортні засобі та товарно-транспортна накладна відповідають критеріям, визначеним у ст.98 КПК України, а тому з метою забезпечення збереження речових доказів, перешкоджанню приховування, пошкодження, знищення чи втрати, просила накласти на вказане майно та документ арешт.
Ухвалою слідчого судді Маневицького районного суду Волинської області від 22 березня 2021 року в задоволенні вищевказаного клопотання відмовлено.

При цьому, вирішено негайно повернути тимчасово вилучене майно ТОВ «ВЕРБА-ВВ».
Постановляючи рішення про відмову у накладенні арешту на майно слідчий суддя своє його мотивував тим, що прокурором не доведено правових підстав для накладення арешту на тимчасово вилучене майно, передбачених кримінально процесуальним законодавством, оскільки клопотання не містить будь-яких даних, які б свідчили меті та завданням арешту. При цьому, зазначено про те, що представником власника майна надані документи, які спростовують підставність поданого прокурором клопотання.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням прокурор подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання прокурора та накласти арешт на майно, яке вказане у клопотанні. Вважає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, оскільки існує сукупність обґрунтованих підстав вважати, що тимчасово вилучене майно про яке йде мова у поданому слідчим клопотанні, є предметом і засобами вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі сліди та має значення для подальшого проведення слідчих дій в кримінальному провадженні. Майно про яке вказує слідчий у клопотанні повністю відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України, а тому з метою його збереження - воно підлягає арешту, однак слідчий суддя місцевого суду на дані обставини належної уваги не звернув та прийшов до невідного висновку про відмову в задоволенні клопотання. При цьому, судом не надано належну оцінку наявним у справі документам, в тому числі товарно-транспортним накладним, на які вказував прокурор під час розгляду клопотання. Так, не надано повної і об`єктивної оцінки відомостям щодо різниці в об`ємах зазначеної лісопродукції в товарно-транспортній накладній фактичним її об`ємам. Крім того, в судовому рішенні не наведено мотивів неврахування даних доказів, що є порушенням п.2 ч.1 ст.372 КПК України.

Прокурор ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилась, однак подала письмове клопотання про розгляд апеляційної скарги у її відсутності, в якій також просить її задовольнити.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, представника власника майна, який скаргу заперечив через її безпідставність, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Так, відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Арештом майна згідно із ч.1 ст.170 КПК України є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

У п.1 ч.2 ст.170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. В цьому випадку згідно із ч.3 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

З аналізу положень вищевказаних процесуальних норм закону вбачається, що слідчий, прокурор повинні довести, що майно, яке на їх думку підлягає арешту, повинно відповідати критеріям, визначеним у ст.98 КПК України. Доведеними повинні бути і ризики щодо такого майна, передбачені ст.170 КПК України, а саме: щодо збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Апеляційний суд вважає, що за наслідками розгляду поданого слідчим клопотання, слідчий суддя дійшов до обґрунтованого та законного висновку про відсутність передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для його задоволення.

З матеріалів клопотання вбачається, що СД ВП №1 (сел.Маневичі) Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000057 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України, відомості про яке до ЄРДР внесені 18.03.2021 року.

Вбачається і те, 17 березня 2021 року було проведено огляд місця події, в ході якого вилучено автомобіль марки «Volvo», номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом «VIBERTI», номерний знак НОМЕР_2 , навантажений колодами деревини породи сосна, загальною кубомасою приблизно 38,178 м3, та автомобіль марки «DAF FT 95.430», номерний знак НОМЕР_3 , з напівпричепом «VIBERTI», номерний знак НОМЕР_4 , навантажений колодами деревини породи сосна, загальною кубомасою приблизно 35,758 м3, а також товарно-транспортна накладна серії РВА №909009 від 17.03.2021 року.
Постановою дізнавача СД ВП №1 (сел.Маневичі) Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_8 від 18.03.2021 року вищевказані транспортні засоби, лісодеревина і товарно-транспортна накладна визнані речовими доказами у кримінальному провадженні №0000057.

Прокурор доводячи підставність поданого клопотання про накладення арешту на вказане майно вказував про те, що існує сукупність розумних підозр, що воно є доказом злочину у кримінальному провадженні №0000057, а тому, саме з метою його збереження, просив накласти арешт.

Проте, матеріали клопотання не містять доказів, а сторона обвинувачення в ході його розгляду не навела достатніх обґрунтувань та не надала належних і допустимих доказів, які б давали підстави вважати, що вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 та ч.2 ст.167 КПК України в кримінальному провадженні №0000057, окрім як визнання цього майна речовими доказами постановою дізнавача, та підозр, які фактично нічим не підтверджені.

При цьому, як вбачається з матеріалів провадження представником власника майна ТОВ "Верба-ВВ" ОСОБА_6 надані документи про придбання лісодеревини (договір купівлі-продажу від 09.03.21, аукціонне свідоцтво за 1 квартал 2021 року, платіжне доручення від 12.03.21), незаконність яких прокурором, не доведена жодним чином. Надано також було і документи на транспортні засоби (свідоцтва про реєстрацію) та договори їх оренди у фізичних осіб згаданим товариством, якими перевозилась лісодеревина.

Апеляційний суд вважає, що прокурором не доведено того, що вищезгадана лісодеревина була отримана (набута) ТОВ "Верба-ВВ" внаслідок вчинення злочину. Відсутні також докази, які б свідчили про перевезення цієї ж лісодеревини на підставі підробленого документа.

Відтак, проаналізувавши вищевикладене та дослідивши матеріали провадження в їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку, що майно, яке 17 березня 2021 року було тимчасово вилучено в ході проведення огляду місця події, не може бути доказом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України в кримінальному провадженні за №0000057, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що воно відповідає критеріям, визначеним у ст.98 та ч.2 ст.167 КПК України, а тому відповідно до ч.1 ст.173 КПК України на нього не може бути накладено арешт.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про відсутність законних підстав, передбачених кримінально процесуальним законом, для накладення арешту на майно, є вірним.

При цьому, доводи прокурора про те, що слідчим суддею не надано належної правової оцінки наявним у провадженні документам, зокрема товарно-транспортній накладній, на увагу суду не заслуговують, оскільки дані документи судом були оцінені в якості доказів, і вони на думку колегії суддів апеляційного суду жодним чином не свідчать про те, що майно на яке прокурор просить накласти арешт, може бути доказом злочину в кримінальному провадженні №0000057.

Усі інші доводи прокурора, які викладені в апеляційній скарзі також не беруться до уваги судом, оскільки фактично були предметом розгляду в суді першої інстанції і їм була дана вірна юридична оцінка, а на думку суду апеляційної інстанції фактично зводяться до довільної та суперечливої інтерпретації дійсних обставин справи та відповідних норм чинного законодавства і жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції.

Апеляційний суд не вбачає будь-яких порушень норм кримінально-процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування немає.

Таким чином, апеляційна скарга прокурора підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення, - без змін.

Керуючись ст.ст. 98, 170, 407, 376, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Маневицького районного суду Волинської області від 22 березня 2021 року про відмову у накладенні арешту на майно, в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000057, - без змін.

Ухвала остаточна й оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді