Справа № 461/5248/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1281/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження № 0001666 від 05 червня 2020 року про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 , раніше несудимого,

за ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7

за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 23 жовтня 2020 року, -

встановила:

вироком Галицького районного суду м. Львова від 23 жовтня 2020 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 гривень 00 копійок, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Скасовано арешти, накладені ухвалами слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 10 червня 2020 року на мотоцикл марки «Нonda CBR600RR» реєстраційний номер НОМЕР_1 та на автомобіль марки «Dacia Logan» реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.
Згідно вироку, ОСОБА_6 , 05 червня 2020 року, близько 16 години 00 хвилин, керуючи автомобілем марки «Dacia Logan» реєстраційний номер НОМЕР_2 , та рухаючись ним по вулиці Городоцька у м. Львові в напрямку до вулиці Лепкого у м. Львові, здійснюючи маневр поворот ліворуч на вулицю Фурманська у м. Львові, порушив вимоги Розділу 1 п.п. 1.5; Розділу 2 п.п.2.3 б) і д); Розділу 10 п.п. 10.1; Розділу 16 п.п. 16.13 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, допустивши зіткнення із мотоциклом марки «Нonda CBR600RR» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_9 , що рухався по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо, по вулиці Городоцька у м. Львові в крайній правій смузі руху в напрямку до проспекту В`ячеслава Чорновола у м. Львові. В результаті зіткнення потерпілий ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівого надколінника, гемартроз, садна в ділянці лівого ліктьового та правого колінного суглобів, що відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
На вирок суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій просить оскаржуваний вирок змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання. Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн. В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, вважає, що зазначене судове рішення суду першої інстанції є незаконним і таким, що підлягає зміні з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення основного покарання.

Зазначає, що пунктом 170 ч. 2 Розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018, який набрав чинності з 01.07.2020, змінено санкцію ч. 1 ст. 286 КК України щодо покарання у виді штрафу та передбачено таке в розмірі від 3000 до 5000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Санкція ч. 1 ст. 286 КК України із змінами, внесеними згідно із Законами № 270-VI від 15.04.2008, № 586-VI від 24.09.2008 передбачала покарання у виді штрафу в розмірі від 200 до 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно- правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з ч. 2 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
На думку апелянта, суд першої інстанції визначаючи покарання ОСОБА_6 не врахував, що останній вчинив кримінальне правопорушення 05.06.2020, тобто до набрання чинності вказаним вище Законом України від 22.11.2018, даний Закон посилює кримінальну відповідальність за ч. 1 ст. 286 КК України, відтак зворотної дії в часі в цій частині не має, а отже неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки покарання необхідно було призначити в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України із змінами, внесеними згідно із Законами № 270-VI від 15.04.2008, № 586-VI від 24.09.2008.

На вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання змінити та в цій частині призначити ОСОБА_6 основне покарання у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 гривень 00 копійок, без застосування додаткового покарання у вигляді позбавленням права керування транспортними засобами.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що станом на день вчинення ДТП, 05.06.2020 року, санкція ч. 1 ст. 286 КК України передбачала покарання у вигляді штрафу у розмірі від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох роківабо без такого, проте суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку, керувався санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, в редакції яка вступила в силу 1 липня 2020 року.

Крім того, на думку апелянта, з врахуванням пом`якшуючих обставин, призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, не відповідає вимогам до законного, об`єктивного, неупередженого вироку суду.

Звертає увагу, що редакція ч. 1 ст. 286 КК України, яка діяла на момент вчинення злочину (5.06.2020 року) передбачає альтернативне застосування додаткового покарання (на розсуд суду виходячи з обставин справи).

Наголошує, що він здійснює постійний догляд за своєю недієздатною бабцею ОСОБА_10 . Відповідно для повноцінного догляду, забезпечення доїзду до ОСОБА_10 медичних закладів, оперативного придбання ліків за межами населеного пункту проживання, обвинуваченому необхідне право на керування автомобілем. Позбавлення апелянта права на керування транспортним засобом може призвести до тяжких наслідків для його підопічної ОСОБА_10 .

Обвинувачений ОСОБА_6 15.02.2021 р. в засідання суду не з`явився, про слухання справи повідомлявся, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, відтак в силу вимог ст.. 405 КПК України, апеляційний суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності обвинуваченого.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 , а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 частково, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити частково, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні ним інкримінованого йому злочину за ч.1 ст. 286 КК України, відповідає фактичним обставинам справи і підтверджуються представленими в справі доказами в їх сукупності та в апеляційних скаргах не оспорюються.

З апеляційної скарги вбачається, що апелянти, зокрема, не погоджуються з рішенням місцевого суду стосовно неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню, та застосування судом закону, який не підлягає застосуванню.

Згідно ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально - правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Закон про кримінальну відповідальність втрачає чинність, поряд з іншими підставами, у разі, якщо він був скасований або змінений іншим законом про кримінальну відповідальність.

Так, Пунктом 170 ч. 2 Розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018, який набрав чинності з 01.07.2020, змінено санкцію ч. 1 ст. 286 КК України щодо покарання у виді штрафу та передбачено таке в розмірі від 3000 до 5000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Санкція ч. 1 ст. 286 КК України із змінами, внесеними згідно із Законами № 270-VI від 15.04.2008, № 586-VI від 24.09.2008 передбачала покарання у виді штрафу в розмірі від 200 до 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно- правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з ч. 2 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протигіравність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
Як встановлено колегією суддів, суд першої інстанції визначаючи покарання ОСОБА_6 не врахував, що останній вчинив кримінальне правопорушення 05.06.2020 р., тобто до набрання чинності вказаним вище Законом України від 22.11.2018 р., даний Закон посилює кримінальну відповідальність за ч. 1 ст. 286 КК України, відтак зворотної дії в часі в цій частині не має, а отже неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки покарання слід було призначити в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України із змінами, внесеними згідно із Законами № 270-VI від 15.04.2008, № 586-VI від 24.09.2008.

Зазначених обставин суд першої інстанції не врахував, внаслідок чого допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КК України, є підставою для зміни вироку суду першої інстанції.

Щодо доводів обвинуваченого викладених в апеляційній скарзі про те, що призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення керувати транспортними засобами, не відповідає вимогам до законного, об`єктивного, неупередженого вироку суду є безпідставними.

Так, вирішуючи питання призначення додаткового покарання, суд першої інстанції, підставно врахував водійський стаж обвинуваченого протягом якого відсутні негативні відомості щодо допущених ним порушень, взяв до уваги, що вказаний злочин став наслідком порушення обвинуваченим Правил дорожнього руху, а тому вважав за необхідне застосувати до нього додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, з чим погоджується і апеляційний суд.
За таких обставин апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, апеляційна скарга обвинуваченого до часткового задоволення, а вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК України зміні. У решті вирок суду першої інстанції слід залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 задоволити, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задоволити частково.

Вирок Галицького районного суду м. Львова від 23 жовтня 2020 року стосовно ОСОБА_6 в частині призначення покарання останньому змінити.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.1 ст. 286 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції в трьохмісячний термін.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4