ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/743/21 Справа № 204/2052/21 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

особи, щодо якої прийнято рішення

про видачу ОСОБА_6

адвоката ОСОБА_7

перекладача ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2021 року про відмову у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 , про скасування постанови про видачу особи (екстрадицію) до Російської Федерації, -

В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2021 року відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 , про скасування постанови про видачу особи (екстрадицію) до Російської Федерації.

В обґрунтування рішення слідчий суддя зазначив, що згідно з інформацією ГУ Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 21 грудня 2020 року, громадянка Російської Федерації ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (або захисник в її інтересах) із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, до ГУДМС України в Дніпропетровській області не зверталась. Інформація щодо належності ОСОБА_6 до громадянства України в ГУДМС України в Дніпропетровській області відсутня (а.с.35).

З відповіді ГУ Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 26 березня 2021 року встановлено, що громадянка Російської Федерації ОСОБА_6 із заявою про набуття громадянства України чи про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, згідно із Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», до ГУДМС України в Дніпропетровській області не зверталася (а.с.36-37).

Оскільки ОСОБА_6 не є громадянкою України і з часу її перебування на території України та до часу прийняття Офісом Генерального прокурора рішення про її видачу (екстрадицію) до Російської Федерації не звернулась до компетентних органів України із заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, суд вважає, що у Офісу Генерального прокурора не існувало підстав, передбачених ст. 589,590 КПК України, для відмови Російській Федерації у видачі (екстрадиції) ОСОБА_6 до цієї країни.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою скасувати постанову начальника Департаменту міжнародно-правового співробітництва Генеральної прокуратури України від 22.02.2021 року про екстрадицію ОСОБА_6 до Російської Федерації.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд не надав належної юридичної оцінки листу Управління ДМС у Дніпропетровській області від 26.03.2021 року, а повинен був дати таку оцінку, оскільки державний орган повинен діяти в межах встановлених законом і по заяві ОСОБА_6 повинен був прийняти одне з рішень або почати оформлення документів або відмовити в оформленні документів наказом. В даному випадку орган міграційної служби почав підписувати листи взагалі не зазначені в жодному законі заявнику писати, що заява прийнята і планується співбесіда в СІЗО, а прокурору що заява прийнята але заявник не звертався.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 та ОСОБА_6 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.
Прокурор заперечував проти апеляційної скарги захисника, просил залишити її без задоволення.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, строні по справі, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом згідно норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.
Порядок здійснення видачі осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, передбачений главою 44 Кримінального процесуального кодексу України.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 573 КПК України, запит про видачу особи (екстрадицію) направляється за умови, якщо за законом України хоча б за один із злочинів, у зв`язку з якими запитується видача, передбачено покарання у виді позбавлення волі на максимальний строк не менше одного року або особу засуджено до покарання у виді позбавлення волі і невідбутий строк становить не менше чотирьох місяців. Запит компетентного органу іноземної держави про видачу особи може розглядатися лише у разі дотримання вимог, передбачених частиною першою цієї статті.
Згідно з ч. 4 ст. 573 КПК України, центральний орган України має право відмовити в направленні запиту до іноземної держави, якщо існують передбачені цим Кодексом або міжнародним договором України обставини, які можуть перешкоджати видачі. Він також має право відмовити компетентному органу України у зверненні до іноземної держави, якщо видача буде явно невиправданою з огляду на співвідношення тяжкості вчиненого особою кримінального правопорушення та ймовірних витрат, необхідних для екстрадиції.
За змістом положень ст. 587 КПК України, прийняттю рішення про видачу (екстрадицію) особи іноземній державі передує екстрадиційна перевірка обставин, що можуть перешкоджати видачі особи, яка проводиться центральним органом України або за його дорученням чи зверненням відповідною регіональною прокуратурою.
Положеннями ч. 1 ст. 590 КПК України передбачено, що після вивчення матеріалів екстрадиційної перевірки центральний орган України приймає рішення про видачу особи (екстрадицію) або відмову у видачі (екстрадиції) іноземній державі. Рішення виноситься керівником центрального органу України або уповноваженою ним особою.
При цьому перелік підстав, з яких іноземній державі може бути відмовлено у видачі особи, передбачений ст. 589 КПК України.
Відповідно до частини першої вказаної статті, у видачі особи іноземній державі відмовляється у разі, якщо: особа, стосовно якої надійшов запит про видачу, відповідно до законів України на час прийняття рішення про видачу (екстрадицію) є громадянином України; злочин, за який запитано видачу, не передбачає покарання у виді позбавлення волі за законом України; закінчилися передбачені законом України строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності або виконання вироку за злочин, за який запитано видачу; компетентний орган іноземної держави не надав на вимогу центрального органу України додаткових матеріалів або даних, без яких неможливе прийняття рішення за запитом про видачу (екстрадицію); видача особи (екстрадиція) суперечить зобов`язанням України за міжнародними договорами України; є обґрунтовані підстави вважати, що видача особи (екстрадиція) суперечить інтересам національної безпеки України; наявні інші підстави, передбачені міжнародним договором України.
Також згідно з ч. 2 ст. 589 КПК України, особа, якій надано статус біженця, статус особи, яка потребує додаткового захисту, або їй надано тимчасовий захист в Україні, не може бути видана державі, біженцем з якої вона визнана, а також іноземній державі, де її здоров`ю, життю або свободі загрожує небезпека за ознаками раси, віросповідання (релігії), національності, громадянства (підданства), приналежності до певної соціальної групи або політичних переконань, крім випадків, передбачених міжнародним договором України.
Відповідно до ч. 4 ст. 590 КПК України рішення про видачу особи (екстрадицію) не може бути прийнято, якщо така особа подала заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи скористалася відповідно до законодавства правом на оскарження рішення щодо зазначених статусів, до остаточного розгляду заяви, у порядку, встановленому законодавством України. Інформація про подання особою зазначених заяв або оскарження відповідних рішень не надається іноземній державі, що надіслала запит.
На переконання апеляційного суду, слідчий суддя під час розгляду скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону.
22 лютого 2021 року Начальником Департаменту міжнародно-правового співробітництва Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 винесено постанову про видачу (екстрадицію) ОСОБА_6 до Російської Федерації.
18 березня 2021 року захисник в інтересах ОСОБА_6 звернувся до суду із скаргою про скасування постанови про видачу (екстрадицію) особи. до Російської Федерації.
Ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12.04.2021 відмовлено в задоволенні скарги захисника на постанову про видачу ОСОБА_6 (екстрадицію) до Російської Федерації.
Дослідивши матеріали кримінального провадженні, колегія суддів приходить до висновку про законність зазначених рішень.
Так, з матеріалів кримінального провадження видно, що у провадженні слідчого відділу Відділу Міністерства внутрішніх справ Російської Федерації у м. Анапі перебуває кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 159 КК Російської Федерації.
21.11.2015, у зв`язку з невстановленням місця перебування особи, ОСОБА_6 було оголошено у розшук та ухвалою Анапського міського суду Краснодарського краю від 09.06.2016 щодо неї було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
08 грудня 2020 року до Офісу Генерального прокурора надійшов запит Генеральної прокуратури Російської Федерації про видачу ОСОБА_6 для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 159 КК Російської Федерації.
Також, згідно наявних матеріалів провадження встановлено, що ОСОБА_6 є громадянкою Російської Федерації.
Інкримінований їй злочин за законодавством України відповідає злочину, передбаченому ч. 4 ст. 190 КК України, і є екстрадиційним, оскільки передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк не менше одного року, а саме від 5 до 12 років позбавлення волі із конфіскацією майна.
Строк давності притягнення до відповідальності за інкримінований ОСОБА_6 злочин, відповідно до ст. 49 КК України, не закінчився.
В ході екстрадиційної перевірки, яка була проведена Дніпропетровською обласною прокуратурою за дорученням Офісу Генерального прокурора, не встановлено передбачених ст. 589 КПК України та міжнародними договорами обставин, що перешкоджають видачі ОСОБА_6 для притягнення до кримінальної відповідальності
При цьому, відповідно до листа ГУ Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 21 грудня 2020 року та відповіді ГУ Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 26 березня 2021 року, громадянка Російської Федерації ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (або захисник в її інтересах) із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, згідно із Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», до ГУДМС України в Дніпропетровській області не зверталися.
З огляду на викладене, враховуючи, що ОСОБА_6 чи її захисник до моменту винесення постанови про видачу особи до Російської Федерації, не скористалися належним чином правом на подачу заяви про визнання ОСОБА_6 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до вимог ч. 4 ст. 590 КПК України, що є безумовною перешкодою для прийняття рішення про видачу (екстрадицію) особи, підстави для скасування оскаржуваної постанови начальника Департаменту міжнародно-правового співробітництва Офісу Генерального прокурора, відсутні.
Отже, на переконання колегії суддів, в ході розгляду скарги захисника, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав, які б у відповідності до ч. 1 ст. 589 КПК України, перешкоджали видачі особи іноземній державі. Не вбачає таких підстав і колегія суддів апеляційного суду.
При цьому, доказів звернення ОСОБА_6 до міграційної служби з заявою про надання їй статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту про, що йдеться в ч. 4 ст. 590 КПК України та в апеляційній скарзі, під час апеляційного перегляду захисником надано не було, а лише долучено відповіді з ДМС України, якими не підтверджено таке звернення.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів не виявлено.
Отже, постановлена слідчим суддею ухвала є законною, обґрунтованою і вмотивованою, та не підлягає скасуванню, а відтак в задоволенні апеляційної скарги захисника слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 419, 422, 591 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2021 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3