КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 11-кп/824/447/2021 Головуючий у І-й інстанції: ОСОБА_1
ЄУН:369/420/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: п.п.6,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187,
ч.3 ст.289, ч.1 ст.263, ч.ч.1,4 ст.358 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду кримінальне провадження по обвинуваченню за п. 6, п. 12 ч. 2 ст.115, ч. 4 ст.187, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263, ч.1, ч. 4 ст. 358 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Галкіно Хабаровського району Хабаровського краю Російської Федерації, громадянина України, який має повну середню освіту, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 23.10.2017 за ч. 1 ст. 296 КК України на два роки обмеження волі;

- вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27.06.2018 за ч. 2 ст. 187 КК України на 7 років 6 місяців позбавлення волі із конфіскацією майна,

за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 травня 2019 року,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

представника потерпілих адвоката ОСОБА_10

захисника адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12

обвинуваченого ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 травня 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених п.п.6,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст. 289, ч.1 ст.263, ч.ч.1,4 ст.358 КК України і йому призначено покарання: за ч. 1 ст. 358 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі та звільнено від відбування призначеного покарання у зв`язку із закінченням строку давності; за ч. 1 ст. 358 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі та звільнено від відбування призначеного покарання у зв`язку із закінченням строку давності; за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі; за ч. 4 ст. 187 КК України у виді 14 (чотирнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч. 3 ст. 289 КК України у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією майна; за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч. 2 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_6 призначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

З урахуванням покарань, призначених вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 23.10.2017 за ч. 1 ст. 296 КК України у виді двох років обмеження волі та вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27.06.2018 за ч. 2 ст. 187 КК України у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі із конфіскацією майна, ОСОБА_6 за сукупністю вироків, шляхом поглинення менш суворих покарань довічним позбавленням волі, остаточне призначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди завданої злочином, задоволено повністю та стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 та ОСОБА_9 по 2500000,00 грн. моральної шкоди кожному.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином, задоволено частково і стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 57 717,00 грн.

Вирішено питання судових витрат, накладених арештів та речових доказів у кримінальному провадженні.

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що він 01.04.2016 з метою незаконного протиправного збагачення за рахунок чужого майна шляхом вчинення розбійного нападу, попередньо вступив у злочинну змову з особою, кримінальне провадження щодо якого виділено в окреме провадження, і під вигаданим іменем ОСОБА_13 надіслав текстове повідомлення через мережу Інтернет потерпілому ОСОБА_14 , який був зареєстрований на сайті «ВІаВІаСаr» в мережі Інтернет як водій і 30.03.2016 опублікував на сайті маршрут свого руху на автомобілі марки «Audi-А6» із реєстраційним державним номерним знаком НОМЕР_1 із м. Львів до м. Києва з метою пошуку попутників, та повідомив останнього про те, що бажає разом зі ще одним пасажиром скористатися такою змогою і здійснити поїздку до м. Києва з м. Львова за грошові кошти.

03.04.2016 ОСОБА_6 з мобільного телефону НОМЕР_2 , яким він користувався на той час, о 14 год. 51 хв. здійснив телефонний дзвінок на номер мобільного телефону НОМЕР_3 , яким користувався потерпілий ОСОБА_14 , щоб домовитись про зустріч.

Наступного дня 04.04.2016 о 05 год. 56 хв. з мобільного телефону НОМЕР_4 , який на той час належав особі особою, кримінальне провадження щодо якого виділено в окреме провадження, був здійснений виклик на мобільний телефон НОМЕР_3 потерпілого ОСОБА_14 для уточнення місця зустрічі.

Після цього, між потерпілим ОСОБА_14 та обвинуваченим ОСОБА_6 була обумовлена дата та час виїзду до м. Києва - 06 год. 00 хв. 04 квітня 2016 року.

Реалізуючи злочинний умисел, ОСОБА_6 та особа, кримінальне провадження щодо якого виділено в окреме провадження, заздалегідь розподіливши між собою ролі та обговоривши спосіб вчинення злочину, який полягав у нападі з метою заволодіння майном потерпілого, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.

Для реалізації свого злочинного умислу особа, кримінальне провадження щодо якого виділено в окреме провадження, та ОСОБА_6 , незаконно придбали у невстановленої особи (точної дати та часу не встановлено) два пістолети системи «ТТ» калібру 7,62 мм.

04.04.2016 близько 06 год. 00 хв., потерпілий ОСОБА_14 відповідно до попередньої домовленості на своєму власному транспортному засобі автомобілі марки «Audi-А6», державний номерний знак НОМЕР_1 , виїхав із м. Львова до м. Києва з пасажирами ОСОБА_6 та особою, кримінальне провадження щодо якого виділено в окреме провадження. При цьому, останній розташувався на передньому пасажирському сидінні, а ОСОБА_6 - на задньому сидінні.

Рухаючись 04.04.2016 трасою «Київ-Чоп», автомобіль марки «Audi-А6» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_14 близько 11 год. 16 хв. заїхав на АЗС «БРСМ» в с. Бузова Києво-Святошинського району Київської області, де потерпілий та особа, кримінальне провадження щодо якого виділено в окреме провадження, залишили салон автомобіля, а обвинувачений ОСОБА_6 залишився на задньому пасажирському сидінні, та після заправки продовжили рух у напрямку м. Києва. За невстановлених причин, близько 11 год. 45 хв. вказаний автомобіль під керуванням потерпілого ОСОБА_14 звернув з траси «Київ-Чоп» у напрямку с. Шевченкове Києво-Святошинського району Київської області, і там у період часу з 11 год. 48 хв. до 12 год. 05 хв. між населеними пунктами с. Шевченково та с. Бобриця Києво-Святошинського району Київської області особа, кримінальне провадження щодо якого виділено в окреме провадження, разом з ОСОБА_6 , реалізуючи злочинний умисел, спрямований на незаконне протиправне збагачення за рахунок чужого майна, а саме грошових коштів та особистого майна ОСОБА_14 , дістали кожен заздалегідь підготовлений пістолет системи «ТТ» калібру 7,62 мм, та спрямували їх в бік потерпілого, наказавши останньому зупинитись і залишити свій транспортний засіб, віддавши їм особисті речі та грошові кошти.

Потерпілий ОСОБА_14 , обурившись, став намагатися чинити опір, на що особа, кримінальне провадження щодо якого виділено в окреме провадження, перебуваючи на передньому пасажирському сидінні автомобіля, здійснив два постріли у напрямку грудної клітини ОСОБА_14 , а ОСОБА_6 згідно розподілених ролей, здійснив один постріл у напрямку черевної порожнини потерпілого. Від отриманих тілесних ОСОБА_14 загинув на місці.

Після цього особа, кримінальне провадження щодо якого виділено в окреме провадження, та ОСОБА_6 , пересвідчившись, що потерпілий ОСОБА_14 не подає ознак життя, діючи узгоджено, викрали з кишень одягу останнього та з автомобіля «Audi-А6», д.н.з. НОМЕР_1 , який належав потерпілому, гроші, спортивну сумку «Адідас» вартістю 3.500 грн.; планшет марки «АррІе 2» вартістю 600 доларів США, що згідно офіційного курсу гривні до іноземної валюти - долара США, встановленого Національним банком України станом на 04 квітня 2016 року становило 15.665 грн. 10 коп.; мобільний телефон «Айфон 6 С» вартістю 700 доларів США, що згідно офіційного курсу гривні до іноземної валюти долара США, встановленого НБУ станом на 04 квітня 2016 року становило 18.275 грн. 95 коп.; платіжну картку «Приват Банк» на прізвище ОСОБА_14 на рахунку якої перебували грошові кошти у розмірі 2.000 грн.; годинник марки «Русское время» вартість якого не встановлена; чоловічу каблучку із жовтого металу 585 проби вагою близько 4 г., придбану у 2011 році за 300 доларів США, що згідно офіційного курсу гривні до іноземної валюти долара США, встановленого НБУ станом на 04 квітня 2016 року становило 7.832 грн. 55 коп.; ланцюжок із жовтого металу 583 проби вагою близько 6 г, придбаний у 2011 році за грошові кошти у розмірі 300 доларів США, що згідно офіційного курсу гривні до іноземної валюти долара США, встановленого НБУ станом на 04 квітня 2016 року становило 7.832 грн. 55 коп.; хрестик виготовлений із жовтого металу 585 проби вагою близько 1,5 г, придбаний у 2011 році за 100 доларів США, що згідно офіційного курсу гривні до іноземної валюти долара США, встановленого НБУ станом на 04 квітня 2016 року становило 2.610 грн. 85 коп., спричинивши матеріальний збиток на загальну суму 57 717 гривень.

В подальшому особою, кримінальне провадження щодо якого виділено в окреме провадження, який був встановлений як ОСОБА_15 , разом з ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зникли на автомобілі марки «Audi-А6», д.н.з. НОМЕР_1 , розпорядившись ним та іншим викраденим майном на власний розсуд.

Після того, як ОСОБА_15 та ОСОБА_6 вчинили умисне вбивство, з метою приховати сліди злочину, вони перемістили труп ОСОБА_14 на підлогу салону автомобіля перед заднім пасажирським сидінням, куди пересів і ОСОБА_15 , а ОСОБА_6 сів за кермо автомобіля «Audi-А6», д.н.з. НОМЕР_1 , та перевезли труп ОСОБА_14 у невстановлене місце на території Києво-Святошинського району Київської області і там закопали.

05.04.2016 у невстановленому місці, у невстановлений час вони замінили державний номерний знак НОМЕР_1 на НОМЕР_5 з відображенням сьомого регіону, після чого перегнали автомобіль до гаражу ОСОБА_16 № НОМЕР_6 гаражного кооперативу «Темп-2» по вул.Озерній, 20 в с. Новосілки Києво-Святошинського району Київської області.

Крім того, ОСОБА_6 у невстановлений час, у невстановленому місці, придбав бланк паспорта громадянина України серії НОМЕР_7 , виданий 08.08.2009 Ленінським РВ УМВС України в Чернівецькій області на ім`я ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , куди переклеїв свою фотокартку, та використовуючи завідомо підроблений офіційний документ - паспорт громадянина України на прізвище ОСОБА_17 , отримав посвідчення водія серії НОМЕР_8 , видане 17.07.2007 на ім`я ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та картку фізичної особи платника податків № НОМЕР_9 на ім`я ОСОБА_17 , які став використовувати у власних потребах.

Крім того, ОСОБА_6 у невстановлений час, у невстановленому місці, маючи на меті незаконне поводження з вогнепальною зброєю та бойовими припасами, діючи умисно, незаконно, всупереч вимогам постанови Верховної Ради України від 17.06.1992 №2471-ХХ11 «Про право власності на окремі види майна», Положенню про дозвільну систему, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №576 від 12.10.1991, Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, спорядження гумовими чи аналогічними за своїми властивостями, метальними снарядами несмертельної дії та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 292 від 12.04.1999, без передбаченого законом дозволу, придбав пістолет системи «Токарева» (ТТ) № НОМЕР_10 , 1945 року вироблення, калібром 7,62 мм та дев`ять патронів калібру 7,62 мм, які незаконно носив та зберігав при собі до 04.08.2016 до часу їх вилучення під час проведення невідкладного обшуку квартири АДРЕСА_2 , де і був затриманий ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати у зв`язку з істотними порушеннями кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд в суді 1-ї інстанції.

Вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим, оскільки його ухвалено незаконним складом суду - судом присяжних, а не колегією з трьох професійних суддів; судове провадження здійснено за відсутності обвинуваченого, оскільки ОСОБА_6 був видалений із залу судового засідання на весь час судового розгляду на підставі ст. 330 КПК України; неможливістю відтворення запису з технічного носія інформації судового засідання від 01.03.2017, яке має суттєве значення для справи, оскільки при його прослуховуванні важко розібрати слова осіб, які приймали у ньому участь.

В доповненнях до апеляційної скарги вказує про порушення таємниці нарадчої кімнати судом, оскільки 25.05.2019 суд оголосив про вихід до нарадчої кімнати до 28.05.2019, однак при цьому в Єдиному державному реєстрі судових рішень міститься ухвала судді з числа колегії, яка розглядала кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , від 25.05.2019, що є підставою для скасування вироку суду.

Крім того, захисник зазначає про участь в складі суду присяжних особи, яка не була включена до списку присяжних ОСОБА_18 замість ОСОБА_19 , а присягу склала ОСОБА_20 .

Зазначає, що в ухвалі від 31.08.2017 про відмову в задоволенні клопотання захисника про відвід судді ОСОБА_1 , суд фактично не навів жодних підстав такої відмови, а крім того залишив без розгляду ряд клопотань сторони захисту, яким не було надано оцінки у вироку суду.

Зазначає про упередженість присяжної ОСОБА_21 , яка в ході обговорення заперечення захисника проти порядку проведення процесуальних дій висловилась про неважливість отримання дозволів суду на їх проведення, що свідчить про ігнорування нею презумпції невинуватості.

Вказує про недопустимість покладення в основу вироку показань потерпілого ОСОБА_9 від 12.04.2017, які той надав попередньому складу суду під головуванням судді ОСОБА_22 . Крім того, показання потерпілого ОСОБА_9 про обставини спілкування з ОСОБА_6 в приміщенні СІЗО, як показання з чужих слів, не можуть бути використані в якості доказу, оскільки таке спілкування відбулося без участі захисника, без роз`яснення прав обвинуваченому перед таким спілкуванням, і не було зафіксоване протоколом.

У захисній промові в суді 1-ї інстанції він навів і інші доводи про недопустимість, сумнівність чи неузгодженість між собою ряду доказів, про неповноту судового розгляду, зокрема відмову суду викликати свідків, експертів для дачі пояснень з приводу наданих висновків, однак доводи захисту залишились без спростування у вироку суду.

Зазначає про недопустимість листа (відповіді) COMUTO S.A. / BLABLACAR на запит начальника Франківського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області у кримінальному провадженні № 0000997 від 05.04.2016, оскільки вказана організація не має представництва в Україні, а сама відповідь не містить прізвища, посади та підпису особи, яка її виготовила, проте у той же час містить відомості щодо IP-адрес користувачів та їх переписки, а такі відомості можуть бути отримані лише на підставі ухвали слідчого судді, якої отримано не було.

Звертає також увагу на те, що аналіз трафіку абонентських номерів у кримінальному провадженні без їх отримання у спосіб, передбачений КПК України, робить недопустимими доказами свідчення ОСОБА_16 , протокол огляду місця події гаражного приміщення, вилучені під час цього огляду речові докази, проведені з ними експертизи, слідчі експерименти тощо.

Обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд справи в суді 1-ї інстанції.

Зазначає, що йому не було роз`яснено особливості розгляду справи судом присяжних, зокрема неможливість огляду доказів на місці.

Вказує про порушення його права на захист через видалення із залу суду до кінця розгляду справи по суті, що позбавило його можливості ставити запитання експертам та свідкам, допитаним в судових засіданнях, а також права на останнє слово.

В доповненні до апеляційної скарги зазначає, що усупереч ст. 376 КПК України, йому не було вручено копію вироку негайно після його проголошення, а яка отримана ним лише 30.05.2019, і її текст істотно відрізняється від проголошеного в судовому засіданні 28.05.2019.

Представник потерпілих, потерпілі та прокурор подали заперечення на апеляційні скарги захисника та обвинуваченого, в яких просять вирок суду 1-ї інстанції залишити без зміни, а вказані апеляційні скарги без задоволення.

Представник потерпілих - адвокат ОСОБА_10 зазначає, що обвинувачений та його захисник мали право заявити відвід суду присяжних 01.03.2017 та 21.03.2017, однак відводів не заявляли, про що свідчить журнал судового засідання від 01.03.2017 та журнал з аудіо записом судового засідання від 21.03.2017, що свідчить про дотримання судом присяжних конституційних прав та гарантій обвинуваченого на захист.

При цьому вказує, що прокурор письмово роз`яснив обвинуваченому можливість, особливості і правові наслідки розгляду кримінального провадження судом присяжних, під яким стоїть підпис ОСОБА_6 (т.7, а.с. 80-83). Суд 1-ї інстанції також роз`яснив обвинуваченому право на суд присяжних, яким останній скористався.

Звертає увагу, що нероз`яснення обвинуваченому права на суд присяжних в судових засіданнях після зміни складу суду за умови, що обвинувачення за ч.2 ст.15, п.7 ч.2 ст.115 КК України не змінювалося, не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і не слугує підставою для скасування судового рішення, про що висловив свою правову позицію Верховний Суд у постанові 06.06.2019.

Стосовно неправомірності видалення обвинуваченого з зали судового засідання нагадує, що таке видалення відбулося через невиконання обвинуваченим розпоряджень головуючого судді, а також через його образи та погрози на адресу суддів, однак сам вирок 28.05.2019 проголошено в присутності ОСОБА_6 .

Також вказує, що своє відношення до судового процесу обвинувачений власноруч виклав у розписці від 13.01.2017 (т.7, а.с. 121), і за станом свого здоров`я ОСОБА_6 може брати участь в судових засіданнях без обмежень.

Щодо звукозапису судового засідання від 01.03.2017, то він є в матеріалах кримінального провадження, і це спростовує твердження захисника про відсутність запису в цей день, а неналежна якість технічного запису судових засідань не може вказувати та визнаватись істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону з огляду на вимоги ст. 412 КПК України, і така правова позиція також викладена у постановах Верховного суду.

Стосовно заявленого захисником порушення таємниці нарадчої кімнати адвокат ОСОБА_10 , як представник потерпілих зазначає, що згідно листа голови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.12.2019 повідомлено, що в постановленій ухвалі допущено описку, а саме помилково вказано дату ухвали 27.05.2019 замість вірної 29.05.2019, у зв`язку з чим в ЄДРСР міститься ухвала про виправлення описки від 29.11.2019.

На спростування наведених в доповненні до апеляційної скарги захисника підстав, з яких вирок щодо ОСОБА_6 має бути скасовано, представник потерпілих зазначає і про те, що захисником обвинуваченого під час судового розгляду в суді 1-їх інстанції заявлялись різні клопотання, однак які були розглянуті судом відповідно до положень КПК України.

Потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_9 в запереченні на апеляційні скарги з доповненнями захисника та обвинуваченого зазначають, що судом обґрунтовано відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про повернення до стадії підготовчого судового засідання, оскільки зміна захисника не є підставою для порушення вимог КПК України та проведення підготовчого судового засідання після призначення справи до розгляду.

Вказують, що огляд місця події та огляд речових доказів є різними поняттями, врегульованими різними положеннями КПК України, а тому судом присяжних можливе дослідження огляду транспортного засобу, який є речовим доказом, при цьому огляд місця події не вимагається, і стороною захисту клопотання про таке дослідження не заявлялося.

Звертають увагу, що посилання обвинуваченого на отримання копії вироку 30.05.2019 не відповідає дійсності, оскільки згідно розписки ОСОБА_6 він отримав копію вироку саме в день його проголошення 28.05.2019. Посилання обвинуваченого на невідповідність проголошеного тексту вироку врученій йому копії вироку є необґрунтованим, оскільки ОСОБА_6 це нічим не підтвердив.

Прокурор в запереченні на апеляційні скарги з доповненнями захисника та обвинуваченого вказує, що доводи сторони захисту про порушення права обвинуваченого на захист через його видалення із залу судового засідання є безпідставними, оскільки останній не був обмежений в спілкуванні зі своїм захисником, а також офіційно отримував аудіо записи судових засідань, і таким чином ознайомився з усіма досліджуваними судом доказами та мав змогу направляти до суду клопотання, зауваження, запитання до свідків та потерпілих, а також свої письмові пояснення.

Звертає увагу, що твердження захисника про неповноту судового розгляду, зокрема через врахування судом показань потерпілого ОСОБА_9 від 12.04.2017 наданих попередньому складу суду під головуванням судді ОСОБА_22 , не відповідають дійсності, оскільки за даними журналу судового засідання від 12.04.2018, судом під головуванням судді ОСОБА_1 безпосередньо сприймалися показання потерпілого, а у вироку допущено технічну описку щодо дати судового засідання.

До початку апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 відмовився від захисника ОСОБА_7 з підстав розбіжності їхніх позицій.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_6 , які підтримали апеляційні вимоги, думку прокурора ОСОБА_8 , представника потерпілих ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_9 , які заперечили проти їх задоволення, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

У відповідності до вимог ст. 370 КПК України, вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України.

Згідно вимог діючого законодавства, вирок суду повинен бути ухвалений судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими з точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність доказів повинна бути достатньою та взаємозв`язаною для прийняття законного, обґрунтованого і вмотивованого судового рішення.

На думку колегії суддів, ці вимоги закону дотримані судом першої інстанції у повній мірі.

Обставини кримінального провадження судом 1-ї інстанції досліджені належним чином і про їх повторне дослідження в апеляційних скаргах не йдеться, і клопотань про цн в ході апеляційного розгляду не заявлено, а тому суд апеляційної інстанції в порядку ст. 404 КПК України висновки суду в цій частині не переглядає.

Висновки суду 1-ї інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 та кваліфікацію його дій за п. 6, п. 12 ч. 2 ст.115, ч. 4 ст.187, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263, ч.1, ч. 4 ст. 358 КК України колегія суддів вважає правильними, що також не оскаржується.

Зокрема, приймаючи до уваги узгодженість спільних дій обвинуваченого ОСОБА_6 та особи, матеріали відносно якого виділено в окреме провадження ОСОБА_15 , як до вчинення злочинів, так і після їх вчинення, лише підтверджує наявність у них спільного умислу на вчинення інкримінованих ОСОБА_6 злочинів, передбачених п. 6, п. 12 ч. 2 ст.115, ч. 4 ст.187, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263, ч.1 КК України, а отже суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, зібраних у справі та перевірених в судовому засіданні у їх сукупності свідчить про вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень; умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, вчиненого з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб (умисне вбивство); незаконного заволодіння транспортним засобом, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого; незаконного придбання, носіння та зберігання вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу; підроблення офіційного документа, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією; використання завідомо підробленого документа.

Щодо можливих істотних порушень судом 1-ї інстанції вимог кримінального процесуального закону, про які йдеться в апеляційних скаргах захисника та обвинуваченого, то колегією суддів перевіркою матеріалів кримінального провадження таких порушень не встановлено.

Так, довід апеляційних скарг про нероз`яснення обвинуваченому особливостей розгляду справи судом присяжних, колегія суддів вважає безпідставним з огляду на матеріали кримінального провадження (т.7 а.с. 80-83), з яких убачається, що 12.01.2017 прокурор письмово роз`яснив ОСОБА_6 право на суд присяжних, про що останній розписався. Крім того, особливості реалізації такого права були в подальшому роз`яснені обвинуваченому й судом 1-ї інстанції в підготовчому судовому засіданні 03.02.2017, в якому обвинувачений ОСОБА_6 самостійно клопотав про розгляд справи судом присяжних (т. 7, а.с. 126-127).

Довід апеляційних скарг про те, що суд 1-ї інстанції позбавив ОСОБА_6 можливості надати показання по суті справи, заявляти клопотання та брати участь в судовому процесі спростовується наступним.

Положеннями ч.1 ст. 330 КПК України передбачено, що якщо обвинувачений порушує порядок у залі судового засідання або не підкоряється розпорядженням головуючого у судовому засіданні, останній попереджає обвинуваченого про те, що в разі повторення ним зазначених дій його буде видалено з зали судового засідання. При повторному порушенні обвинуваченим порядку судового засідання він може бути видалений за ухвалою суду з зали засідання тимчасово або на весь час судового розгляду. Якщо такий обвинувачений не представлений захисником, суд зобов`язаний залучити захисника для здійснення захисту за призначенням і відкласти судовий розгляд на строк, необхідний для його підготовки до захисту.

Після повернення до зали засідання обвинуваченому надається можливість ознайомитися з доказами, які були досліджені, а також з рішеннями, які були ухвалені за його відсутності, та дати пояснення щодо них. У разі видалення обвинуваченого на весь час судового розгляду, судове рішення, яким закінчено провадження в суді, негайно оголошується обвинуваченому після його ухвалення.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, в судовому засіданні від 13.01.2017 суд 1-ї інстанції, після неодноразового попередження, видалив обвинуваченого із залу суду з підстав грубого порушення ним порядку судового розгляду (т. 7, а.с. 117).

В судовому засіданні 14.06.2017 головуючим суддею ОСОБА_1 обвинуваченому ОСОБА_6 неодноразово оголошувались зауваження за порушення порядку в залі судового засідання, які виразились в численних розмовах та непристойних репліках на адресу учасників судового процесу, за що останнього попереджено про можливість видалення з зали судового засідання до кінця судового розгляду.

В подальшому, ухвалою суду від 31.08.2017 обвинуваченого ОСОБА_6 було видалено із зали суду на увесь час судового розгляду за неналежну поведінку та систематичні порушення процесу з його боку (т.8 а.с. 100-102).

При цьому, відсутність обвинуваченого під час судового розгляду в суді 1-ї інстанції компенсувалась постійною участю його захисника, що передбачено положеннями ст. 330 КПК України, який користувався усіма процесуальними правами особи, яку він захищає - ОСОБА_6 .

Крім того, листом Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.10.2017 ОСОБА_6 було роз`яснено право ознайомлюватись із журналом судового засідання та його технічним записом, а також матеріалами кримінального провадження на підставі п.5 ч.2 ст.42, ч.2 ст.317 КПК України (т.8 с.а. 119), яке обвинувачений було реалізовано і його повністю ознайомлено з ходом судового розгляду під розпис (т.8, а.с. 246), ним отримано усі процесуальні документи по справі (ухвали суду), у тому числі і через свого захисника, який регулярно отримував копії звукозаписів судових засідань (т.8, а.с. 53) та усі необхідні процесуальні документи по справі (т. 8, а.с. 194), на яких ґрунтуються доводи апеляційної скарги обвинуваченого. Крім того, ОСОБА_6 мав можливість подавати письмові клопотання та, за бажанням, також надати показання по суті справи, однак цього не зробив із власних міркувань.

Колегія суддів вважає, що право ОСОБА_6 на безпосередню участь в судовому розгляді є поновленим і реалізованим шляхом його безпосередньої участі в суді апеляційної інстанції, скориставшись яким обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні апеляційного суду повідомив, що десь за місяць до подій у цій справі від 04.04.2016, він зустрівся з ОСОБА_15 на Закарпатті, і останній запропонував йому здійснити розбійний напад на водія елітної автівки, під час якого можна заволодіти таким автомобілем. Через 2-3 тижні вони знову зустрілись у м. Києві та розробили план пошуку автомобіля не старше 5-ти років через сервіс Blablacar, на якому в подальшому побачили оголошення ОСОБА_14 із зазначеною в ньому машиною ОСОБА_23 .

Він подзвонив по телефону ОСОБА_14 і сказав, що поїдуть хлопець з дівчиною. В подальшому він повідомив ОСОБА_14 , що замість дівчини поїде він, оскільки хлопець з дівчиною посварились

Обговорюючи поїздку з ОСОБА_14 до м. Києва, з метою реалізації умислу на здійснення розбійного нападу на останнього, вони з ОСОБА_15 домовились, що ніякої крові не буде, а тільки легке поранення, якщо потерпілий стане чинити опір. Кожен з них узяв із собою пістолет ТТ, щоб самим лише виглядом зброї налякати потерпілого і висадити його на трасі, аби мати час зникнути з автомобілем. Зв`язувати чи бити потерпілого по голові не планували.

04.04.2016 о 06 годині ранку ОСОБА_24 ( ОСОБА_14 ) приїхав не на автомобілі Volkswagen Touareg, а на Audi A6, підібрав його, ОСОБА_6 , а далі удвох вони на вокзалі дочекались і забрали ОСОБА_25 ( ОСОБА_15 ), який приїхав поїздом і запізнився. По дорозі до м. Києва вони зупинились на АЗК, і поки потерпілий заправляв машину, він сказав ОСОБА_15 , що не треба вчиняти розбій, оскільки машина, на якій приїхав потерпілий, нічого не варта, а крім того він, ОСОБА_6 , раніше домовився з ОСОБА_16 , що привезе йому автомобіль Volkswagen Touareg, за що отримає 10 000-15 000 доларів США. Випивши кави, вони втрьох сіли в машину: ОСОБА_14 сів за кермо, він ОСОБА_6 на переднє пасажирське сидіння, а ОСОБА_15 сів ззаду. В дорозі у нього почалась блювота, і він ще до Житомира пересів на заднє сидіння. ОСОБА_14 неодноразово зупинявся в пошуках аптеки. На станції Бузова ОСОБА_15 виходив з автомобіля за ліками. Далі в дорозі під час нового нападу нудоти ОСОБА_14 зупинився, щоб дати йому змогу виблювати, і в цей момент ОСОБА_15 став лаятись і направив на потерпілого пістолет з вимогою покласти руки на кермо. Тарас від неочікуваності поклав свої руки на пістолет і прозвучало три постріли, від яких ОСОБА_14 помер. Далі ОСОБА_15 наказав йому, ОСОБА_6 , швидко разом із ним перекласти тіло на переднє пасижрське сидіння автомобіля, а йому самому сісти за кермо. Вони поїхали по селах та десь пообіді заїхали у глухий кут. Там вони вимкнули телефон ОСОБА_15 і так само зробили з телефоном ОСОБА_14 . Потім продовжили рухатись по GPS-навігатору в його, ОСОБА_6 , телефоні та виїхали на дорогу. У лісі, що в с. Бобриця, біля цвинтаря вони зупинились, переклали тіло в багажник, а сидіння помили від крові водою, яку мали з собою, і далі поїхали у м. Вишневе, де лишили машину на стоянці під жилим будинком, а самі сіли на маршрутне таксі та поїхали до знайомої ОСОБА_15 в с. Чабани, де пообідали, і поки він, ОСОБА_6 , їв, ОСОБА_15 шукав по ноутбуку місцевість, де можна закопати тіло. Знайшов поляну, куди вони виїхали на наступний день.

Стали думати, що робити з викраденою автівкою, оскільки вона мала три отвори від пострілів в сидінні і напевно в підлозі. Поїхали до ОСОБА_16 , усе розповіли, а він їм повідомив, що до нього в той день вже приходила поліція та цікавилась з приводу машини. Тоді вони узяли у ОСОБА_16 нові номери на автомобіль і вирішили лишити його в гаражі с. Новосілки.

В той день в с. Чабани вони заїхали в магазин «Все для саду», де придбали металеву частину лопати, з якою поїхали на місце, де домовились закопати тіло. Там виламали гілку, зробили з неї держак лопати та почали копати яму по черзі по 10 хвилин кожен, яку викопали десь за 1,5 години і, поклавши туди тіло ОСОБА_14 , закопали її. Автомобіль залишили на ніч в с. Тарасівка, а на наступний день домовились там же його вимити. Та наступного дня в усіх ЗМІ була інформація щодо зниклої машини, яку вони відігнали ОСОБА_16 , а той її сховав.

Отже, обвинувачений ОСОБА_6 лише підтвердив фактичні обставини справи, встановлені судом 1-ї інстанції, а тому довід апеляційних скарг про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи колегія суддів вважає необґрунтованим.

Довід апеляційної скарги про те, що суд 1-ї інстанції поклав в основу вироку неналежний доказ, а саме показання потерпілого після зустрічі в СІЗО з обвинуваченим, спростовується тим, що на час досудового розслідування захист ОСОБА_6 здійснювали адвокати ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , один з яких - ОСОБА_26 був присутній в приміщенні СІЗО під час зустрічі потерпілого ОСОБА_9 з ОСОБА_6 , який став вимагати у потерпілого придбвати тренажер орбітрек, необхідний йому в СІЗО, та заявив, що лише після цього буде з ним розмовляти з приводу вбитого сина. Після того, як він купив для обвинуваченого ОСОБА_6 орбітрек та віддав йому, обвинувачений висунув нову умову, що він скаже де похована його дитина лише після того, як він зніме з нього всі обвинувачення, звільниться з роботи та передасть 50 тисяч доларів. Через деякий час ОСОБА_6 розповів, що його син ні в чому не винен, оскільки це було замовлення, результатом якого він, ОСОБА_9 , мав би піти з роботи. ОСОБА_6 розповів, що вони з ОСОБА_15 повинні були доставити ОСОБА_24 іншим людям і за це б отримали гроші, проте їх не отримали, бо таке вчинили, а саме - ОСОБА_24 здригнувся на пістолет, а потім було три постріли, перевезення трупа та поховання ОСОБА_24 .

Такі показання з чужих слів, а саме показання потерпілого ОСОБА_9 зі слів ОСОБА_6 , суд 1-ї інстанції визнав належними, з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду, оскільки вони узгоджуються з поясненнями ОСОБА_6 , наданими під час слідчого експерименту та в суді апеляційної інстанції.

Щодо того, чому обвинувачений ОСОБА_6 не показав справжнє місце поховання трупа ОСОБА_9 , той пояснив, що перед проведенням слідчого експеримента один з працівників поліції підійшов до нього і на вухо сказав: «Нету тела нету дела» (рос.), і саме тому він обрав таку позицію захисту.

Як слідує з відповіді начальника ДУ «Київський слідчий ізолятор» від 03.02.2020 вбачається, що перевіркою особової справи засудженого ОСОБА_6 встановлено, що адвокат ОСОБА_26 28.11.2016 відвідував останнього в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор», та і сам обвинувачений своєї зустрічі з потерпілим ОСОБА_9 в умовах слідчого ізолятора не заперечує (т. 12, а.с. 207),.

В подальшому від сторони захисту не надходило жодних заяв чи скарг за наслідками проведених дій 28.11.2016 та 02.12.2016 за участю обвинуваченого і потерпілого, а тому суд 1-ї інстанції обґрунтовано визнав належними показання потерпілого ОСОБА_9 з чужих слів ( ОСОБА_6 ) щодо обставин події від 04.04.2016.

Неузгодженість даних щодо імені по батькові присяжної Закаблук, яка приймала присягу в судовому засіданні 01.03.2017 (т.7, а.с. 158), про що зазначає в апеляційній скарзі захисник, не може вважатись істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки жоден з учасників судового розгляду під час судового засідання та після нього не висловлювали сумнів у встановленні особи присяжної, і в подальшому не заявляли їй відвід. За таких обставин зазначення різних ініціалів свідка є нічим іншим, як технічною помилкою, яка на висновки суду не впливає.

Положеннями п.7 ч.2 ст. 412 КПК України передбачено, що судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.

Отже, довід апеляційної скарги про неналежне відтворення звукозапису судового засідання від 01.03.2017 у даному випадку не є істотним порушенням вимог кримінального закону, оскільки журнал судового засідання від 01.03.2017, як і його технічний звукозапис, в матеріалах провадження наявні. Крім того, в зазначеному судовому засіданні відбувалось прийняття присяги присяжними і тільки.

Крім того, як зазначає Верховний Суд, порушення кримінального процесуального закону, що не вплинули і не могли вплинути на законність і обґрунтованість вироку або ухвали, не визнаються істотними і не тягнуть за собою зміни чи скасування судового рішення.

Щодо доводу апеляційної скарги обвинуваченого про невідповідність тексту оригіналу вироку та його копії, отриманої ОСОБА_6 , то він задоволенню не підлягає, оскільки є голослівним та нічим не підтвердженим. Посилання обвинуваченого на отримання копії вироку не в день його проголошення, а 30.05.2019 не відповідає дійсності з урахуванням розписки ОСОБА_6 про те, що копію вироку він отримав саме в день його проголошення - 28.05.2019 (т.11, а.с. 65)

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про порушення судом 1-ї інстанції таємниці нарадчої кімнати під час ухвалення вироку, то він свого підтвердження не знайшов, оскільки процесуальних рішень протягом строку перебування в нарадчій кімнаті судді зі складу суду не приймали, а в ухвалі від 29.05.2019, яка міститься Єдиному державному реєстрі судових рішень, постановленій за участю судді з числа колегії, була допущена описка щодо дати та помилково вказана дата ухвалення рішення 25.05.2019, яку було виправлено. Вказане підтверджується також копією листа голови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.12.2019, долученим представником потерпілих ОСОБА_10 (т.11, а.с. 239).

Довід апеляційної скарги про недопустимість листа (відповіді) COMUTO S.A./BLABLACAR на запит у кримінальному провадженні № 0000997 від 05.04.2016, як доказу, колегія суддів відкидає, як безпідставний, оскільки вказана в листі компанія є іноземною і її відповідь без ухвали на те слідчого судді, не є порушення закону. Крім того, згідно рапорту начальника відділу протидії кіберзлочинам в Івано-Франківській області ДКП НП України, вказана інформація отримана під час проведення моніторингових та пошукових заходів у мережі інтернет у кримінальному провадженні № 0000997 від 4 квітня 2016 року за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 КК України.

Що стосується інших, наведених в апеляційних скаргах доводів про неповноту судового розгляду, колегія суддів вбачає необґрунтованим, оскільки усі клопотання, заявлені стороною захисту під час судового розгляду, були розглянуті судом 1-ї інстанції в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом і по ним прийняті відповідні рішення.

Покарання призначене судом 1-ї інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Таким чином, оскільки істотних порушень вимог кримінального закону, які б могли стати підставою для скасування вироку та призначення нового розгляду в суді 1-ї інстанції не встановлено, вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 травня 2019 року, як законний та обґрунтований, має бути залишений без зміни, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 травня 2019 року щодо ОСОБА_6 без зміни.

Судді _______________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4