Дата документу 17.08.2021 Справа № 311/1058/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №311/1058/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1068/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2021 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Скельки Василівського району Запорізької області, громадянина України, який має середньо-спеціальну освіту, працює зварювальником в ПрАТ «ЗЗРК», одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 .

Обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 29 березня 2021 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі ст.75 КК України, звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на 1 рік. На підставі п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини провадження, доведеність вини та кваліфікацію його дій, просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання, призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що призначене судом першої інстанції йому покарання є надто суворим, оскільки судом не враховано того, що він вперше вчинив злочин невеликого ступеня тяжкості.

Судом першої інстанції, в порушення вимог ст.66 КК України, не враховано як пом`якшуючі покарання обставини те, що він раніше не судимий, одружений, проживає зі своєю сім`єю, має на утриманні двох малолітніх дітей, постійне місце проживання та роботи, стійкі соціальні зв`язки, веде суспільно корисний спосіб життя, позитивно характеризується за місцем проживання та за місцем роботи, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Крім того, судом зазначено у вироку про те, що при призначенні покарання враховані дані про його особу, а саме те, що він має негативну характеристику за місцем відбування покарання у вигляді громадських робіт. Проте це не відповідає дійсності, оскільки він ніколи не відбував такого покарання, жодних відомостей про це у кримінальному провадженні немає, негативна характеристика на нього, на яку посилався суд у вироку, у матеріалах справи взагалі відсутня.

Суд жодним чином у вироку не мотивував, чому саме найсуворіший вид покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, і чому більш м`який вид покарання не забезпечить його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Крім того, апелянт зазначає про те, що працює позмінно, при цьому виконання вироку суду в частині явки на реєстрацію змусить його змінювати робочий графік, що може негативно вплинути на виробництво, де він працевлаштований.

Згідно з вироком суду, 14 лютого 2021 року, приблизно о 01.00 годині, знаходячись в приміщенні квартирі АДРЕСА_3 , ОСОБА_6 , діючи на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин до ОСОБА_9 , з прямим умислом, з метою спричинення останньому тілесних ушкоджень, кулаками правої та лівої руки умисно наніс не менше одного удару в область лівого надбрів`я та не менше одного удару в область нижньої повіки правого ока ОСОБА_10 , чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді: забійної рани лівого надбрів`я, яка кваліфікується, як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, та синців на голові в ділянці правого та лівого ока, які кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження.

Таким чином, дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковані на досудовому розслідуванні за ч.2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого, його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує суд дослідити усі докази у провадженні (які відповідають вимогам ст.84 КПК України) та надати цим доказам відповідну оцінку у вироку, за винятком процесуальної процедури, передбаченої ч.3 ст.349 КПК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався при розгляді даного провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені вищевказаного кримінального правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.125 КК України ніким з учасників провадження не оспорюються, у зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 щодо обґрунтованості призначеного йому покарання, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. При призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, фактичні обставини кримінального провадження, дані про особу обвинуваченого. Обставинами, що пом`якшують покарання, судом встановлено щире каяття, обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

З врахуванням всіх обставин провадження та відомостей про особу обвинуваченого, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі на мінімальний строк, визначений санкцією статті обвинувачення та положеннями ст. 61 КК України.

Також суд першої інстанції, з врахуванням відомостей про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має на утриманні двох малолітніх дітей, дійшов правильного висновку про можливість звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України, визначивши мінімальний термін іспитового строку.

Отже, обставини, на які посилається обвинувачений ОСОБА_6 , фактично були враховані судом при призначенні останньому покарання та при його звільненні від відбування призначеного покарання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України. Призначене судом першої інстанції покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.

Разом з тим, є слушними доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що судом першої інстанції безпідставно у вироку вказано про його негативну характеристику за місцем відбування покарання у вигляді громадських робіт, оскільки ОСОБА_6 раніше не судимий (що враховано судом) та характеристика, про яку ідеться у вироку, в матеріалах провадження відсутня. Тому вказане посилання суду є помилковим.

З врахуванням викладеного, вирок суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні на підставі ст.ст.407-409 КПК України, з виключенням з нього посилання на негативну характеристику обвинуваченого.

Проте, вказана обставина, на думку колегії суддів, не спростовує висновків суду щодо призначеного покарання.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування оскаржуваного вироку, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.404-405, 407-409 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Василівського районного суду Запорізької області від 29 березня 2021 року щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст.125 КК України змінити.
Виключити з вироку посилання суду на негативну характеристику обвинуваченого.
У решті вирок залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4