справа №619/4967/20
провадження №1-кп/619/140/21
08 квітня 2021 року Дергачівський районний суд Харківської області у складі:
головуючого- судді ОСОБА_1
за участю: секретаря судового засідання- ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої- цивільного позивача- ОСОБА_4 ,
цивільних позивачів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
представника потерпілої ОСОБА_7 ,
захисника- ОСОБА_8 ,
обвинуваченого- ОСОБА_9 ,
01 жовтня 2020 року о 06 год. 06 хв. обвинувачений ОСОБА_9 , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 2109», р.н. НОМЕР_1 , рухався по автомобільній дорозі «Суми-Харків» зі сторони смт Вільшани Дергачівського району Харківської області у напрямку м. Харкова зі швидкість 54 км/год.
Рухаючись в районі будинку № 25, розташованого по вул. Сумський Шлях в селищі Дворічний Кут Дергачівського району Харківській області, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, ОСОБА_9 проявив неуважність, не маючи перешкод технічного характеру не врахував дорожню обстановку, не переконався в безпеці руху, проігнорував знак 3.29 Правил дорожнього руху України (обмеження максимальної швидкості), який після його розташування, дозволяє рух по проїжджій частині з максимальною швидкістю 30 км/год, не зменшив швидкість автомобіля, не зупинив керований ним автомобіль, маючи таку можливість та не дав дорогу пішоходу ОСОБА_10 , яка перетинала проїжджу частину по нерегульованому пішохідному переходу зліва направо по ходу руху автомобіля, чим грубо порушив п. 18.1 Правил дорожнього руху України та п. 3.29 Розділу 33 «Дорожні знаки» Правил дорожнього руху України, згідно з якими:
п. 18.1 «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека»;
п. 3.29 «Обмеження максимальної швидкості». Забороняється рух із швидкістю, що перевищує зазначену на знакові
та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 . Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_10 загинула на місці.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 12-19/191/20 Дт від 05 листопада 2020 року, причиною смерті ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стала відкрита черепно мозкова травма, що смертельно ускладнилась гострим розладом мозкового кровообігу, яка утворилася в умовах дорожньо-транспортної пригоди та знаходяться в причинному зв`язку з настанням смерті.
Згідно висновку комплексної судової експертизи відео, звукозапису, фототехнічної та авто-технічної експертизи №7/1514/1515/271/11/1/239 КПСЕ-20 від 22.10.2020 року у даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «ВАЗ 2109», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_9 , вбачаються невідповідності вимогам п.18.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною подією та її наслідками.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, підтвердив факт і обставини вчинення злочину, так як це зазначено вище. Позов визнав повністю.
Надав показання про те, що в обвинувальному акті всі відомості зазначені правильно. Не заперечував час, спосіб, інші обставини вчинення злочину. Щиро кається у скоєному. Пояснив, що після скоєного викликав поліцію, швидку медичну допомогу.
Оскільки учасники судового розгляду не заперечували, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та з урахуванням вимог ч. 4 ст. 349 КПК України суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують особу обвинуваченого.
Вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні вищезазначеного злочину доведена в повному обсязі і підтверджується доказами, які є в матеріалах кримінального провадження і обвинуваченим не оспорюються.
Дії обвинуваченого ОСОБА_9 , які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілої ОСОБА_10 , суд кваліфікує за ст. 286 ч. 2 КК України.
Вивченням даних про особу ОСОБА_9 встановлено, що він раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, повністю визнав свою вину.
Обставин, які обтяжують, пом`якшують покарання винуватого ОСОБА_9 , судом не встановлено.
Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.
Згідно з ч. 6 ст. 368 КПК України обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у своїй постанові від 01 лютого 2018 року (справа № 634/609/15-к, провадження № 51-658 км17) зазначив, що підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
У пунктах 20, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» вказано, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.
При призначенні покарання ОСОБА_9 суд відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, відсутність обставин, які пом`якшують, обтяжують покарання, вважає за необхідне призначити ОСОБА_9 покарання за ст. 286 ч.2 КК України у вигляді позбавлення волі у межах санкції даної статті та вважає доцільним застосування до нього позбавлення права керувати транспортними засобами, в межах санкції частини цієї статті, що є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
При цьому суд зазначає, що хоча обвинувачений повністю визнає свою вину, разом з тим в судових дебатах допустив агресивну поведінку, обурливі висловлювання у відношенні до потерпілої, цивільних позивачів, що є неприпустимим і свідчить про те, що він не кається у скоєному.
Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати покласти на обвинуваченого.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,
ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 6 ( шість) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_9 до вступу вироку в законну силу залишити незмінною - тримання під вартою.
Строк відбування покарання ОСОБА_9 рахувати з моменту фактичного затримання - з 01.10.2020
Речові докази: автомобіль «ВАЗ 2109», р.н. НОМЕР_1 , який знаходиться на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів ( м.Харків, вул.Пушкінська, 106) повернути законному володільцю, скасувавши накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 02.10.2020. на нього арешт; компакт диск з відеозаписом, флеш носій - залишити в матеріалах справи
Стягнути з ОСОБА_9 процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення:
- комлексної судової експертизи № 7/1514/1515/11/1/239 КПСЕ-20 від 22.10.2020 року- 5884,20 грн.
-комплексної судової експертизи відео-, звукозапису, фототехнічної та автотехнічної експертизи №7/1514/1515/271/11/1/239 КПСЕ-20 від 22.10.2020 року - 2615,2 грн.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1