Справа № 309/2249/16-к
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

24.05.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі
суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретарки судового засідання ОСОБА_4 ,
та інших учасників судового розгляду : прокурорки ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/54/20 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 26.10.2017.

Цим вироком
ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Сокирниця Хустського району Закарпатської області, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, що має вищу освіту, не працюючий, не одружений, не судимий,
визнаний винним за ч. 2 ст. 125 КК України і йому призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» обвинувачений ОСОБА_6 звільнений від відбування цього покарання.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 задоволено частково : стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілої 3000 гривень у покриття матеріальної та 5000 гривень у покриття моральної шкоди.

Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

10.04.2016 приблизно о 23 годині, ОСОБА_6 за місцем проживання у квартирі АДРЕСА_2 , під час суперечки з колишньою дружиною ОСОБА_7 на ґрунті неприязні схопив її за волосся і став бити головою об стіну. Не реагуючи на прохання ОСОБА_7 припинити ці дії, наніс їй ще декілька ударів долонею в область обличчя та кулаком в область плечей, внаслідок чого спричинив їй легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить вирок скасувати та закрити кримінальне провадження за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Вважає, що суд дослідив усі докази, однак не дав їм належної правової оцінки, оскільки не врахував даних ним показань, які є правдивими. Вказує на те, що 10.04.2016 донька попросила від нього грошей і пішла з матір`ю в місто. Повернулися о 23:30. Потерпіла в стані сильного алкогольного сп`яніння без його дозволу та згоди зайшла до його кімнати, стала виражатись на його адресу нецензурними словами, далі зробила йому боляче. У зв`язку з цим він піднявся з ліжка та попросив її вийти з кімнати, однак вона продовжувала його ображати та погрожувати. Вважає, що іншого шляху аніж виставити її за двері, у нього не було. Оскільки ж потерпіла чинила опір та трималася за двері, то могла отримати при цьому тілесні ушкодження. Стверджує, що намагався лише зупинити конфлікт і не мав умислу спричинити потерпілій тілесні ушкодження. Окрім того, вважає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки діям потерпілої, не з`ясував причин з яких дитина гуляла допізна на вулиці. Просить повторно допитати потерпілу, неповнолітню ОСОБА_8 , дати їх показанням об`єктивну оцінку, врахувати, що він не був ініціатором конфлікту, сидів у себе в кімнаті, а потерпіла умисно зайшла до нього в кімнату, щоб створити конфліктну ситуацію. Також вважає, що стягнення з нього вартості смартфону «Леново» є безпідставним, оскільки смартфон потерпілій не належить, а був придбаний ним та подарований доньці. Що стосується розміру моральної шкоди, то при його визначенні суд не вказав у чому полягають моральні страждання потерпілої, враховуючи, що вона в стані алкогольного сп`яніння сама спровокувала конфлікт. Окрім цього, посилається на те, що йому не було належним чином роз`яснено, що його згода на застосування амністії дає право суду визнати його винним.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду: прокурорки ОСОБА_5 , яка просила на підставі ст. ст. 49, 74 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від покарання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.
Розгляд апеляційної скарги 24.05.2021 продовжується за відсутності обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисниці - адвокатки ОСОБА_9 , потерпілої ОСОБА_7 та її представниці ОСОБА_10 , неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про продовження розгляду апеляційної скарги за відсутності вказаних вище осіб, береться до уваги те, що такі належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, що 09.12.2020 розгляд справи відбувався за участі обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисниці адвокатки ОСОБА_9 , що заяв та клопотань про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходило.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що вирок є незаконним, про закриття кримінального провадження за відсутністю в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, колегія суддів відхиляє з таких підстав.

Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України кримінального правопорушення, а саме, в умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, ґрунтується на сукупності зібраних відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України доказів (досудове розслідування і судовий розгляд по ньому проведені з дотриманням вимог розділів ІІІ, ІУ КПК України); викладені у вироку висновки про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 , при обставинах вказаних у вироку ґрунтуються на зібраних та безпосередньо досліджених судом першої інстанції доказах.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні в ході апеляційного розгляду заперечив свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. Відповідно до показань обвинуваченого ОСОБА_6 , що 10 квітня 2016 року приблизно о 15 годині знаходився у своїй квартирі АДРЕСА_2 . До нього підійшла донька ОСОБА_11 і повідомила про те, що бажає разом з мамою піти в кафе на піцу і попросила в нього гроші. ОСОБА_6 дав доньці гроші і вона разом із ОСОБА_7 пішли в місто. Того ж дня, приблизно о 23 годині 30 хвилин потерпіла ОСОБА_7 з донькою ОСОБА_11 повернулись додому після прогулянки додому. У цей момент він відпочивав в одній із кімнат квартири - лежав на ліжку і дивився телевізор. До нього в кімнату зайшла потерпіла, яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння, виражаючись нецензурними словами на його адресу, схопила рукою за його статевий член, чим завдала йому фізичного болю. На такі дії потерпілої він підвівся з ліжка і попросив останню залишити будинок та виставив її з будинку. При цьому доньці ОСОБА_11 , яка у той час перебувала в будинку, запропонував залишитись із ним, однак вона відмовилась і разом з матір`ю пішла з будинку. Ніяких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_7 не спричиняв і тому не вважає себе винним. Має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_11 , тому у суді першої інстанції заявив клопотання про звільнення його від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році».

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами дослідженими безпосередньо під час судового розгляду та наведеними у вироку.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_6 , його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України підтверджується такими доказами.

Так, показаннями потерпілої ОСОБА_7 підтверджено, що 10.04.2016 року потерпіла разом з донькою ОСОБА_11 ходила в місто на піцу. Ввечері, повернувшись додому в будинок АДРЕСА_1 , зайшла до спальні, де в той час знаходився її колишній чоловік, який почав безпідставно в її адресу виражатись нецензурними словами, схопив її за волосся і почав вдаряти головою об стіну. Вона намагалась вирватись від ОСОБА_6 , втекти до іншої кімнати, однак обвинувачений наздогнав її, і почав наносити численні удари по обличчю. В той час до кімнати ввійшла їх донька Діонісія і їй вдалось вирватись з рук ОСОБА_6 та втекти до іншої кімнати. Проте обвинувачений її наздогнав, повалив її на підлогу, придавив її кріслом і ногами почав наносити їй численні удари по різних частинах тіла. На прохання і крики доньки Діонісії припинити ОСОБА_6 не реагував. Через деякий час він припинив наносити їй тілесні ушкодження і вона разом з донькою покинула будинок обвинуваченого. Окрім того, потерпіла ОСОБА_7 вказувала на те, що це не перший інцидент і вона не бачить шляхів примирення з обвинуваченим, підтримала поданий нею цивільний позов у повному обсязі, та просила стягнути із ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 3000 гривень матеріальної і 20000 гривень моральної шкоди.

Неповнолітній свідок ОСОБА_12 показала, що 10.04.2016 разом з матір`ю ОСОБА_7 ходила в місто на піцу. Ввечері, після їх повернення додому між її батьками почалась сварка, в ході якої, її батько, ОСОБА_6 , почав наносити численні удари по обличчю її матері ОСОБА_7 , а коли остання впала на підлогу, то придавив її кріслом і ногами почав наносити численні удари по різних частинах тіла. В ході боротьби, мати поранила батька нігтем, в результаті чого в нього пішла кров. Вона хотіла зателефонувати в поліцію, однак батько вихопив з її рук мобільний телефон і кинув його в стіну. Після того, як батько побачив у матері кров на голові, то припинив наносити їй тілесні ушкодження. Після цього вони разом з матір`ю поїхали до бабусі.

З показів свідка ОСОБА_13 - матері потерпілої, вбачається, що в її доньки ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 під час спільного проживання давно склались неприязні відносини, між ними багато разів виникали сварки, бійки, неодноразово її донька з внучкою посеред ночі приїжджали до неї в село, щоб сховатись від ОСОБА_6 10 квітня 2016 року приблизно о півночі, до неї приїхала донька ОСОБА_7 з внучкою ОСОБА_11 . Коли донька зайшла до будинку, вона побачила, що вся голова її доньки в крові, побита, обличчя і руки в синяках. На її запитання, що трапилось остання відповіла, що ОСОБА_6 безпричинно її побив. Наступного дня потерпілу ОСОБА_7 відвезли в лікарню.

Крім показів потерпілої ОСОБА_7 та свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_12 , вина обвинуваченого підтверджується висновком судово-медичного експерта № 208 від 06.05.2016 року, відповідно до якого потерпілій ОСОБА_7 , були спричинені тілесні ушкодження у вигляді синців у лівій та правій орбітальних ділянках, вушної раковини, лівого плечового суглобу, лівого плеча в середній та нижній третинах, середньої третини правого передпліччя, верхньої третини правого плеча, нижньої третини правого плеча, нижньої третини правого передпліччя. Згідно консультації невропатолога встановлено діагноз ЗЧМТ. Струс головного мозку. Тілесні ушкодження у вигляді синців потягли за собою розлад здоров`я не більше 6 днів і згідно п. 2.3.5. «Правил судово медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р., кваліфікуються як легке тілесне ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності. Тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, струс головного мозку потягло за собою розлад здоров`я більше 6 днів, але менше 21 дня і по цій ознаці згідно п. 2.3.5. «Правил судово медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р., кваліфікуються як легке тілесне ушкодження з короткочасним тілесним ушкодженням. Вказані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії тупих твердих предметів, що діяли за механізмом удару і можуть вкладатись в час події, що мала місце 10.04.2016 року. Дані тілесні ушкодження виникли від дії не менше десятикратної дії травмуючи предметів. Виключена можливість отримання виявлених тілесних ушкоджень внаслідок падіння з висоти власного зросту.

Під час судового розгляду кримінального провадження не здобуто будь-яких даних, які б давали підстави вважати, що у свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 є підстави для обмови обвинуваченого ОСОБА_6 , що їх показання є обмовою, такі покази отримані відповідно до вимог КПК України, в тому числі з врахуванням особливостей допиту неповнолітньої особи, а тому суд обґрунтовано визнав їх належними та допустимими доказами.

Вище зазначені докази повністю узгоджуються між собою та не суперечать один одному, свідки давали послідовні докази, як під час досудового розслідування так і судового розгляду. В ході розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції не виявлено жодних обставин, які б ставили під сумнів достовірність та допустимість зазначених доказів, а тому суд першої інстанції обґрунтовано взяв їх до уваги.

При оцінці доказів та доводів апеляційної скарги показання потерпілої ОСОБА_7 та свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , а також докази, на які суд посилається у вироку в підтвердження вини ОСОБА_6 у скоєнні передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України кримінального правопорушення, колегія суддів вважає логічними, послідовними, такими, що не містять суперечностей, і такими, що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. При цьому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв їх до уваги, надавши їм перевагу та визнавши їх достовірними, і також бере їх до уваги.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що вирок є незаконним та необґрунтованим апеляційний суд відхиляє, оскільки суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження, в повному об`ємі дослідив докази.

Висновок суду щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні цього кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і ґрунтується на зібраних та досліджених у судовому засіданні доказах, які суд проаналізував та дав їм оцінку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги покази обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечив свою вину, оскільки його твердження спростовуються покази потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , висновком судово-медичної експертизи, висновки якої узгоджуються з показами потерпілої та свідків та вкладаються в дату події, можливість отримання ушкоджень в результаті падіння з висоти власного зросту виключено.

На підставі наведеного доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо відсутності в його діях складу кримінального правопорушення апеляційний суд відхиляє, як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

З матеріалів судового провадження вбачається, що судом досліджені всі докази, клопотання про дослідження яких були заявлені суду.

Крім того, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо необхідності надання правової оцінки діям потерпілої, яка спровокувала конфлікт, оскільки дії потерпілої ОСОБА_7 не є предметом розгляду кримінального провадження та відповідно до вимог ст. 337 КПК України, згідно якої судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею, а тому дії потерпілої ОСОБА_7 не можуть бути оцінені апеляційним судом.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що вищенаведені докази в їх сукупності, які є достовірними, допустимими, зібраними відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України, у тому числі із врахуванням вимог ст. ст. 85-89 КПК України, підтверджують винуватість ОСОБА_6 у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України кримінального правопорушення в умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та ґрунтується на сукупності наведених вище доказів. У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження колегія суддів не встановила процесуальних порушень при збиранні, дослідженні та оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах , установлених у санкції частини статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі , яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та запобігання вчиненню нею нових злочинів.

Покарання ОСОБА_6 призначено у відповідності до вимог ст. 65 КК України, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, його характер та наслідків; даних про особу обвинуваченого, який посередньо характеризується за місцем проживання, не примирився з потерпілою, вину не визнав, шкоду не відшкодував, відсутність обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин.

Тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України. Призначене покарання є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, відповідає вимогам закону і є справедливим.

Отже, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що вирок є незаконним та необґрунтованим, що він не вчиняв злочину за який засуджений, апеляційний суд відхиляє, оскільки суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження у повному об`ємі дослідив докази та прийшов до правильного переконання, що ОСОБА_6 винен в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. Висновок суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні цього злочину відповідає фактичним обставинам справи і ґрунтується на зібраних та досліджених у судовому засіданні доказах.

Крім того, обґрунтованими й належним чином умотивованими колегія суддів вважає і висновки суду першої інстанції при вирішенні цивільного позову.

Так, при вирішенні питання про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 розміру матеріальної шкоди, спричиненої потерпілій ОСОБА_7 , суд першої інстанції взяв до уваги заявлений у позовній заяві ОСОБА_7 розмір матеріальної шкоди, спричиненої потерпілій діями ОСОБА_6 , і дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої матеріальної шкоди в розмірі 3000 грн., із чим погоджується і апеляційний суд.

Разом із тим, апеляційний суд вважає, що при визначенні розміру моральної шкоди, спричиненого потерпілій ОСОБА_7 , суд першої інстанції належним чином врахував вимоги ст. 23 ЦПК України, характер та обсяг заподіяних позивачці (потерпілій) душевних та моральних страждань, фізичного болю, які спричинили вимушені негативні зміни в її житті, приниження її гідності, а також врахував принципи розумності та справедливості й визначив розмір морального відшкодування обвинуваченим потерпілій у сумі 5 000 гривень як компенсації за порушення установленого для потерпілої способу життя, із чим також погоджується апеляційний суд.

Перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку не виявлено порушень норм Конституції України, у тому числі передбачених статтею 62 Конституції України, норм Кримінального процесуального кодексу України, у тому числі істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, та обґрунтованість судового рішення в частині доведеності вини та кваліфікації дій обвинуваченого, та які є безумовною підставою для його скасування і, зокрема, порушення права особи на захист.

Одночасно, колегія суддів вважає, що на час розгляду апеляційної скарги призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання не ґрунтується на положеннях ст. 61 КК України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 61 КК України покарання у виді обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів першої і другої групи.

Під час розгляду апеляційної скарги 09.12.2020 обвинувачений ОСОБА_6 надав копію пенсійного посвідчення, відповідно до якого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є пенсіонером за віком (а. к. п. 232). З огляду на наведене, колегія суддів вважає за необхідне пом`якшити покарання призначене обвинуваченому ОСОБА_6 , особі яка є пенсіонером за віком, до покарання у виді штрафу, передбаченого санкцією частини другої статті 125 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_6 визнаний винуватим в умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, що мало місце 10 квітня 2016 року, тобто у скоєнні кримінального проступку, кваліфікованого за ч. 2 ст. 125 КК України.

З огляду на наведене, колегія суддів зазначає, що з часу скоєння обвинуваченим ОСОБА_6 передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України діяння до моменту прийняття апеляційним судом рішення сплив строк понад три роки.

У матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази, про те, що після скоєння кримінального проступку до моменту прийняття апеляційним судом рішення обвинувачений ОСОБА_6 ухилявся від досудового розслідування або суду, вчинив до закінчення зазначених у частинах першій та другій ст. 49 КК України строків новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Тому, колегія суддів вважає, що встановлений ст. 49 КК України перебіг строку давності не зупинявся і не переривався.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_6 заяв чи клопотань про звільнення його від кримінальної відповідальності не подавав, вину у скоєнні кримінального проступку не визнає, тому, колегія суддів вважає за необхідне звільнити його від відбування покарання у виді штрафу на підставі ч. 5 ст. 74 та п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.
На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає до зміни, а апеляційна скарга до часткового задоволення.

Керуючись ст. ст. 49, 74, 376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу, яку подав обвинувачений ОСОБА_6 , задовольнити частково.

Вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 26.10.2017 щодо обвинуваченого ОСОБА_6 змінити : пом`якшити призначене за ч. 2 ст. 125 КК України обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік до покарання у виді штрафу в розмірі 100 (сто) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

На підставі ч. 5 ст. 74 та п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування призначеного за ч. 2 ст. 125 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 100 (сто) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.
У решті вирок залишити без зміни.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: