УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2021 м. Бар Вінницької області

Барський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ;

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Нікополь Дніпропетровської області, місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, із середньою освітою, непрацюючого, засудженого вироком Сиктивкарського міського суду Республіки Комі від 17.08.2020 за п. "а", "г" ч. 4 ст. 228.1, ч. 3 ст. 30 - ч. 5 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації до 13 років позбавлення волі зі штрафом в розмірі 200000 (двісті тисяч) рублів у дохід держави, з відбуттям основного покарання у виправній колонії суворого режиму,

за участі: прокурора ОСОБА_4 ,

УСТАНОВИВ:

Клопотання мотивоване тим, що 22.06.2021 наказом Міністерства юстиції України № 2265/5 прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком російського суду громадянина України ОСОБА_3 , відповідно до статті 606 КПК України, статті 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, пунктів 7, 8 Розділу XII Інструкції про порядок здійснення міжнародного співробітництва з питань взаємної правової допомоги, видачі правопорушників (екстрадиції), передачі (прийняття) засуджених осіб, виконання вироків та інших питань міжнародного судового співробітництва у кримінальному провадженні під час судового провадження, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 19.08.2019 № 2599/5, та на підставі запиту Міністерства юстиції Російської Федерації від 23.03.2021 за № 06-31801/21.

У клопотанні вказано, що вироком Сиктивкарського міського суду Республіки Комі від 17.08.2020, який набрав законної сили 27.10.2020, ОСОБА_3 засуджено до покарання у виді 13 років позбавлення волі з додатковим покаранням у виді штрафу у розмірі 200000 (двісті тисяч) рублів у дохід держави за вчинення злочинів, передбачених п. "а", "г" ч. 4 ст. 228.1 (незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (у тому числі мережі "Інтернет"), організованою групою у великому розмірі), та ч. 3 ст. 30 - ч. 5 ст. 228.1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (у тому числі мережі "Інтернет"), організованою групою, у особливо великому розмірі) Кримінального кодексу Російської Федерації, що також є караним діянням відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність. З 18.11.2020 засуджений відбуває покарання в ФКУ «Виправна колонія № 2 УФСИН Росії у Республіці Комі». Станом на 05.02.2021 засуджений відбув 01 рік 06 місяців 17 днів, невідбута частина покарання складає 11 років 05 місяців 12 днів, кінець відбуття покарання - 17.07.2032. Засуджений ОСОБА_3 особисто виказав бажання відбувати покарання в Україні. В Україні місце проживання засудженого зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Міністерство юстиції України у клопотанні просить суд визначити за Кримінальним кодексом України правову кваліфікацію діянь, у вчиненні яких ОСОБА_3 визнано винним вироком Сиктивкарського міського суду Республіки Комі від 17.08.2020, та визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_3 згідно з Кримінальним кодексом України.

У судове засідання представник Міністерства юстиції України не прибув, просив розгляд вказаного клопотання проводити за його відсутності.

Відповідно до ч. 4 ст. 539 КПК України, неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 610 Кримінального процесуального кодексу України, судовий розгляд здійснюється за участю прокурора.

Прокурор у судовому засіданні не заперечував щодо задоволення клопотання та вважав за можливе привести вирок Сиктивкарського міського суду Республіки Комі від 17.08.2020 відносно ОСОБА_3 у відповідність із законодавством України.

Вислухавши думку прокурора, дослідивши клопотання та додані до нього письмові докази, суд дійшов висновку, що клопотання про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно громадянина України ОСОБА_3 підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Розглядаючи клопотання про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України, суд виходить з положень Конституції України, глави 46 Кримінального процесуального кодексу України, якими регламентовано визнання та виконання вироків судів іноземних держав та передача засуджених осіб, Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, та норм Кримінального кодексу України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 7 Кримінального кодексу України, громадяни України та особи без громадянства, що постійно проживають в Україні, які вчинили злочини за її межами, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч. 1 ст. 602 КПК України, вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Пунктом "b" частини 1 статті 9 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року визначено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11.

Статтею 11 Конвенції про передачу засуджених осіб встановлено, що у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган: а) повинен врахувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку; b) не може замінювати міру покарання, що передбачає позбавлення волі, грошовим штрафом; с) повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі; і d) не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.

Крім того, умови передачі засуджених осіб і їх прийняття для відбування покарання визначені у ст. 606 КПК України, а порядок розгляду судом питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України регламентований положеннями ст. 610 КПК України, відповідно до якої під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави. При призначені строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім випадків, визначених у ч. 4 ст. 610 КПК України.

При цьому суд не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи (ч. 3 ст. 603 КПК України).

Частиною 1 статті 606 КПК України визначено, що засуджену судом України особу може бути передано для відбування покарання в іншу державу, а засудженого іноземним судом громадянина України прийнято для відбування покарання в Україні тільки за умов: 1) якщо ця особа є громадянином держави виконання вироку; 2) якщо вирок набрав законної сили; 3) якщо на час отримання запиту про передачу засуджений має відбувати покарання упродовж якнайменш шести місяців або якщо йому ухвалено вирок до ув`язнення на невизначений строк; 4) якщо на передачу згоден засуджений або з урахуванням його віку або фізичного чи психічного стану на це згоден законний представник засудженого; 5) якщо кримінальне правопорушення, внаслідок вчинення якого було ухвалено вирок, є злочином згідно із законодавством держави виконання вироку або було б злочином у разі вчинення на її території, за вчинення якого може бути призначено покарання у виді позбавлення волі; 6) якщо відшкодовано майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, а в разі наявності - також процесуальні витрати; 7) якщо держава ухвалення вироку і держава виконання вироку згодні на передачу засудженого.

Під час розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_3 є громадянином України, його місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується даними копії паспорту громадянина України та листа Державної міграційної служби України.

Вироком Сиктивкарського міського суду Республіки Комі від 17.08.2020 ОСОБА_3 засуджено та призначено покарання за:

- п. "а", "г" ч. 4 ст. 228.1 КК Російської Федерації у виді позбавлення волі строком на 11 років зі штрафом у розмірі 100000 рублів у дохід держави;

- ч. 3 ст. 30 ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації у виді позбавлення волі строком на 9 років зі штрафом у розмірі 150000 рублів у дохід держави.

На підставі ч. 3 ст. 68 КК РФ шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначено ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком 13 років зі штрафом у розмірі 200000 рублів у дохід держави, з відбуванням покарання у виді позбавлення волі у виправній колонії суворого режиму.

Крім того, вирішено: строк покарання рахувати з дня набрання законної сили вироком; час тримання ОСОБА_3 під вартою з 19.07.2019 до дня набрання законної сили вироком зарахувати у строк відбування покарання з розрахунку один день тримання під вартою за один день позбавлення волі; вирішено долю речових доказів.

Відповідно до розпорядження Сиктивкарського міського суду Республіки Комі про виконання вироку, що вступив в законну силу, вирок Сиктивкарського міського суду Республіки Комі від 17.08.2020 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого засуджено за п. "а", "г" ч. 4 ст. 228.1, ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК РФ, набрав законної сили 27.10.2020 та підлягає негайному виконанню.

Засуджений ОСОБА_3 05.02.2021 особисто звернувся з письмовою заявою про переведення його для подальшого відбування покарання в Україну. Підпис ОСОБА_3 підтверджено начальником ФКУ ВК-25 УФСВП Росії у Республіці Комі.

Згідно з даними ФКУ ВК-25 УФСВП Росії у Республіці Комі, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений 17.08.2020 Сиктивкарським міським судом Республіки Комі за ст. 228.1 ч. 4 п. "а", "г"; ст. 30 ч. 3, 228.1 ч. 5; 69 ч. 3 КК РФ до 13 років позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму зі штрафом у розмірі 200000 рублів, відбуває покарання у ФКУ ВК-25 УФСВП Росії у Республіці Комі. Зарахований строк: з 19.07.2019 по 26.10.2020. Початок строку: 27.10.2020, закінчення строку: 17.07.2032. УДЗ по ѕ: 18.03.2029. Станом на 05.02.2021 відбув 01 рік 06 місяців 17 днів. Невідбутий строк станом на 05.02.2021 - 11 років 05 місяців 12 днів.

Згідно з даними медичної дові ОСОБА_3 В.В. має задовільний стан здоров`я, обмеження щодо виду трудової діяльності відсутні, протипоказань щодо етапування авіа чи залізничним транспортом не має.

Відповідно до даних характеристики ФКУ ВК-25 УФСВП Росії у Республіці К ОСОБА_3 В.В. характеризується посередньо.

Відповідно до вироку Сиктивкарського міського суду Республіки Комі від 17.08.2020, дії засудже ОСОБА_3 В.В. були кваліфіковані:

- за п. "а", "г" ч. 4 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації, як незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням електронних і інформаційно-телекомунікаційних мереж (у тому числі мережі "Інтернет") організованою групою у великому розмірі;

- ч. 3 ст. 30 - ч. 5 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації, як замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням електронних і інформаційно-телекомунікаційних мереж (у тому числі мережі "Інтернет") організованою групою у особливо великому розмірі.

Статтею 307 Кримінального кодексу України передбачено кримінальну відповідальність за такі дії:

"1. Незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів - караються позбавленням волі на строк від чотирьох до восьми років.

2. Ті самі дії, вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб, або особою, яка раніше вчинила один із злочинів, передбачених статтями 308-310, 312, 314, 315, 317 цього Кодексу, або із залученням неповнолітнього, а також збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів у місцях, що призначені для проведення навчальних, спортивних і культурних заходів, та в інших місцях масового перебування громадян, або збут чи передача цих речовин у місця позбавлення волі, або якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги у великих розмірах чи особливо небезпечні наркотичні засоби або психотропні речовини, - караються позбавленням волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

3. Дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені організованою групою, а також якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги в особливо великих розмірах, або вчинені із залученням малолітнього або щодо малолітнього, - караються позбавленням волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна."

Отже, згідно з нормами національного законодавства України, кваліфікація дій засудже ОСОБА_3 В.В., визначена вказаним вище вироком іноземної держави за:

- п. "а", "г" ч. 4 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації, відповідає кваліфікації, що передбачена ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України, як незаконний збут наркотичних засобів у великих розмірах, вчинений організованою групою;

- ч. 3 ст. 30 - ч. 5 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації, відповідає кваліфікації за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України, як закінчений замах на незаконний збут наркотичних засобів в особливо великих розмірах, вчинений організованою групою.

Таким чином, на підставі наданих документів, згідно з положеннями ст. 6 Конвенції про передачу засуджених осіб та ч. 2 ст. 610 КПК України, судом було встановлено ОСОБА_3 рович є громадянином України; вирок Російської Федерації щодо нього набрав законної сили 27.10.2020; на час отримання запиту, строк відбування покарання становить більше 11 років; засуджений згоден на передачу, оскільки сам звернувся з відповідним клопотанням; кримінальне правопорушення, внаслідок вчинення якого було ухвалено вирок, є злочином згідно з законодавством України, за вчинення якого може бути призначено покарання у виді позбавлення волі; відомості про майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, та процесуальні витрати - відсутні; держава виконання вироку Україна згодна на передачу засудженого. Тому суд вбачає підстави для приведення вироку у відповідність із законодавством України.

Під час розгляду клопотання Міністерства юстиції суд, відповідно до ч. 3 ст. 610 КПК України, визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність за злочин, вчинений засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.

Визначаючи строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави, суд виходить з санкції ч. 3 ст. 307 КК України, та ураховує положення ч. 3 ст. 68 Кримінального кодексу України, відповідно до яких за вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу. Таким чином, за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу Укр ОСОБА_3 В.В. не може бути призначено строк позбавлення волі, що перевищує 8 років.

Крім того, санкція ч. 3 ст. 307 КК України містить обов`язкове додаткове покарання у вигляді конфіскації майна засудженого. Однак, такий вид додаткового покарання не призначений вироком Сиктивкарського міського суду Республіки Комі від 17.08.2020.

Суд, керуючись положеннями п. d) ч. 1 ст. 11 Конвенції, відповідно до якого, замінюючи вирок, компетентний орган не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи, вважає, що засудженому слід визначити покарання без застосування передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України обов`язкового додаткового покарання у виді конфіскації майна.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку ОСОБА_3 В.В. слід визначити покарання:

- за ч. 3 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 11 років без конфіскації майна;

- за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років без конфіскації майна.

Визначаючи покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, суд ураховує таке.

Згідно з положеннями ст. 70 Кримінального кодексу України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. Частина друга цієї статті визначає, що при складанні покарань остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання. Якщо хоча б одне із кримінальних правопорушень є умисним тяжким або особливо тяжким злочином, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у межах максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Санкція ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років.

Загальна частина Кримінального кодексу України передбачає, що позбавлення волі встановлюється на строк від одного до п`ятнадцяти років (ч. 2 ст. 63 КК України).

Таким чином, оскільки злочини, що увійшли до сукупності, є умисними тяжкими злочинами, то на підставі ч. 1, ч. 2 ст. 70 КК Укр ОСОБА_3 В.В. слід визначити остаточне покарання шляхом часткового складання покарань у виді позбавлення волі на строк 13 років без конфіскації майна, не визначаючи виду кримінально-виконавчої установи, в якій належить відбувати покарання засудженому, оскільки діючим законодавством України визначення режиму відбування покарання не є компетенцією суду України і належить до повноважень регіональних комісій з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі.

Частиною 5 ст. 610 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що відповідно до клопотання Міністерства юстиції України суд може також розглянути питання про виконання додаткового покарання, призначеного вироком суду іноземної держави. Міністерство юстиції України не висловило відповідного клопотання.

Відповідно до положень п. «с» ч. 1 ст. 11 Конвенції, у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку; замінюючи вирок, компетентний орган повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі.

Таким чином, строк відбування покар ОСОБА_3 В.В. слід відраховувати з дня набрання вироком Сиктивкарського міського суду Республіки Комі від 17.08.2020 законної сили - 27.10.2020. При ць ОСОБА_3 В.В. підлягає зарахуванню у строк відбування покарання строк тримання його під вартою у період з 19.07.2019 по 26.10.2020.

На підставі викладеного, керуючись ст. 9, 11 Конвенції про передачу засуджених 1983 року, ст. 7, 10, 68, 70, 72 КК України, ст. 372, 395, 602, 603, 606, 610 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України задовольнити.

Вирок Сиктивкарського міського суду Республіки Комі від 17.08.2020 відносно засудже ОСОБА_3 овича привести у відповідність із законодавством України.

Визначити, що пунктам "а", "г" ч. 4 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації відповідає ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України; ч. 3 ст. 30 - ч. 5 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації, відповідає ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України.

Визначити, що строк покарання у виді позбавлення волі, який підлягає відбув ОСОБА_3 вичем на підставі вироку Сиктивкарського міського суду Республіки Комі від 17.08.2020, становить 13 (тринадцять) років без конфіскації майна.

Початок строку відбування покар ОСОБА_3 овичу рахувати з дати набрання вироком законної сили 27.10.2020.

Зараху ОСОБА_3 овичу у строк відбування покарання строк тримання під вартою з 19.07.2019 по 26.10.2020, з розрахунку один день тримання під вартою за один день позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, та прокурором до Вінницького апеляційного суду через Барський районний суд Вінницької області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя