Дата документу 23.02.2021 Справа № 310/7407/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №310/7407/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/202/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізький апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Бердянська Запорізької області, громадянина України, який одружений, має вищу освіту, працює інкасатором-водієм автотранспортних засобів сектору інкасації коштів та перевезення валютних цінностей №3 відділу організації інкасації, перерахунку та зберігання валютних цінностей філії Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк», на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 в режимі відеоконференції з приміщенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області,
представника потерпілого ОСОБА_9 - в режимі відеоконференції з приміщенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області,
представника цивільного відповідача ОСОБА_10 ,
захисника - адвоката ОСОБА_11 - в режимі відеоконференції з приміщенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області,
обвинуваченого ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції з приміщенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області.

Представник цивільного відповідача АТ «Ощадбанк» ОСОБА_10 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 червня 2020 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами. Відповідно до ст.75 КК України, звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього відповідно до п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, в сумі 1 884 (одна тисяча вісімсот вісімдесят чотири) грн 12 коп.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого постановлено не обирати.
Цивільний позов ОСОБА_8 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Кредо», задоволений частково, постановлено стягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь потерпілого ОСОБА_8 у відшкодування моральної шкоди грошову суму в розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.
В апеляційній скарзі представник цивільного відповідача ОСОБА_10 , не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині часткового задоволення цивільного позову ОСОБА_8 та стягнення з АТ «Ощадбанк» на його користь суми моральної шкоди в розмірі 50000,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що позивачем при поданні позову не доведено, а судом першої інстанції не встановлювалось та не досліджувалось підстав для відшкодування моральної шкоди, в рішенні суду не зазначено, в чому саме полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, не встановлювалось та не надана оцінка, з яких міркувань ОСОБА_8 виходив, визначаючи розмір шкоди, та не надано жодних доказів як заподіяння моральної шкоди, так і її розміру.

Крім того, посилаючись на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, апелянт вважає, що АТ «Ощадбанк» не має відшкодовувати завдану потерпілому моральну шкоду, оскільки на момент ДТП цивільно-правова відповідальність вказаного товариства була застрахована.

Згідно з вироком суду, 24 травня 2019 року приблизно о 09-20 годині в світлу пору доби в м.Бердянську Запорізької області водій ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем «Форд Транзит» (фургон малотонажний оперативний), реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався проїзною частиною пр.Східного зі сторони вул.Морської в напрямку вул.Грецької.
В цей же час у зустрічному напрямку для водія ОСОБА_6 , керуючи велосипедом типу ХВЗ «Україна» з підвісним двигуном внутрішнього згоряння, рухався прямо велосипедист ОСОБА_8 .
Під час руху в районі будинку №220 водій ОСОБА_6 , порушивши вимоги пунктів 10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху України, виконуючи поворот ліворуч з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, не переконався в безпеці маневру, не дав дорогу велосипедисту ОСОБА_8 , який рухався по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо, внаслідок чого відбулось зіткнення велосипеда в задню праву бокову частину фургону «Форд Транзит», реєстраційний номер НОМЕР_1 .
В результаті дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження, з якими його було доставлено до КУ БМР «Бердянське територіальне медичне об`єднання».
Згідно з висновком судово-медичної експертизи від 14 червня 2019 року №224, ОСОБА_8 знаходився на лікуванні з діагнозом: закрита ЧМТ: забій головного мозку тяжкого ступеня, САК (субарахноїдальний крововилив), вегетоастеничний синдром, цефалгічний синдром, забої грудної клітини зліва, гематома м`яких тканин скронево-тім`яної області зліва, нагноєння гематоми лівої скронево-щелепної області (у зв`язку з чим було проведено оперативне втручання), згідно описової частини наданої медичної документації.
Вищевказані тілесні ушкодження ймовірно виникли від дії тупого предмету, можливо в умовах дорожньо-транспортної пригоди, ймовірно в строк, вказаний в ухвалі, кваліфікуються в сукупності як тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя, згідно п.2.1.3 (в) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень».
Згідно з висновком судової інженерно-транспортної експертизи від 03 вересня 2019 року №9-498, водій автомобіля «Форд Транзит», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_12 повинен був діяти відповідно до вимог пунктів 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху.
У діях водія автомобіля «Форд Транзит», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_13 є невідповідності вимогам пунктів 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору перебуває у причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди, де зазначено:
«10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
10.4. Перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою.
Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним транспортним засобам. Водій, що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу попутним транспортним засобам, які рухаються попереду нього і виконують розворот.
За наявності трамвайної колії посередині проїзної частини водій нерейкового транспортного засобу, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям, повинен дати дорогу трамваю».
Заслухавши доповідь судді; представника цивільного відповідача на підтримання апеляційної скарги; потерпілого ОСОБА_8 , його представника, прокурора, які заперечували проти вимог апеляційної скарги та вважали вирок суду законним та обґрунтованим; обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника, які просили вирішити апеляційну скаргу на розсуд суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить таких висновків.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Чинне кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує суд дослідити усі докази у провадженні, які відповідають вимогам ст.84 КПК України, та надати цим доказам відповідну оцінку у вироку, за винятком процесуальної процедури, передбаченої ч.3 ст.349 КПК України.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені вищевказаного правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України.
Доведеність вини, кваліфікація дій обвинуваченого та вирок суду в частині, що стосується покарання, ніким з учасників провадження не оспорюється, тому колегією суддів оскаржуваний вирок в цій частині не переглядається.
Також суд правильно вирішив цивільний позов потерпілого, а доводи представника цивільного відповідача про протилежне є безпідставними, з огляду на таке.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що внаслідок вчиненого ОСОБА_6 , який виконував обов`язки водія АТ «Ощадбанк», кримінального правопорушення потерпілий ОСОБА_8 отримав тяжкі тілесні ушкодження.
Відповідно до вимог ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно з положеннями ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.
Відповідно до вимог ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Частиною першою статті 1172 цього Кодексу передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обов`язків.
Суд зобов`язаний всебічно, повно і об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених злочином, установити зв`язок між діянням і шкодою, що настала і дати у вироку належну оцінку таким обставинам.
Відповідно до вимог ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізувати, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1192 ЦК підстав. Потерпілий має право відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов`язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правову відповідальність якої застраховано, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Така правова позиція викладена в постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01 жовтня 2019 року (справа № 454/1846/17, провадження № 51-820км19).
Посилання в апеляційній скарзі на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 4 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), є помилковим, оскільки вказане рішення Верховного Суду стосується інших правовідносин, а саме: питання про наявність можливості у страховика, який виплатив страхове відшкодування на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, своєму страхувальнику (потерпілому у провадженні), самостійно обирати, до кого саме звертатися з вимогою про стягнення суми виплаченого страховиком відшкодування - до винної особи чи у межах ліміту відповідальності страховика, в якого винна особа застрахувала цивільно-правову відповідальність, - до цього страховика.
Оскільки у даному кримінальному провадженні позовні вимоги про стягнення моральної шкоди потерпілий ОСОБА_8 заявив лише до АТ «Ощадбанк», суд першої інстанції обґрунтовано стягнув суму відшкодування моральної шкоди на користь потерпілого саме з АТ «Ощадбанк», що не позбавляє вказане товариство права звернутися до страховика з регресним позовом.
Переглядаючи оскаржуваний вирок в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність стягнення з АТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_8 моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення в розмірі 50 000,00 грн.
Вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 в частині стягнення моральної шкоди, судом першої інстанції, окрім іншого, враховано характер вчиненого діяння, ступінь душевних та фізичних страждань потерпілого, а саме фізичний біль, емоційний стрес, яких потерпілий зазнав у зв`язку із спричиненням йому тілесних ушкоджень, а також судом враховано тривалість лікування потерпілого, рекомендацію лікарів щодо проведення операції, вартість якої ОСОБА_8 не в змозі оплатити, необхідність звернення до суду за захистом, в зв`язку із чим потерпілий поніс додаткові затрати та моральні переживання, докладання додаткових зусиль для поновлення своїх прав.
Стягнута з АТ «Ощадбанк» сума на користь потерпілого ОСОБА_8 у якості відшкодування завданої моральної шкоди, на думку колегії суддів, не надмірною, з огляду на ступень тяжкості душевних страждань потерпілого, які останній поза сумнівом зазнав у зв`язку з отриманими ним тяжкими тілесними ушкодженнями, небезпечними для його життя, через що звичайні спосіб та якість його життя не могли не змінитися у бік погіршення.
Доводи викладені в апеляційній скарзі, на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, отже, вказана скарга задоволенню не підлягає.
Істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які б тягнули за собою скасування вироку суду, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст.404-405, 407, 418-419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу представника цивільного відповідача АТ «Ощадбанк» ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 червня 2020 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та засуджено, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4