Справа № 449/752/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/889/20 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 на вирок Золочівського районного суду Львівської області від 17 червня 2020 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Брюховичі Перемишлянського району Львівської області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, військовозобов`язаного, одруженого, раніше неодноразово судимий, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у виді громадських робіт на строк 120 ( сто двадцять) годин.

На підставі ст.70 ч.4 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначеного покарання та попереднього покарання за вироком Перемишлянського районного суду Львівської області від 27.02.2020р., остаточно призначено покарання у виді громадських робіт на строк 150 ( сто п`ятдесят) годин.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 72 КК України, покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень за вироком від 05.07.2019р. Перемишлянського районного суду, виконувати самостійно.

За вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він 30.05.2020 року близько 20 год. 30 хв., прийшов до будинку своєї тещі ОСОБА_9 в с. Іванівка Перемишлянського району Львівської області, затіяв сварку зі своєю дружиною ОСОБА_10 , яка перебувала на 29 тижні вагітності, наніс їй кілька ударів кулаками в голову, стегна та сідниці, внаслідок чого остання отримала тілесне ушкодження у вигляді синця на лівій вилицевій ділянці, один синець на лівій руці та п`ять синців на лівій сідниці, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Такі дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Не погоджуючись з даним вироком заступник прокурора Львівської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Золочівського районного суду Львівської області від 17 червня 2020 року скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання, невідповідності призначеного судом покарання за сукупністю вироків ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 160 (сто шістдесят) годин. На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Перемишлянського районного суду від 27.02.2020 та призначити остаточне покарання у виді громадських робіт на строк 240 (двісті сорок) годин. Відповідно до ч.3 ст.72 КК України покарання за вироком Перемишлянського районного суду Львівської області від 05.07.2019 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч.1 ст.185 КК України до штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн, виконувати самостійно.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій обвинуваченого, вважає, що вирок Золочівського районного суду від 17.06.2020 року підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання та невідповідності призначеного судом покарання за сукупністю вироків ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Зазначає, що ОСОБА_7 раніше засуджений 27.02.2020 вироком Перемишлянського районного суду Львівської області до покарання у виді 80 громадських робіт. Суд призначивши оскаржуваним вироком від 17.06.2020 обвинуваченому покарання ч.1 ст.125 КК України у виді 120 годин громадських робіт, визначив ОСОБА_7 остаточне покарання відповідно до ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання даного покарання та покарання за вироком Перемишлянського районного суду Львівської області від 27.02.2020 у виді 150 годин громадських робіт.

Вказує, що судом не враховано, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, ОСОБА_7 вчинив 30.05.2020, тобто після постановлення вироку від 27.02.2020, а тому суд першої інстанції повинен був застосувати положення ст.71 КК України.

Окрім цього, зазначає, що призначене ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді 120 годин громадських робіт, так і на підставі ч.4 ст.70 КК України у виді 150 годин громадських робіт не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. ОСОБА_7 раніше судимий вироком Перемишлянського районного суду Львівської області від 05.07.2019 за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу та вироком цього ж суду від 27.02.2020 за ч.1 ст.126 КК України до 80 годин громадських робіт. Не відбувши покарання за вказані злочини, ОСОБА_7 знову вчинив насильницький злочин щодо своєї дружини, передбачений ч.1 ст.125 КК України, за наявності обставин, що обтяжують покарання: щодо подружжя; щодо жінки, яка завідомо для винного перебувала у стані вагітності. З огляду на це, на думку прокурора, призначення покарання у розмірі 120 годин громадських робі є несправедливим внаслідок м`якості.

Крім цього, прокурор стверджує, що судом першої інстанції залишено поза увагою те, що ОСОБА_7 під час невідбутих покарань за вироками Перемишлянського районного суду від 05.07.2019 та від 27.02.2020 у виді штрафу та громадських робіт вчинив новий злочин. Наведене свідчить про те, що покарання, призначені засудженому за попередніми вироками не досягли своєї мети, яка полягала у виправленні ОСОБА_7 та запобіганні вчиненню ним нових злочинів.

Заслухавши доповідача, прокурора на підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого, який заперечив апеляційну скаргу та просив вирок суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Апеляційний суд вважає доведеним винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України за обставин наведених у вироку, зокрема, що 30.05.2020 року близько 20 год. 30 хв., прийшов до будинку своєї тещі ОСОБА_9 в с. Іванівка Перемишлянського району Львівської області, затіяв сварку зі своєю дружиною ОСОБА_10 , яка перебувала на 29 тижні вагітності, наніс їй кілька ударів кулаками в голову, стегна та сідниці, внаслідок чого остання отримала тілесне ушкодження у вигляді синця на лівій вилицевій ділянці, один синець на лівій руці та п`ять синців на лівій сідниці, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Наведеним у вироку доказам суд першої інстанції дав належну правову оцінку, вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст. 125 КК України.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, суд не проводить детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду першої інстанції лише в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що вирок Золочівського районного суду Львівської області від 17 червня 2020 року щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання, невідповідність призначеного судом покарання за ч.1 ст.125 КК України та за сукупністю вироків ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

При призначенні покарання суд першої інстанції в порушення п.1, 2 ч.1 ст.413 КПК України, допустив помилку при визначенні покарання за правилами кримінального закону України.

Згідно з ч.4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Крім того, відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», за сукупністю вироків (ст.71 КК) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили.

Проте, суд першої інстанції зазначених вимог не дотримався, та не застосував при призначенні покарання ОСОБА_7 положення ст. 71 КК України, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Як встановлено колегією суддів, ОСОБА_7 засуджений вироком Перемишлянського районного суду Львівської області від 27.02.2020 року, разом з тим, кримінальне правопорушення за вироком суду від 17.06.2020 року передбачене ч.1 ст. 125 КК України, ОСОБА_7 вчинено 30.05.2020, тобто після ухвалення зазначеного вироку від 27.02.2020, однак це не враховано судом першої інстанції.

Виходячи з наведеного, колегія суддів не погоджується з таким застосуванням судом першої інстанції закону про кримінальну відповідальність та вважає доводи апелянта в цій частині обґрунтованими.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосовано закон, який не підлягає застосуванню, та не застосував закон, який не підлягає застосуванню, що відповідно до ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції з прийняттям свого рішення.

Крім того, колегія суддів погоджується із апеляційними доводами прокурора щодо невідповідності призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що і пом`якшують та обтяжують покарання.

Разом з тим, ч.2 ст. 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Мотивуючи призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у виді громадських робіт на строк 120 (сто двадцять) годин, суд першої інстанції врахував: ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином невеликої тяжкості; особу обвинуваченого, який на обліку в лікаря-психіатра та лікаря нарколога не перебуває, по місцю проживання характеризується позитивно; щире каяття та активне сприяння розкриття злочину, як обставини, що пом`якшують покарання та вчинення злочину щодо подружжя та вчинення злочину щодо жінки, яка завідомо для винного перебувала у стані вагітності - як обставини, що обтяжують покарання.

Колегія суддів погоджується із апеляційними доводами у тому, що місцевим судом не взято до уваги те, що ОСОБА_7 під час невідбутих покарань за вироком Перемишлянського районного суду Львівської області від 05.07.2020 за ч.1 ст.185 КК України, та за вироком Перемишлянського районного суду Львівської області від 27.02.2020 за ч.1 ст.126 КК України у виді громадських робіт вчинив насильницький злочин щодо своєї дружини, передбачений ч.1 ст.125 КК України, за наявності обставин, що обтяжують покарання, відтак приходить до переконання, що призначене ОСОБА_7 покарання у виді громадських робіт на строк 120 (сто двадцять) годин є явно м`яким і не сприятиме виправленню обвинуваченого.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.407 КПК України суд апеляційної інстанції вправі скасувати вирок суду першої інстанції повністю або частково та ухвалити новий вирок.

Підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є зокрема: неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (п.4 ч.1 ст.409 КПК України), що виявилося у незастосуванні судом закону, який підлягає застосуванню (п.1 ч.1 ст. 413 КПК України), та застосуванні судом закону, який не підлягає застосуванню (п.2 ч.1 ст. 413 КПК України), а також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого (ч.2 ст.409 КПК України). Що і було встановлено при апеляційному розгляді.

Згідно із п.2 ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційні доводи прокурора у провадженні є підставними та обґрунтованими.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.125 КК України, колегія суддів на підставі ст. 65 КК України, з урахуванням вчинення обвинуваченим злочину невеликої тяжкості, особи обвинуваченого, який неодноразово судимий, на обліку в лікаря-психіатра та лікаря нарколога не перебуває, по місцю проживання характеризується позитивно, а також те, що обвинувачений вину в судовому засіданні апеляційного суду не визнав, обставину, що пом`якшують покарання, передбачені ст. 66 КК України, зокрема активне сприяння розкриття злочину, обставини, що обтяжують покарання, а саме вчинення злочину щодо подружжя та вчинення злочину щодо жінки, яка завідомо для винного перебувала у стані вагітності, вважає за необхідне обрати покарання у виді громадських робіт на строк 160 (сто шістдесят) годин. Таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що судом першої інстанції залишено поза увагою те, що ОСОБА_7 під час невідбутих покарань за вироками Перемишлянського районного суду від 05.07.2019 року та 27.02.2020 року у виді штрафу та громадських робіт вчинив новий злочин, відтак наведене свідчить про те, що покарання, призначені засудженому за попередніми вироками не досягли своєї мети, яка полягала у виправленні ОСОБА_7 та запобігання вчиненню ним нових злочинів, відтак при призначені покарання за сукупністю вироків на підставі ч.1 ст.71 КК України слід обрати принцип повного приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Враховуючи встановлені апеляційним судом порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи прокурора про ухвалення відносно ОСОБА_7 нового вироку в частині призначення покарання є слушними, а тому вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню частково з ухваленням нового вироку.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 414, 419, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 , задоволити.

Вирок Золочівського районного суду Львівської області від 17 червня 2020 року щодо ОСОБА_7 , скасувати в частині призначеного йому покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 , винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт на строк 160 (сто шістдесят) годин.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Перемишлянського районного суду від 27.02.2020 року та остаточно визначити покарання у виді громадських робіт на строк 240 (двісті сорок) годин.

На підставі ч.3 ст.72 КК України покарання за вироком Перемишлянського районного суду Львівської області від 05.07.2019 у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., виконувати самостійно.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Головуючий

Судді