ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/51/21 Справа № 185/370/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинувачених ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)
захисників ОСОБА_9 , (в режимі відеоконференції)
ОСОБА_10 (в режимі відеоконференції)
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2020 року у кримінальному провадженні №0003247 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим за ч. 2 ст. 289 КК України та призначено йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації належного йому майна.
ОСОБА_8 визнано винуватим за ч. 2 ст. 289 КК України та призначено йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації належного йому майна. У відповідності до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання, якщо протягом іспитового строку 3 (три) роки він не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.
Вирішено питання щодо витрат на експертизу та долю речових доказів.
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винуватими за те, що 23 листопада 2017 року приблизно о 02.00 годині, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_7 , попередньо домовившись про здійснення незаконного заволодіння транспортним засобом з ОСОБА_8 , який також перебував в стані алкогольного сп`яніння, сумісно прийшли на територію домоволодіння АДРЕСА_1 , яке належить потерпілому ОСОБА_11 , достовірно знаючи, що у останнього у володінні є транспортний засіб марки «ВАЗ 21061», держаний номерний знак НОМЕР_1 , який перебував у приміщенні гаража.
Реалізуючи свій спільний злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, самовільно зайшли, та перебуваючи у дворі вказаного домоволодіння, ОСОБА_7 з метою проникнення у приміщення гаража, рукою зірвав навісний замок з воріт гаража, після чого сумісно з ОСОБА_8 , таємно, будучи впевненими в тому, що їхні дії є непомітними для власника домоволодіння, зайшли до гаражу, де знаходився транспортний засіб марки «ВАЗ 21061», державний номерний знак НОМЕР_1 . Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_7 сумісно з ОСОБА_8 відчинили двері автомобіля, після чого ОСОБА_7 сів за кермо транспортного засобу та запустив двигун з використанням дротів від замку запалювання, отримавши можливість керувати вказаним автомобілем та здійснювати на ньому рух.
Продовжуючи діяти умисно, з метою незаконного заволодіння вказаним транспортним засобом, ОСОБА_7 , керуючи автомобілем, в якому на задньому пасажирському сидінні знаходився обвинувачений ОСОБА_8 , розуміючи, що правомочності відносно транспортного засобу у них відсутні, виїхали з території домоволодіння АДРЕСА_1 , продовжуючи рух по вулиці, маючи на меті незаконне заволодіння транспортним засобом, який належить потерпілому ОСОБА_11 .
Прокинувшись від звука двигуна транспортного засобу та побачивши протиправні дії щодо незаконного заволодіння належним йому автомобілем, який знаходився у приміщенні гаража, ОСОБА_11 вибіг з будинку та побіг слідом за транспортним засобом з метою припинення протиправних дій водія. Розуміючи, що протиправні дії з незаконного заволодіння транспортним засобом стали очевидними для потерпілого ОСОБА_11 , який з метою припинення злочинних дій намагався сісти в салон автомобіля та зупинити його, з метою недопущення потерпілого ОСОБА_11 в салон автомобіля та уникнення затримання, маючи на меті продовження руху, обвинувачений ОСОБА_8 став ногами наносити удари в обличчя потерпілому ОСОБА_11 , в той час як обвинувачений ОСОБА_7 рукою намагався виштовхнути потерпілого ОСОБА_11 з салону транспортного засобу. Будучи зосередженим на потерпілому, не справившись з керуванням, обвинувачений ОСОБА_7 з`їхав на транспортному засобі в кювет, що призвело до зупинки автомобіля. Усвідомлюючи, що їхні дії стали помітними для власника автомобіля - потерпілого ОСОБА_11 , після того, як останній побіг до свого домоволодіння, злякавшись можливих дій обвинуваченого ОСОБА_8 , який утримував в руках сокиру, обвинувачений ОСОБА_7 сумісно з обвинуваченим ОСОБА_8 , залишивши транспортний засіб на місці його зупинки, з місця вчинення злочину втекли.
Не погоджуючись з призначеним покаранням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2020 року скасувати.
Просив ухвалити новий вирок, яким доповнити обов`язки, які покладені на ОСОБА_8 за ст. 76 КК України, а саме - застосувати додатково обов`язок, передбачений п. 3 ч. 3 ст. 76 КК України працевлаштуватись або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутись до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватись, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду(роботу). В іншій частині просить вирок суду залишити без змін.
Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який скоїв тяжкий злочин, тривалий час перебував під вартою, не має місця реєстрації, не має офіційного місця роботи, зловживає алкогольними напоями, що призвело до скоєння злочину.
Обвинувачений ОСОБА_7 також подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити вирок суду першої інстанції та застосувати до нього положення ст.ст. 75,76 КК України.
Апеляційну скаргу обгрунтував тим, що він вину визнав повністю, розкаявся, відшкодував шкоду потерпілому, на його утриманні знаходиться мати та співмешканка з неповнолітньою дитиною.
В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_7 просив скасувати вирок суду першої інстанції,зазначив, що вину він не визнає, під вартою він знаходиться безпідставно, без будь-яких доказів.
Зазначив, що знаходився під тиском зі сторони співробітників поліції, коли визнавав себе винуватим, потерпілий наголошував, що не має жодних претензій, а свідок ОСОБА_12 не давав свідчень проти обвинуваченого ОСОБА_7 .
Також зазначив, що доказів, які є в матеріалах справи, недостатньо для доведення його вини.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки як вбачається з матеріалів кримінального провадження та перевірено у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, судом першої інстанції доведено винуватість ОСОБА_7 доказами, які є належними та допустимими, в сукупності доповнюють один одного, зокрема:
- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 23 листопада 2017 року, відповідно до якого ОСОБА_11 заявив про те, що 23 листопада 2017 року, в період часу з 02.00 год. до 02 год. 15 хв. невідома особа, шляхом злому навісного замка проникла до гаража по АДРЕСА_1 , звідки таємно, шляхом вільного доступу заволоділа автомобілем марки «ВАЗ 2106», д/н НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_11 ;
- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 листопада 2017 року за № 0003247, відповідно до якого внесені відомості про інкримінований ОСОБА_7 та ОСОБА_8 злочин, передбачений ч. 2 ст. 289 КК Україна за заявою потерпілого ОСОБА_11 , відповідно до якого 23 листопада 2017 року, приблизно о 02 год 15 хв, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_7 , шляхом злому навісного замку проникли до гаражу, розташованого на території домоволодіння АДРЕСА_1 , звідки таємно незаконно заволоділи автомобілем марки «ВАЗ 2106», д/н НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_11 ;
- протоколом огляду місця події від 23 листопада 2017 року та фототаблиці до нього, з якого вбачається, що проведено огляд гаражу, розташованого на території буд. АДРЕСА_1 , з якого 23 листопада 2017 року було здійснено незаконне заволодіння транспортним засобом марки «ВАЗ 21061», д/н НОМЕР_1 . На відстані 20 м з правої сторони від будинку в кюветі розташований вищевказаний автомобіль. Під час обробки поверхні автомобіля було виявлено та вилучено два відбитки пальців рук: 1- із зовнішньої частини задньої правої дверці автомобіля, 2- із зовнішньої частини водійської двері. Також було вилучена ковдра з мікрочастинками із заднього сидіння, мікрочастинки з двох передніх сидінь, потожирова речовина з поверхні керма автомобіля;
- протоколом огляду місця події від 23 листопада 2017 року та фототаблиці до нього, з яких вбачається, що проведено огляд домоволодіння АДРЕСА_2 , під час якого виявлено та вилучено сокиру. При обробці рукоятки сокири виявлено один слід пальця руки. Сокира та слід пальця руки вилучені до Павлоградського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області;
- висновком експерта № 20/4.6/724 від 27 листопада 2017 року, відповідно до якого два сліди пальців рук розмірами 18х32 мм, 17х29 мм, вилучені 23 листопада 2017 року під час проведення огляду транспортного засобу марки «ВАЗ 21061», державний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_11 , придатні для ідентифікації за ними особи (осіб). Сліди пальців рук розмірами 18х32 мм, 17х29 мм, вилучені з поверхні автомобіля марки «ВАЗ 2106», залишені, відповідно, великим пальцем правої руки та вказівним пальцем лівої руки особи, дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Слід пальця руки розмірами 16х19 мм, вилучений 23 листопада 2017 року під час проведення огляду домоволодіння АДРЕСА_2 , придатний для ідентифікації за ним особи. Слід пальця руки розмірами 16х19 мм залишений вказівним пальцем лівої руки особи, дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- показаннями потерпілого ОСОБА_11 , якого було допитано в суді першої інстанції і який зазначив, що був безпосередньо на місці злочину та бачив саме ОСОБА_8 .
Колегія суддів також не приймає доводи апеляційної скарги обвинуваченого стосовно того, що свідок ОСОБА_12 не давав свідчень проти обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки, як було встановлено судом першої інстанції, показання вказаного свідка протирічать показанням потерпілого, який був на місці злочину, а також іншим доказам, які у свої сукупності є допустимими і належними, достовірними і достатніми, та такими, що отримані у порядку, встановленому Конституцією та КПК України.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що вказані докази сумнівів у достовірності не викликають, обвинуваченими не спростовані, викривають обвинувачених у вчиненні інкримінованого злочину.
Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , що він знаходився під тиском зі сторони співробітників поліції, колегія суддів зазначає, що в матеріалах кримінального провадження знаходиться постанова про закриття кримінального провадження від 21 лютого 2019 року, відповідно до якої 31 січня 2018 року ОСОБА_7 звернувся до прокуратури Дніпропетровської області із повідомленням про те, що протягом часу з 20.11.2017 до 25.11.2017 року його в приміщенні Павлоградського ВП утримували працівники поліції, які із застосуванням фізичного насильства примусили його зізнатися у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.
За вказаним фактом 12.02.2018 року прокуратурою Дніпропетровської області до ЄРДР зареєстровано кримінальне провадження № 0000144 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 127 ч. 1 КК України, та розпочато досудове розслідування.
Постановою про закриття кримінального провадження від 21 лютого 2019 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР № 0000144 від 12 лютого 2018 року, закрито у зв`язку із відсутністю події кримінального правопорушення.
Тому колегія суддів не приймає вказаний довод апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 .
Колегія суддів також зазначає, що ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі, яку власноруч написав та направив до суду апеляційної інстанції 28.04.2020 року, свою вину у скоєному визнав повністю та розкаявся.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Щодо апеляційної скарги прокурора, колегія суддів погоджується з її доводами, оскільки як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_8 не має місця реєстрації, не має офіційного місця роботи, зловживає алкогольними напоями, скоїв тяжкий злочин, а тому колегія суддів вважає, що існують підстави для покладення на ОСОБА_8 додаткового обов`язку, передбаченого п. 3 ч. 3 ст. 76 КК України.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_8 та його захисник підтримали апеляційну скаргу прокурора та просили її задовольнити, тому колегія суддів вважає, що покладення на ОСОБА_8 додаткового обов`язку працевлаштуватись або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутись до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватись, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду(роботу), забезпечить належну поведінку обвинуваченого та буде достатнім для попередження нових злочинів.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити без задоволення апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , задовольнити апеляційну скаргу прокурора та змінити вирок суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2020 року у кримінальному провадженні №0003247 за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2020 року у кримінальному провадженні №0003247 за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України задовольнити частково.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2020 року у кримінальному провадженні №0003247 за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України змінити в частині покладення на ОСОБА_8 обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Покласти на ОСОБА_8 додатково обов`язок, передбачений п. 3 ч. 3 ст.76 КК України - працевлаштуватись або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутись до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватись, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду(роботу).
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4