Справа № 184/2366/18
Провадження № 1-кп/0182/568/2021
У Х В А Л А
Іменем України
24.03.2021 року м. Нікополь

Головуючий суду присяжних суддя Нікопольського міськрайонного суду, ОСОБА_1 ,
при секретарі: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000568, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.07.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_3 за правовою кваліфікацією ч.2 ст. 185, п.13 ч.2 ст. 115 КК України,

з участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області у складі суду присяжних здійснюється судовий розгляд кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 31.07.2018 за №0000568 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, п.13 ч.2 ст. 115 КК України. Стосовно обвинуваченого у зазначеному кримінальному провадженні ухвалою головуючого судді від 27.01.2021 року обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 26.03.2021 року.

Прокурор звернувся з письмовим клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на строк судового розгляду провадження, але не більше двох місяців. Своє клопотання прокурор обґрунтував тим, що ОСОБА_3 не має місця постійного проживання не має міцних соціальних зв`язків, повторно притягається до кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення. Крім того, ОСОБА_3 порушив обов`язки встановлені стосовно нього ухвалою суду під час зміни запобіжного заходу на домашній арешт. Він самовільно залишив реабілітаційний центр за адресою якого йому було обрано домашній арешт і виїхав до м. Одеса, що вказує на наявність ризику переховування. Враховуючи те, що ОСОБА_3 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання виключно у вигляді позбавлення волі строком від 10 до 15 років або довічного позбавлення волі, він повною мірою усвідомлює невідворотність покарання та настання для нього передбачених законом обмежень його прав та свобод. В зв`язку з чим ризик його переховування від суду збільшується. На думку прокурора, застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів таких як особисте зобов`язання, особиста порука, застава та домашній арешт не забезпечить належне виконання ним процесуальних обов`язків та не здатні запобігти зазначеному ризику. Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання.
Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_5 заперечували проти клопотання прокурора і просили обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем проживання його колишньої дружини в АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Заслухавши доводи прокурора, думку обвинуваченого і його захисника, дослідивши наявні матеріали провадження, головуючий суду присяжних вважає, що клопотання прокурора щодо продовження строку дії стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає частковомузадоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України є особливо тяжким, яке вчинено в період умовно-дострокового звільнення обвинуваченого від відбуття покарання за попереднім вироком суду. Підставою для застосування запобіжного заходу є не лише наявність обґрунтованої підозри стосовно нього у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, а і наявність ризиків, що дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, на які в даному випадку вказав прокурор. Головуючий суду присяжних враховує те, що ОСОБА_3 вчинив особливо тяжке кримінальне правопорушення, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, стосовно жінки, яка була подругою його цивільної дружини, яка є свідком у кримінальному провадженні і яку вже допитано судом.

В судовому засіданні, хоча і встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, зокрема можливого вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення та ризику переховування, який об`єктивно може існувати, враховуючи репутацію обвинуваченого та тяжкість висунутого йому обвинувачення.
При цьому слід звернути увагу на позиції Європейського Суду з прав людини, які згідно ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України є частиною національного законодавства, щодо підходу до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою як протягом досудового слідства, так і судового розгляду, яке ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, наступне рішення про продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави подальшого втручання в право особи на свободу (справа Руденко проти України).
В контексті п. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у п.60 рішення у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.
Отже, наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою має бути ретельно перевірено, існування ризиків негативної поведінки особи чітко наведені та проаналізовано питання щодо можливості застосування альтернативного запобіжного заходу.
Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Дейнеко проти України», не розглянувши конкретні факти або альтернативні триманню під вартою запобіжні заходи та посилаючись головним чином і постійно на тяжкість обвинувачень, органи влади продовжували строк тримання заявника під вартою до розгляду його справи судом на підставах, які не можуть вважатися достатніми для обґрунтування тривалості тримання під вартою.
Так, в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, зазначено, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватись в світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бакчиєв проти Молдови).
Ризик переховування обвинуваченого від суду, хоча і існує, однак є малоймовірним.
Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення прокурором не доведено, оскільки обвинувачений має стабільний дохід у вигляді пенсійного забезпечення і до затримання підробляв тимчасовими заробітками. Крім того, він просив обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем проживання його цивільної дружини, з якою він підтримує стосунки і мають спільних дітей та онуків.
Суд приймає до уваги те, що обвинувачений тривалий час перебуває під вартою і доставка його до приміщення суду не є стабільною.
Суд бере до уваги ту обставину, що перебування обвинуваченого під вартою і неможливість його вчасної доставки до зали суду, унеможливлює розгляд зазначеного кримінального провадження у розумні строки.
Крім того, під час судового розгляду ТУ ДБР у м. Полтаві доручено проведення перевірки фактів застосування недозволених заходів слідства стосовно обвинуваченого, яка триває більше року безрезультатно і саме в зв`язку з її не проведенням тривалий час продовжується судовий розгляд. За таких обставин інший, більш м`який запобіжний захід, у вигляді домашнього арешту за місцем проживання його цивільної дружини, на думку суду, забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого і зможе запобігти вчиненню ним нових злочинів. При цьому суд вважає також необхідним покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.
Керуючись ч.3 ст. 331 КПК України,
У Х В А Л И В:
Відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_5 задовольнити.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 року запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, цілодобово.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:
1. Не відлучатися з місця проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 18.00 год. до 08.00 год. наступної доби, без дозволу суду,.
2. З`являтися за першою вимогою на виклики до суду.
3. Повідомляти суд про зміну місця фактичного проживання, роботи.
Визначені обов`язки, покладаються на обвинуваченого на строк судового розгляду, але не більше двох місяців, тобто до 23 травня 2021 року.
Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 року з під варти негайно.
Копію ухвали про зміну запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту надіслати для виконання до Дніпровської УВП № 4 та Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області для контролю і прокурору для відома.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
суду присяжних ОСОБА_1