печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

22 червня 2018 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у засіданні в залі суду в м. Києві провадження за клопотанням прокурора групи прокурорів Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:
Прокурор групи прокурорів Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва із клопотанням про накладення арешту на майно.

Обґрунтовуючи внесене клопотання, сторона кримінального провадження, вказує, що слідчим відділом управління особливо важливих справ Департаменту міжнародно-правового співробітництва Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000400 від 31.01.2013 за фактом створення у лютому 2010 року злочинної організації з метою вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, вчинення таких злочинів у період з 2010 року до теперішнього часу на території України та інших держав, а також легалізації (відмивання) коштів, здобутих злочинним шляхом, у тому числі з використанням підконтрольних підприємств нерезидентів, за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 209, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 258-5, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 212 та іншими статтями КК України.

У засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання та просив накласти арешт на вказане майно.

Слідчий суддя, враховуючи вимоги ст. 172 КПК України, з метою забезпечення арешту майна визнав можливим розгляд клопотання здійснювати без повідомлення власника майна.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя прийшов наступного висновку.

Так, слідчим відділом управління особливо важливих справ Департаменту міжнародно-правового співробітництва Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000400 від 31.01.2013 за фактом створення у лютому 2010 року злочинної організації з метою вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, вчинення таких злочинів у період з 2010 року до теперішнього часу на території України та інших держав, а також легалізації (відмивання) коштів, здобутих злочинним шляхом, у тому числі з використанням підконтрольних підприємств нерезидентів, за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 209, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 258-5, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 212 та іншими статтями КК України.

Відповідно до ст. 131 КПК України при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно положень ч. 1 ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Разом з тим, під час розгляду вказаного клопотання про арешт майна, в засіданні та під час формування клопотання прокурором не надано слідчому судді даних, що вказана особа є підозрюваною, обвинуваченою у даному кримінальному провадженні, як того вимагають положення ч. 4 ст. 170 КПК України.

Зокрема, під час розгляду вказаного клопотання про арешт майна, прокурором не надано слідчому судді доказів на підтвердження того, що арештоване майно набуте в результаті вчинення кримінального правопорушення, є предметом кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 209, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 258-5, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 212 КК України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 22 КПК України суд не має права виконувати функції сторін кримінального провадження, закон забороняє суміщення функцій державного обвинувачення, захисту і судового розгляду в покладення їх на одного суб`єкта, тим більше самостійно витребувати у сторони обвинувачення будь-які документи на підтвердження доводів клопотання.

Зокрема, в клопотанні та долучених до нього матеріалах з достатньою повнотою органом досудового розслідування не обґрунтовано, та в засіданні не доведено, яким саме чином вказані грошові кошти є предметом, доказом злочинів, засобом чи знаряддям їх вчинення, набуті злочинним шляхом, чи використовувалися під час вчинення вказаних кримінальних правопорушень, прокурором під час формування даного клопотання не враховано всі обставини провадження, що може призвести до неправильного застосування кримінального процесуального закону України та потягти за собою обмеження прав третіх осіб.

За викладених обставин у задоволення клопотання прокурора групи прокурорів Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 про арешт майна, слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 26, 98,117, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання прокурора групи прокурорів Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 про арешт майна на грошові кошти, які знаходяться на рахунках компаній: «Parroх Corporation Limited» № НОМЕР_1 , «Transeurope import/export limited» № НОМЕР_2 , «Ericson technology LLP» № НОМЕР_3 , «BOVAR ENTERPRISES LLC» № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , «ADDISON ALLIANCE LIMTED» № LV75RIBR00034080N0000, «Alfa Energy System Corporation Commonwealth Trust Limited» № LV84RIBR00017390N0000, «INFOCOMPLEX LLP» № НОМЕР_6 , «GLOBE TOURS CORPORATION» № LV20RIBR00017950N0000, «PROFBOND LLP» № НОМЕР_7 , «PETROLEUM TRADE GROUP INC» № НОМЕР_8 , «ORION TRADING (UK) LIMITED» № LV61RIBR00053360N0000, «AMPEZZA LIMITED» № НОМЕР_9 , «ALICOM INVESTMENT COMPANI LIMITED» № LV49RIBR00100510N0000, «RICHVIEW CONSULT LIMITED» № НОМЕР_10 , «COLEHILL ASSOCIATES LIMITED» № НОМЕР_11 , «FIREBROOK INCORPORATED» № НОМЕР_12 , «KNOCKHILL LIMITED» № НОМЕР_13 , «СODERT LIMITED» № НОМЕР_14 , «WORLDWIDE TRADING AND INVESTMENT COMPANY INC» № НОМЕР_15 , «IRETON COMMERCIAL LIMITED» № НОМЕР_16 , «KENSOTA LLP» № НОМЕР_17 , «INTERNATIOAL LAW SERVICES CORPORATION» № НОМЕР_18 , «DEFENCE ADVISOR CORP» № НОМЕР_19 , «REXELMO LTD» № НОМЕР_20 ,

«ARIELSTAR LIMITED» № НОМЕР_21 , «ESINI ALLIANCE LIMITED» НОМЕР_22 в банківській установі Латвійської Республіки, а саме: AS «Regionala investiciju banka» (адреса: LV-1010, Латвія, м. Рига, вул. Ю. Алунана, 2), - відмовити.

Ухвала про відмову у накладенні арешту на майно може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом 5 днів з дня отримання її копії.

Слідчий суддя ОСОБА_1