ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи 663/3212/20
Номер провадження 11-кп/819/839/21 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.255, ч.4 ст.28 ч.3 ст.206-2, ч.4 ст.28 ч.2 ст.361,
ч.4 ст.28 ч.5 ст.185, ч.4 ст.28 ч.2 ст.15 п.п.1, 6, 11, 12 ч.2 ст.115,
ч.4 ст.28 ч.1 ст. 263, ч.3 ст.28 ст.205-1 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 серпня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

Суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

Секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні Херсонського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №0000930 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Голопристанського районного суду Херсонської області від 14 липня 2021 року, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.4 ст.28 ч.3 ст.206-2, ч.4 ст.28 ч.2 ст.361, ч.4 ст.28 ч.5 ст.185, ч.4 ст.28 ч.2 ст.15 п.п.1, 6, 11, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.28 ч.1 ст. 263, ч.3 ст.28 ст.205-1 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 14 липня 2021 року задоволено клопотання прокурора та відносно ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів, терміном до 11 вересня 2021 року. У задоволенні клопотання захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який відмовлено.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу Голопристанського районного суду Херсонської області від 14 липня 2021 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії обраного відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та змінити обраний відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на більш м`який.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначив про те, що оскаржувана ухвала являється незаконною та невмотивованою, винесена з порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Будь-які належні та допустимі докази вини ОСОБА_6 в інкримінованих злочинах відсутні.

Загальний строк тримання ОСОБА_6 під вартою станом на 14.07.2021 року становить 16 місяців, а з моменту надходження кримінального провадження до суду (09.10.2020 року), тобто вже протягом дев`яти місяців.

Зазначає, що відсутні будь-які докази, які б підтверджували наявність існування ризиків, що давали б підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, а тому наявні підстави для зміни ОСОБА_6 запобіжного заходу, тим більше, що інші обвинувачені перебувають на волі.

Відсутні докази того, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, які стали підставою для обрання запобіжного заходу та його продовження, продовжують існувати і на теперішній час, оскільки всі аргументи сторони обвинувачення зводяться до того, що ОСОБА_6 після звільнення з-під варти переховувався у Чорногорії у 2019 році, проте не враховується, що обвинувачений сам повернувся до м.Києва.

Розшук ОСОБА_6 був оголошений всупереч вимогам ст.281 КПК України і здійснювався безпідставно, оскільки сторона обвинувачення достовірно знала, що ОСОБА_6 перебуває на стаціонарному лікуванні, а отже об`єктивних доказів того, що обвинувачений переховувався від слідства не має, а тому вказаний ризик відсутній.

Відсутній і ризик, передбачений п.2 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 не може перешкоджати кримінальному провадженню, оскільки не може знищити, сховати чи спотворити будь-яку з речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, так як виділене кримінальне провадження №0000930 за обвинуваченням ОСОБА_6 перебуває на розгляді в суді.

Ризик незаконного впливу на потерпілих також відсутній, оскільки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 майже весь час перебувають за межами України, у справі приймають участь їх представники, а інші потерпілі проживають на території Херсонської області та з обвинуваченим жодним чином не перетинаються.

Таким чином, наведене свідчить про те, що в ухвалі суду та наявних у справі матеріалах не наведено доказів, які б підтверджували наявність обґрунтованої підозри вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, спроби ОСОБА_6 переховуватися від суду, сховати або спотворити речі і документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, спроби ОСОБА_6 вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачується, недостатність застосування до ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, необхідність продовження строку тримання підозрюваного під вартою.

Клопотання прокурора не відповідає вимогам ст.199, ст.184 КПК України, являється ідентичним попередньому.

В клопотанні прокурора відсутнє обґрунтування неможливості застосування ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Під час розгляду кримінального провадження в судовому засіданні не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість зміни обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу.

Суд обмежився переліком законодавчих підстав для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою без встановлення їх наявності та обґрунтованості до ОСОБА_6 , що є порушенням вимог п.4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і являється підставою для її скасування.

ОСОБА_6 має постійне зареєстроване місце проживання, дружину, яка перебуває у нього на утриманні, має двох малолітніх дітей, постійне місце роботи, характеризується позитивно, раніше не судимий.

Перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

В силу вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання колегії суддів суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів виділеного кримінального провадження, 14 липня 2021 року в судовому засіданні Голопристанського районного суду Херсонської області в порядку ст.331 КПК України було розглянуто клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.4 ст.28 ч.3 ст.206-2, ч.4 ст.28 ч.2 ст.361, ч.4 ст.28 ч.5 ст.185, ч.4 ст.28 ч.2 ст.15 п.п.1, 6, 11, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.28 ч.1 ст. 263, ч.3 ст.28 ст.205-1 КК України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 та доводи сторони захисту щодо зміни ОСОБА_6 запобіжного заходу на більш м`який.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні ряду злочинів, в тому числі тяжких і особливо тяжких, передбачених ч.1 ст.255, ч.4 ст.28 ч.3 ст.206-2, ч.4 ст.28 ч.2 ст.361, ч.4 ст.28 ч.5 ст.185, ч.4 ст.28 ч.2 ст.15 п.п.1, 6, 11, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.28 ч.1 ст. 263, ч.3 ст.28 ст.205-1 КК України, які характеризуються підвищеною суспільною небезпекою, оскільки дії обвинуваченого були спрямовані на створення злочинної організації для спільного заняття злочинною діяльністю, корисливого спрямування, з метою незаконного заволодіння суб`єктами господарської діяльності (юридичними особами) та майном фізичних осіб. Члени вказаної злочинної організації, очолюваної ОСОБА_6 , протиправно заволоділи майном підприємств, в тому числі корпоративними правами, шляхом вчинення правочинів з використанням підроблених документів. Крім того, ОСОБА_6 переслідуючи прямий умисел, спрямований на позбавлення життя ОСОБА_8 та його охоронців, з корисливих мотивів, за грошову винагороду замовив ОСОБА_10 вбивство останніх.

Під час розгляду клопотання прокурора, судом перевірено існування обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_6 вказаних кримінальних правопорушень, а доводи апеляційної скарги захисника, які це заперечують, являються безґрунтовними.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Висновок суду першої інстанції про те, що з огляду на обставини справи, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винним в інкримінованих злочинах, та дані про особу обвинуваченого є доведеними заявлені прокурором ризики можливого переховування від суду й перешкоджання кримінальному провадженню, які на даний час не зменшилися та продовжують існувати, являється мотивованим.

Таким чином, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у виді тримання під вартою забезпечить виконання ним процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Доводи апеляційної скарги захисника про відсутність доказів вини ОСОБА_6 в інкримінованих злочинах, позбавлені правових підстав, оскільки колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо продовження строку дії запобіжного заходу, обраного відносно обвинуваченого. Так, судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_6 триває, питання про доведеність чи не доведеність вини останнього судом першої інстанції не вирішено, а тому доводи апелянта не є предметом розгляду у даному апеляційному провадженні.

Посилання захисника про відсутність доказів щодо наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України являються необґрунтованими, оскільки при розгляді клопотання прокурора встановлено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою ОСОБА_6 , та встановлена наявність ризиків, визначених ч.1 ст.177 КПК України, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, захисником в апеляційній скарзі не наведено.

Немотивованими являються і доводи апелянта щодо невідповідності клопотання прокурора вимогам ст.199, ст.184 КПК України, ідентичність попередньому.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_6 має постійне зареєстроване місце проживання, дружину, двох малолітніх дітей, постійне місце роботи, характеризується позитивно, раніше не судимий суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, оскільки, з огляду на характер, вид та обставини вчинення злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_6 , відомості про його особу, зокрема тривале перебування ОСОБА_6 у розшуку, вказані обставини, не зменшують встановлені ризики та не є визначальними аргументами, які давали б можливість застосувати до останнього більш м`який запобіжний захід.

Що стосується твердження апеляційної скарги захисника про тривалість перебування обвинуваченого під вартою, то колегія суддів вважає, що продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява № 28969/04 від 16.05.2013), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

На підставі наведеного, апеляційний суд погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, саме запобіжний захід у виді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Апеляційна скарга не містить об`єктивних доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Голопристанського районного суду Херсонської області від 14 липня 2021 року відносно ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_4
(підпис) ОСОБА_3