Справа № 991/2685/21
Провадження № 1-кп/991/18/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 серпня 2021 року Вищий антикорупційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3
за участі:
секретаря судового засідання ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
його захисника, адвоката ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
його захисника, адвоката ОСОБА_9
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у м. Києві в залі судових засідань клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 , та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_9 , про повернення обвинувального акта прокурору у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000091 від 11.01.2020, за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Чернігів, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України,
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Чернівці, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_4
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 368 КК України,
ВСТАНОВИВ:
I.Історія провадження.
1.1 На розгляді Вищого антикорупційного суду перебувають матеріали зазначеного кримінального провадження.
1.2 Ухвалою суду від 20.04.2021 у цьому кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання.
1.3 05.07.2021 від захисника обвинуваченого ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 , надійшло клопотання про повернення обвинувального акта прокурору.
Вимоги клопотання захисник обґрунтовував тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України у зв`язку з тим, що:
- сформульоване обвинувачення не відповідає викладеним фактичним обставинам кримінального правопорушення;
- в обвинувальному акті не зазначені анкетні відомості потерпілого та викривача;
- прокурором не додано розписок підозрюваних ОСОБА_6 і ОСОБА_8 про отримання копії обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування;
- обвинувальний акт містить недостовірну інформацію про місце реєстрації обвинуваченого ОСОБА_6 та про місце затвердження прокурором обвинувального акта.
1.4 12.08.2021 в судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_8 , адвокат ОСОБА_9 , також звернувся з клопотанням про повернення обвинувального акта прокурору у зв`язку з:
- відсутністю у матеріалах кримінального провадження розписки підозрюваного ОСОБА_8 про отримання копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування;
- затвердженням обвинувального акта неповноважним прокурором.
II.Позиції сторін судового провадження.
2.1 Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_7 , підтримав подані клопотання. Додатково повідомив, що йому не була вручена копія обвинувального акта як того вимагає ст. 293 КПК України, а лише був наданий його оригінальний примірник з власноручним підписом прокурора, але без гербової печатки прокуратури. Наголошував, що вручений йому примірник обвинувального акта відрізняється від того, який був направлений до суду.
Крім того, захисник зазначив, що прокурор був обізнаний про неможливість прибуття ОСОБА_6 для отримання копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування у зв`язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні у КНП «Олександрівська клінічна лікарня м. Києва». Повідомив, що про важкий стан здоров`я ОСОБА_6 прокурору стало відомо з долученої медичної довідки, яку захисник надав під час розгляду слідчим суддею питання про встановлення стороні захисту строку для ознайомлення з матеріалами досудового розслідування. Вважав, що з огляду на стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_6 прокурор повинен був прийняти рішення про продовження строку досудового розслідування.
Також захисник ОСОБА_7 зазначив, що оскільки копія обвинувального акта підозрюваним ОСОБА_6 та ОСОБА_8 не надавалась в порядку, передбаченому ст. 293 КПК України, то вони не набули процесуального статусу обвинувачених у цьому кримінальному провадженні.
2.2 Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав клопотання свого захисника та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_9 . Зазначив, що зміст обвинувального акта йому не зрозумілий, з ним він не ознайомлений.
2.3 Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 , адвокат ОСОБА_9 , підтримав власне клопотання та клопотання захисника ОСОБА_7 . Зазначив, що повістку про виклик ОСОБА_8 до слідчого для отримання копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування було вручено з порушенням строку, визначеного у ч. 9 ст. 135 КПК України. Вважав, що неприбуття ОСОБА_8 за цим викликом було поважним, оскільки прокурору було відомо про призначення на 16.04.2021 судового засідання в Апеляційній палаті Вищого антикорупційного суду, в якому він також приймав участь.
Крім того, адвокат ОСОБА_9 зазначив, що затверджувати обвинувальний акт мав прокурор Київської міської прокуратури, а не прокурор Київської обласної прокуратури ОСОБА_10 , який на його думку, був безпідставно включений в групу прокурорів після того, як досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні було завершене.

Окремо захисник послався на те, що викладене в обвинувальному акті формулювання обвинувачення ОСОБА_8 неконкретизоване.
2.4 Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав клопотання захисників та просив повернути обвинувальний акт прокурору. Зазначив, що обвинувальний акт йому не був вручений, оскільки 16.04.2021 він перебував у Вищому антикорупційному суді в судовому засіданні на оголошенні повного тексту ухвали слідчого судді за результатом розгляду скарги на повідомлення про підозру, про що він повідомив слідчого ОСОБА_11 в телефонному режимі.
2.5 Прокурор проти повернення обвинувального акта заперечував, вважавши, що він відповідає вимогам ст. 291 КПК України. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що оскільки досудове розслідування вже було завершене, то зупинити його було неможливо. А тому, оскільки закінчувався встановлений стороні захисту строк для ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, то від сторони обвинувачення вимагалось невідкладне затвердження обвинувального акта та направлення його до суду. Повідомив, що прокурором вжито вичерпних заходів для вручення стороні захисту копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування, проте обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник, адвокат ОСОБА_12 проігнорували виклик до слідчого, а вручити їх обвинуваченому ОСОБА_6 не видалось за можливе, оскільки прокурор не був допущений до відділення, де підозрюваний перебував на лікуванні. У зв`язку з такими обставинами копія обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування були направлені їм поштовим зв`язком.
Також прокурор зазначив, що ОСОБА_13 не набував процесуального статусу потерпілого чи викривача у цьому кримінальному провадженні, оскільки він виступив заявником і був допитаний як свідок, а тому доводи клопотання в цій частині вважав безпідставними.
Щодо поважності причин неприбуття обвинуваченого ОСОБА_8 на виклик слідчого для отримання копій процесуальних документів повідомив, що він не повідомляв слідчого про причини свого неприбуття та не був присутній в судовому засіданні 16.04.2021 під час оголошення повного тексту ухвали слідчого судді про відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.
III.Мотиви та обґрунтування суду.
3.1 Заслухавши думку учасників підготовчого судового засідання, дослідивши матеріали обвинувального акта та додатки до нього, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання захисників, адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_9 про його повернення прокурору не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

3.2 Пункт 5 ч. 2 ст. 291 КПК України передбачає, що обвинувальний акт, серед іншого, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, а також правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Аналізуючи зміст ч. 2 ст. 291 КПК України, слід зазначити, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складових: фактичних обставин кримінального правопорушення, правової кваліфікації та формулювання обвинувачення.

Відповідно до п. 13 ч.1 ст. 3 КПК України обвинувачення ? це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
За змістом закону обвинувачення повинно ґрунтуватись на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) злочину, форму вини, мотив і мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості тощо.
У свою чергу фактичні обставини викладаються так, як їх встановив прокурор за результатами досудового розслідування і які, на думку останнього, містять важливі для формулювання обвинувачення факти, що підлягають доказуванню в межах даного кримінального провадження. На підставі цього прокурор на власний розсуд здійснює кваліфікацію кримінального правопорушення із посиланням на положення закону України про кримінальну відповідальність.

З цього слідує, що виклад фактичних обставин, а також здійснення правової кваліфікації кримінального правопорушення в обвинувальному акті є дискрецією сторони обвинувачення, яка не позбавляє сторону захисту права доводити наявність інших обставин, які можуть бути витлумачені на користь обвинуваченого, або ж необхідність зміни правової кваліфікації діянь обвинувачених.
Зазначене дає підстави для висновку, що порушене у клопотанні захисником ОСОБА_7 питання щодо невідповідності формулювання обвинувачення викладеним фактичним обставинам кримінального правопорушення, а також доводи захисника ОСОБА_9 про його неконкретність не є підставами для повернення обвинувального акта прокурору, оскільки суд на стадії підготовчого судового провадження не наділений повноваженнями надавати оцінку окресленим питанням.
3.3 Іншою підставою для повернення обвинувального акта прокурору захисник ОСОБА_7 вказав на хибність викладених у ньому висновків щодо відсутності потерпілого у цьому кримінальному провадженні.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки» діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

У ч. 2 ст. 55 КПК України визначено, що права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 55 КПК України особа набуває статусу потерпілого при поданні заяви про вчинення кримінального правопорушення лише після вручення їй пам`ятки про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла таку заяву.

Зазначеним підтверджується, що у випадку подання особою заяви про вчинення кримінального правопорушення уповноваженою особою без вручення їй пам`ятки про процесуальні права та обов`язки потерпілого така особа набуває статусу заявника. На це також вказують положення ч. 1 ст. 60 КПК України.

У цьому кримінальному провадженні встановлено, що з заявою про вчинення кримінального правопорушення звернувся ОСОБА_13 (т. 2 а.с. 64). На підставі цієї заяви 11.01.2020 слідчим Першого СВ Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_11 внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000091 (т. 1, а.с. 15-31).
Жодних відомостей про вручення ОСОБА_13 пам`ятки про процесуальні права та обов`язки потерпілого або заяви про залучення до провадження як потерпілого наявні в розпорядженні суду матеріали не містять.

Крім того, за змістом заяви про вчинення злочину ОСОБА_14 діє не у своїх інтересах, а в інтересах юридичної особи ТОВ «Спектрум Девелопмент» (т. 2 а.с. 64). Однак, згідно зі встановленими органом досудового розслідування фактичними обставинами кримінального правопорушення матеріальної, моральної, фізичної шкоди у цьому кримінальному провадженні нікому не завдано (т. 1, а.с. 2-14).
З огляду на те, що під час досудового розслідування факт завдання матеріальної шкоди встановлений не був, а в іншому випадку представник юридичної особи не може бути визнаний потерпілим, колегія суддів доходить висновку, що ОСОБА_13 у цьому кримінальному провадженні має статус заявника.

Відтак, доводи захисника ОСОБА_7 про необхідність зазначення в обвинувальному акті анкетних відомостей про ОСОБА_13 як потерпілого у цьому кримінальному провадженні є безпідставними.

3.4 Щодо тверджень, викладених у клопотанні, про існування у ОСОБА_13 статусу викривача, що, на його думку, вимагає вказівки в обвинувальному акті його анкетних відомостей, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до визначення, яке міститься у п. 16-2 ч. 1 ст. 3 КПК України, викривачем є фізична особа, яка за наявності переконання, що інформація є достовірною, звернулася із заявою або повідомленням про корупційне кримінальне правопорушення до органу досудового розслідування.

За своїм процесуальним статусом викривач є заявником із ширшим колом процесуальних прав (п. 25 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 60 КПК України). Спеціальні права викривача передбачені у ст. 53-3 Закону України «Про запобігання корупції».

Натомість, надані суду матеріали не містять відомостей про реалізацію заявником ОСОБА_13 спеціальних прав, які б могли вказувати на те, що цей заявник має статус викривача.

За таких умов доводи захисника в цій частині також не знайшли свого підтвердження.

3.5 Проаналізувавши наступну підставу для повернення обвинувального акта прокурору, на яку вказували захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у своїх клопотаннях, а саме відсутність розписок підозрюваних про отримання копії обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування, колегія суддів зазначає таке.
Прокурор, визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складення обвинувального акта, відкриває матеріали досудового розслідування стороні захисту та складає обвинувальний акт (ст. 290 КПК України).

У ст. 293 КПК України визначено, що звертаючись до суду з обвинувальним актом прокурор зобов`язаний вчинити дії, спрямовані на вручення його підозрюваному, захиснику, що має бути підтверджено розпискою.

З цього слідує, що вручення копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування стороні захисту є обов`язком прокурора, якому кореспондує право обвинуваченого та захисника на отримання вказаних копій.

У судовому засіданні прокурор посилався на неможливість виконання покладеного на сторону обвинувачення обов`язку вручення копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування обвинуваченим через перебування ОСОБА_6 в умовах дії карантинних заходів та у зв`язку з ухиленням ОСОБА_8 від їх отримання.

Такі доводи прокурора підтверджуються безпосередньо матеріалами провадження.

Так, відповідно до відомостей долученої прокурором розписки підозрюваний ОСОБА_6 не з`явився для отримання копії обвинувального акта, оскільки станом на момент складання розписки перебував на лікуванні у КНП «Олександрівська клінічна лікарня м. Києва» в офтальмологічному відділенні для інфекційних хворих, куди прокурора не було допущено у зв`язку з карантинними обмеженнями (т. 2, а.с. 33). До розписки прокурором додано запит слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_11 від 15.04.2021 № 11-7384/04-21 та відповіді на цей запит за підписом директора медичного закладу ОСОБА_15 від 16.04.2021 № 1003/04, № 998/04, в яких йдеться про заборону допуску третіх осіб до пацієнтів зазначеного відділення (т. 1, а.с. 35-38).

Також до цієї розписки додано відеозапис, на якому зафіксовано прибуття прокурора до КНП «Олександрівська клінічна лікарня м. Києва» для вручення підозрюваному ОСОБА_6 копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування, а також недопуск прокурора до відділення, де знаходився на лікуванні ОСОБА_6 (т. 1, а.с. 34).

Враховуючи заборону адміністрації КНП «Олександрівська клінічна лікарня м. Києва» на допуск слідчого чи прокурора до обвинуваченого ОСОБА_6 через карантинні обмеження, прокурором була вручена копія обвинувального акта захиснику підозрюваного ОСОБА_6 , адвокату ОСОБА_7 , про що свідчить розписка від 16.04.2021 (т. 1, а.с. 32).

Розписку про невручення копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування долучено також щодо підозрюваного ОСОБА_8 . З її змісту вбачається, що ОСОБА_8 , отримавши 13.04.2021 особисто виклик про необхідність прибуття 16.04.2021 об 11:00 до слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_11 , для вручення копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування не з`явився, не повідомивши слідчого про причини свого неприбуття (т. 1, а.с. 45). До розписки прокурором додано повістку про виклик ОСОБА_8 для отримання обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування з відміткою підозрюваного про отримання виклику (т. 1, а.с. 46).

Крім того, прокурором надані описи поштових відправлень від 16.04.2021 про направлення прокурором ОСОБА_16 копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваним ОСОБА_6 , ОСОБА_8 за місцем їх проживання, реєстрації, а також за місцем роботи ОСОБА_6 (т. 1, а.с. 47-48, 50-51, 53). Факт направлення вказаних процесуальних документів прокурор підтвердив накладними та фіскальними чеками про поштове відправлення (т. 1, а.с. 54-56).

Проаналізувавши зміст розписок, а також інших наданих прокурором документів, колегія суддів вважає, що реалізація права сторони захисту на отримання обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування у даному випадку не залежала від волі сторони обвинувачення, оскільки була зумовлена об`єктивними чинниками.

Такі висновки колегія суддів пояснює тим, що за існуючих обставин прокурор був позбавлений можливості вручити підозрюваним копію обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування у порядку, передбаченому ст. 293 КПК України: ОСОБА_6 у зв`язку з його перебуванням на стаціонарному лікуванні в установі, на яку поширювалась дія карантинних обмежень, ОСОБА_8 через його неприбуття на виклик слідчого.

3.6 При цьому, колегія суддів позбавлена можливості надати оцінку поважності неприбуття підозрюваного ОСОБА_8 на виклик слідчого для отримання копій процесуальних документів. Це зумовлено тим, що сторони не надали суду жодних доказів на підтвердження цієї обставини. Натомість, в судовому засіданні сторона захисту та сторона обвинувачення повідомили різні фактичні дані щодо участі ОСОБА_8 в судовому засіданні Вищого антикорупційного суду, яке відбулось 16.04.2021, а також щодо повідомлення ОСОБА_8 слідчого про причини свого неприбуття за викликом.

3.7 Слід також зазначити, що захисник ОСОБА_9 в судовому засіданні повідомив, що прокурор ОСОБА_10 не міг виконати вимоги закону (ст. 293 КПК України), а саме вручити копію обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному ОСОБА_8 у визначений для вчинення цієї процесуальної дії час з тих підстав, що приймав участь в судовому засіданні Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду. На підтвердження цих обставин захисник надав відповідь керівника апарату та витяг з Журналу обліку відвідувачів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду (т. 2, а.с. 168-169).

Не вдаючись до аналізу змісту наданих захисником ОСОБА_9 документів, колегія суддів вважає мотиви захисника безпідставними, адже кримінальний процесуальний закон не забороняє вчиняти цю процесуальну дію іншим прокурором групи, або доручити її провести слідчому, органу досудового розслідування на підставі п. 4 ч. 2 ст. 36 КПК України.

3.8 Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 219 КПК України строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, зокрема, до дня звернення до суду з обвинувальним актом.

В силу п.1 ч.1 ст.280 КПК України досудове розслідування може бути зупинене після повідомлення особі про підозру у разі, якщо підозрюваний захворів на тяжку хворобу, яка перешкоджає його участі у кримінальному провадженні, за умови підтвердження цього відповідним медичним висновком.

Однак, як було встановлено судом, відомостями про те, чи є хвороба ОСОБА_6 тяжкою та інформацією про орієнтовну дату його виписки, прокурор не володів, хоча вживав для цього необхідних заходів (т.1, а.с. 35-38).

Вказаним підтверджується, що підстав для зупинення строку досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні встановлено не було, а тому, направлення прокурором обвинувального акта з додатками поштовим зв`язком за всіма відомими органу досудового розслідування адресами, було єдиним можливим способом реалізувати положення закону про вручення цих документів стороні захисту. Цим обумовлюється відсутність додатків у вигляді розписок підозрюваних про отримання копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування, що з огляду на вищезазначені обставини не є підставою для його повернення прокурору.
3.9 Щодо тверджень клопотання про направлення прокурором до суду документів, надання яких до початку судового розгляду забороняється, то колегія суддів зазначає, що вказані документи надані на підтвердження обставин, з якими закон безпосередньо пов`язує вручення стороні захисту обвинувального акта та його додатків, а тому ці доводи не можуть бути підставою для повернення обвинувального акта прокурору.
3.10 Вказівка захисника ОСОБА_7 на те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_8 не набули статусу обвинувачених у цьому кримінальному провадженні у зв`язку з невручення їм копії обвинувального акта та реєстру матеріалів кримінального провадження ґрунтується на хибному тлумаченні закону і суперечить змісту ч. 2 ст. 42 КПК України, якою визначено, що обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому ст. 291 цього Кодексу.

3.11 Також колегія суддів зупиняється на вирішенні питання про вручення захиснику ОСОБА_7 примірника обвинувального акта, який з його слів відмінний від наявного в матеріалах кримінального провадження.
У ч. 3 ст. 291 КПК України містяться вимоги щодо посвідчення обвинувального акта виключно шляхом підпису слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно. Додаткових вимог щодо посвідчення обвинувального акта вказана стаття не містить.

Колегія суддів враховує, що направлений прокурором до суду обвинувальний акт був підписаний слідчим Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_11 та затверджений прокурором Київської обласної прокуратури ОСОБА_10 . У правому верхньому кутку титульного аркуша обвинувального акта міститься відтиск гербової печатки Київської обласної прокуратури (т. 1, а.с. 4-14).

Також колегія суддів встановила, що захиснику ОСОБА_7 в порядку ст. 293 КПК України надана копія обвинувального акта, яка за своїм змістом є ідентичною тому примірнику, який був направлений прокурором до суду і знаходиться в матеріалах кримінального провадження (т. 2, а.с. 69-79).
В судовому засіданні захисник вказував на те, що наданий йому примірник є оригіналом, а не копією, оскільки містить власноручні підписи слідчого та прокурора. Також захисник стверджував, що наданий йому документ не містить відтиску гербової печатки прокуратури, що вважав підставою для повернення обвинувального акта прокурору.
З такими мотивами захисника колегія суддів не погоджується та зазначає, що обов`язковість скріплення копії цього процесуального документа гербовою печаткою чинним кримінальним процесуальним законом не передбачена, а спосіб виготовлення примірника обвинувального акта не виливає на його змістовне наповнення.

За таких обставин, оскільки зміст копії обвинувального акта викладений в точній відповідності до змісту обвинувального акта, направленого до суду, колегія суддів вважає доводи захисника в цій частині надуманими.

3.12 Щодо тверджень захисника ОСОБА_9 про затвердження обвинувального акта неповноважним прокурором, то колегія суддів вже висловила свою думку з цього питання в ухвалі від 02.07.2021, роз`яснивши стороні захисту, що територіальна юрисдикція Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, поширюється у тому числі на Київську область.

3.13 Порушене у клопотанні захисника ОСОБА_7 питання про існування розбіжностей при зазначенні місця реєстрації обвинуваченого ОСОБА_6 не заслуговує на увагу, оскільки п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України не вимагає зазначення місця реєстрації обвинуваченого серед його анкетних відомостей.
3.14 Стосовно невірного зазначення в обвинувальному акті місця його затвердження прокурором, то, на думку колегії суддів, такий недолік не перешкоджає призначенню судового розгляду на його підставі, інакше це неминуче призведе до затягування розгляду кримінального провадження і, як наслідок, до порушення розумних строків судового розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 55, 60, 314, 291, 293, 369, 372 , 376 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
У задоволенні клопотань захисника обвинуваченого ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 , та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_9 , про повернення обвинувального акта прокурору у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000091 від 11.01.2020, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 368 КК України, ? відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3