Ухвала

Іменем України
24 травня 2021 року

м. Київ

Справа № 308/5497/21
Провадження № 51 2376 впс 21

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4
розглянув подання Закарпатського апеляційного суду про направлення матеріалів кримінального провадження № 0000268 від 27 серпня 2015 року за клопотанням слідчого П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) ТУ Державного бюро розслідувань (далі ДБР), розташованого у м. Львові, про надання дозволу на затримання з метою приводу ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, з одного суду до іншого в межах територіальної юрисдикції різних апеляційних судів.
Суть питання та встановлені судом обставини
До Верховного Суду надійшло подання Закарпатського апеляційного суду про направлення матеріалів кримінального провадження № 0000268 від 27 серпня 2015 року за клопотанням слідчого П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) ТУ ДБР, розташованого у м. Львові, про надання дозволу на затримання з метою приводу ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, з одного суду до іншого в межах територіальної юрисдикції різних апеляційних судів.
Подання мотивовано тим, що досудове розслідування у вказаному провадженні здійснюється П?ятим слідчим відділом (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління ДБР, розташованого у м. Львові. Однак, ні клопотання, ні додані до нього матеріали не містять жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували місцезнаходження П?ятого слідчого відділу Територіального управління ДБР у м. Ужгороді чи в Ужгородському районі Закарпатської області. Вважають за необхідне матеріали провадження передати з Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області до іншого суду в межах територіальної юрисдикції судів Львівської області.
Мотиви Суду
Встановлення правил підсудності має важливе значення для правильного функціонування судової системи, а також для виконання судами покладених на них завдань і визначення суду, компетентного здійснювати кримінальне провадження щодо конкретного кримінального правопорушення. Підсудність є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна кримінальна справа розглядалася і вирішувалася судом законним, компетентним, незалежним і неупередженим, як того вимагають ст. 7 Загальної декларації прав людини та ч. 1 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.
Згідно з пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) «кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на розгляд судом, встановленим законом». А відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.
За допомогою правил про підсудність забезпечується також рівність всіх громадян перед законом і судом (ст. 24 Конституції України та ст. 10 КПК України). Будучи одним з проявів цієї конституційної засади, чітко встановлена законом підсудність набуває ознак суб`єктивного права людини на законного суддю, тобто права будь-якої людини знати наперед, який саме суд і в якому складі відповідно до закону правомочний здійснювати стосовно нього судове провадження, якщо така необхідність виникне.
Відповідно до ч. 1 ст. 34 КПК України кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил підсудності.
Відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 34 цього Кодексу, питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, вирішується колегією суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду за поданням суду апеляційної інстанції або за клопотанням сторін чи потерпілого не пізніше п`яти днів з дня внесення такого подання чи клопотання, про що постановляється вмотивована ухвала.
З наданих до суду касаційної інстанції матеріалів вбачається, що до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло клопотання слідчого П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління ДБР, розташованого у м. Львові, про надання дозволу на затримання підозрюваного ОСОБА_5 у межах кримінального провадження № 0000268 від 27 серпня 2015 рокуза ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 132 КПК України клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.
Згідно положень ст. 38 КПК України органами досудового розслідування (органами, що здійснюють дізнання і досудове слідство) є: 1) слідчі підрозділи: а) органів Національної поліції; б) органів безпеки; в) органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства; г) органів Державного бюро розслідувань; 2) підрозділи детективів, підрозділ внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України.
Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 9 Закону України «Про державне бюро розслідувань» систему Державного бюро розслідувань складають центральний апарат, територіальні управління, спеціальні підрозділи, навчальні заклади та науково-дослідні установи. У складі Державного бюро розслідувань діють слідчі, оперативні підрозділи, підрозділи внутрішнього контролю та інші підрозділи. Для забезпечення виконання завдань Державного бюро розслідувань утворено територіальне управління, розташоване у місті Львові, що поширює свою діяльність на Волинську, Закарпатську, Івано-Франківську, Львівську, Тернопільську області.
Тобто, чинний кримінальний процесуальний закон визначає органами досудового розслідування не службових осіб слідчих цих органів досудового розслідування, а відповідні державні установи слідчі підрозділи та підрозділи детективів.
Як вбачається із матеріалів провадження, наказом в.о. Директора Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 від 15 жовтня 2020 року № 581 затверджено структуру ТУ ДБР, розташованого у м. Львові, штатною чисельністю 122 штатні одиниці, до якого входить П?ятий слідчий відділ (з дислокацією у м. Ужгороді).
01 березня 2021 року у територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, почали діяти слідчі підрозділи (відділи), які розташовані у всіх областях України. Зокрема, П?ятий слідчий відділ Територіального управління ДБР, розташованого у м. Львові, знаходиться за адресою: вул. Л. Українки, 13, м. Ужгород, тобто фактично розташований в межах територіальної юрисдикції Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області.

Таким чином, оскільки в даному кримінальному провадженні досудове розслідування здійснюється слідчим П?ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) ТУ ДБР, ОСОБА_7 , за правилами кримінального процесуального законодавства слідчий повинен звертатися із клопотаннями про надання дозволу на затримання підозрюваного ОСОБА_5 до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області за місцезнаходженням слідчого підрозділу(відділу) територіального управління ДБР.

Тому вказане клопотання надійшло до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з дотриманням правил підсудності .
Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в ухвалах від 17 травня 2021 року у справі № 308/8670/16, № 51-2378 впс 21.
З огляду на викладене та положення ст. 34 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що подання слід залишити без задоволення.
З цих підстав Суд постановив:
Подання Закарпатського апеляційного суду про направлення матеріалів кримінального провадження № 0000268 від 27 серпня 2015 року за клопотанням слідчого П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) ТУ Державного бюро розслідувань розташованого у м. Львові, про надання дозволу на затримання з метою приводу ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, з одного суду до іншого в межах територіальної юрисдикції різних апеляційних судів - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_8