КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
18 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6
ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгород, Закарпатської області, громадянина України, одруженого, працюючого в.о. директора департаменту інформаційних технологій Державної фіскальної служби України, маючого на утриманні неповнолітню дитину 2003 року народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 раніше не судимого,
по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,?
за участі:
прокурора ОСОБА_11
обвинуваченого ОСОБА_8
захисника ОСОБА_7
представника потерпілого ОСОБА_9
Вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 31.10.2019 ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Призначено ОСОБА_8 покарання у виді штрафу в розмірі чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6800 (шість тисяч вісімсот) грн 00 к. з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.
Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди задоволеночастково. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн 00 коп. У решті цивільного позову відмовлено.

Вирішено долю речових доказів та судових витрат.

Не погоджуючись з прийнятим рішення суду, захисник та представник потерпілого подали апеляційні скарги.

Захисник ОСОБА_7 , діючи в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просить апеляційний суд скасувати вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 31.10.2019 щодо ОСОБА_8 та ухвалити новий, яким ОСОБА_8 у пред?явленому обвинуваченні визнати невинуватим і виправдати. Відмовити у задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 до обвинуваченого ОСОБА_8 .

В обґрунтування апеляційних вимог захисник посилається на те, що відповідно до експертних досліджень були встановлені певні обставини дорожньо-транспортної пригоди, які суд в оскаржуваному вироку будь яким чином не прокоментував, не дослідив їх належним чином та взагалі не взяв до уваги. Крім цього апелянт зазначає, що пішохід ОСОБА_10 раптово вийшла на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, чим змусила водія автомобіля Шкода - ОСОБА_12 різки змінити (зменшити) швидкість руху. Тобто своїми діями пішохід ОСОБА_10 фактично спричинила аварійну обстановку.

В доповненнях до апеляційної скарги поданих адвокатом ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , апелянт зазначає, що відповідно до висновку експерта від 19.02.2020 року, в даній дорожній обстановці водій ОСОБА_8 не мав технічної можливості уникнути наїзду на вказаного пішохода шляхом застосування екстреного гальмування керованого ним транспортного засобу.

Представник потерпілої ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_9 просить суд вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 31.10.2019 року відносно ОСОБА_8 , змінити в частині стягнення моральної шкоди. Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 гривень.

В обґрунтування апеляційних вимог, представник потерпілої посилається на те, що потерпіла ОСОБА_10 на досить тривалий час випала зі свого звичного життя, була позбавлена звичайних радощів молодої людини, зокрема, вона втратила можливість навчатися на магістратурі, оскільки вступні іспити випали якраз на період отриманої травми. Крім цього представник потерпілої адвокат ОСОБА_9 зазначає, що у вироку суду першої інстанції не зазначено чому саме суд вважає, що достатнім для компенсації завданої моральної шкоди є стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої коштів у сумі 50 000 гривень, а не більше.

Інших апеляцій, доповнень заперечень від учасників кримінального провадження не надходило.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_8 01 липня 2017 року приблизно о 16.30 год., керуючи технічно справним автомобілем «Шкода» д.н. НОМЕР_1 , рухався по вул. Михайлівській зі сторони вул. Хрещатик в напрямку пл. Михайлівської та наближався до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого напроти будинку №7 по вул. Михайлівській в м. Києві.

Грубо порушуючи вимоги п.2.3 «б», 18.1 Правил дорожнього руху, які затверджені Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року, ОСОБА_8 проявив неуважність, невірно оцінив дорожню обстановку, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебував пішохід, вчасно не зреагував та не надав дорогу пішоходу ОСОБА_10 , яка рухалась зправа наліво відносно напрямку руху автомобіля по вказаному нерегульованому пішохідному переходу, та допустив наїзд на пішохода передньою правою частиною керованого ним автомобіля «Шкода» д.н. НОМЕР_1 .

Внаслідок проявленої злочинної необережності водієм ОСОБА_8 та порушення ним правил безпеки дорожнього руху, визначених ПДР України, пішохід ОСОБА_10 в результаті наїзду автомобілем отримала тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому кісток правої гомілки, що згідно висновку експерта № 116/Е відноситься до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

Під час керування транспортним засобом водій автомобіля «Шкода» д. н. НОМЕР_1 ОСОБА_8 порушив п. 2.3 «б» Правил дорожнього руху України, відповідно до якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керування цим засобом у дорозі; п. 18.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу сторони представника потерпілого, заперечивши проти апеляційної скарги захисника, доводи сторони захисту, які підтримали апеляційну скаргу захисника та заперечили проти апеляційної скарги представника потерпілого, доводи представника потерпілого, який підтримав власну апеляційну скаргу, заперечивши проти поданої захисником апеляційної скарги, їх пояснення, заслухавши промови учасників судового провадження в судових дебатах та останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали судового провадження в межах поданих апеляційних скарг та обговоривши їх доводи, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційні вимоги захисника та представника потерпілого задоволенню не підлягають, зважаючи на наступне.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Так, оскаржуваним в частині призначеного покарання вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 31.10.2019 ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілій ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Під час перевірки колегією суддів доводів апеляційної скарги з доповненням захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 щодо невідповідності судового рішення фактичним обставинам кримінального провадження ? в ході апеляційного розгляду вони свого підтвердження не знайшли.
Так, обвинувачений ОСОБА_8 , в суді першої інстанції свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав.

Незважаючи на заперечення вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, його вина повністю підтверджується доказами, дослідженими в суді, зокрема:
- протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 01.07.2017 року та схеми пригоди по вулиці Михайлівська, 7 з фототаблицями, в якому зафіксовано обстановку на місці пригоди, а саме: місце розташування транспортного засобу на нерегульованому пішохідному переході на проїзній частині дороги, асфальтобетонне покриття дороги було сухе та чисте, місце події знаходиться в зоні дії дорожніх знаків 5.35.1-5.35.2 «пішохідний перехід», транспортний засіб «Шкода Октавия» д.н.з. НОМЕР_1 мало пошкодження правового дзеркала, сліди шин та гальмування на місці були відсутні. Схема складена повноважною особою, підписана нею, схема підписана також обвинуваченим та понятими без зауважень,

- відповіді на запит слідчого КП «Київдорсервіс» від 28.07.2017, відповідно до якої станом на 01.07.2017 за адресою вул. Михайлівська, 7 в м.Києві розташовані дорожні знаки «Пішохідний перехід», ділянка позначена горизонтальною дорожньою розміткою,

- висновку експерта № 116/Е0 від 20.08.2017 року, відповідно до якого у потерпілої ОСОБА_10 мали місце пошкодження у вигляді закритого перелому кісток правої гомілки, а також садна тіла. Такі пошкодження утворилися від дії тупого предмета та по давності можуть відповідати строку та обставинам, вказаним у постанові про призначення судово-медичної експертизи і відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості,

- дослідженому в ході судового розгляду відеофайлі та протоколі огляду від 04.07.2017 року, відповідно до яких чітко та детально зображено обставини дорожньо-транспортної пригоди а саме: що від будівельного переходу на пішохідний перехід виходить потерпіла та рухається в темпі кроку, в цей же час до пішохідного переходу наближається автомобіль під керуванням обвинуваченого та передньою правою частиною здійснює наїзд на пішохода,

- висновку експерта за результатами проведення автотехнічної експертизи від 12.03.2019 року № 3619/19-52, яким встановлено, що в даній дорожньо-транспортній ситуації водій ОСОБА_8 з технічної точки зору повинен був діяти відповідно до вимог п. 18.1 ПДР, визначити чи знаходяться його дії в причинному зв`язку з наїздом на пішохода не можливо з технічної точки зору. Пішохід ОСОБА_10 повинна була діяти у відповідності до вимог р. 4, п.п. 4.10, 4.14 а, б ПДР та з технічної точки зору потерпіла ОСОБА_10 мала технічну можливість уникнути ДТП шляхом виконання вимог п. 4.14 а,б ПДР.

- висновку експерта від 24.09.2019 № 23-3/201/12-1/1714 за результатами проведення автотехнічної та фототехнічної експертизи, відповідно до якого автомобіль «Шкода» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_8 з моменту виникнення небезпеки для його руху до моменту наїзду на пішохода ОСОБА_10 подолав відстань не менше ніж 28 метрів. В заданій дорожній ситуації з технічної точки зору водій автомобіля «Шкода» д.н.з. НОМЕР_1 повинен був діяти згідно з вимогами п. 18.1. Правил дорожнього руху України: п.18.1. водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а у разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека. Встановити наявність чи відсутність у водія автомобіля «Шкода» д.н. НОМЕР_1 технічної можливості уникнути наїзду на пішохода, не виявляється можливим.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що сукупністю доказів у кримінальному провадженні, доведено вину ОСОБА_8 у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України з дотриманням критерію поза розумним сумнівом.
Доводи апеляційної скарги з доповненням захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 про відсутність його вини у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та про те, що ДТП сталося через потерпілу ОСОБА_10 , суд апеляційної інстанції вважає неспроможними, оскільки судом першої інстанції при розгляді було надану оцінку доказам у кримінальному провадженні, здобутим з дотриманням вимог ст. 85-87 КПК України та відповідно з дотриманням ст. 91, 94 КПК України надано оцінку вказаним доказам, за результатами якої, суд першої інстанції дійшов висновку про визнання ОСОБА_8 винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. З вказаним висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції за результатами апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції.
Стосовно доводів захисника ОСОБА_7 про те, що відповідно до висновку експерта від 19.02.2020 року, в даній дорожній обстановці водій ОСОБА_8 не мав технічної можливості уникнути наїзду на вказаного пішохода шляхом застосування екстреного гальмування керованого ним транспортного засобу. Вказані доводи захисника суд апеляційної інстанції вважає неспроможними, оскільки досліджуючи вказаний висновок експерта №33288/19-52 від 19.02.2020 року, колегія суддів доходить висновку про порушення вимог ст.86 КПК України, оскільки його здобуто в порядку не передбаченому КПК України.

Що стосується доводів апеляційної скарг представника потерпілого в частині вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди, то колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Згідно роз`яснень, викладених у пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 №5) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з?ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов?язковому з?ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв?язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з?ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Так, судом першої інстанції встановлено, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_8 (цивільного відповідача), які полягали у порушенні правил безпеки дорожнього руху, потерпілій ОСОБА_10 (цивільному позивачу) було заподіяно тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Як підтверджується відомостями матеріалів даного кримінального провадження, потерпілій ОСОБА_10 вчиненим злочином було заподіяно психоемоційних та фізичних страждань, які знайшли свій прояв у отриманні больових відчуттів внаслідок травмування, зміни способу життя. Таким чином, негативні наслідки вчинення обвинуваченим відносно ОСОБА_10 злочину потягли за собою тривале нераціональне витрачання життєвого часу потерпілою, обумовили необхідність залучення фізичних та душевних ресурсів на їх подолання і компенсацію.
Зазначені обставини свідчать про те, характер немайнових втрат, їх тривалість і можливість відновлення стану здоров`я потерпілої, тяжкість вимушених змін у її життєвих і суспільних стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану ОСОБА_10 судом першої інстанції об?єктивно оцінено у виді моральній компенсації в розмірі 50 000 грн.
Відтак, підстав для зменшення чи збільшення розміру моральної шкоди, завданої потерпілій вчиненням злочину, колегія суддів не вбачає.
Інші доводи, на які посилаються захисник та представник потерпілого в своїх апеляційних скаргах свого підтвердження в ході їх перевірки не знайшли.
За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни оскаржуваного вироку Шевченківського районного суду міста Києва від 31.10.2019, як того просять апелянти.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А
Апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_7 та апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_9 , - залишити без задоволення.
Вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 31.10.2019 яким ОСОБА_8 визнано винним за ч. 1 ст. 286 КК України з призначенням покарання і частковим задоволенням цивільного позову, - залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом 3 місяців з дня оголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3