Провадження № 11-кп/4808/173/21
Категорія ч.2 ст.186 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_8 , у кримінальному провадженні за апеляційними скаргами прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 грудня 2021 року,-

в с т а н о в и л а :

За вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 грудня 2020 року ОСОБА_8 виправдано за ч.2 ст. 185 КК України, а також визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч.1 ст. 357 КК України та за сукупністю цих злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Не погоджуючись з вказаним вироком суду, прокурор Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_7 , обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_9 подали апеляційні скарги.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 29 березня 2021 року відкрито провадження за апеляційними скаргами.

Крім того, прокурор Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_7 12 березня 2021 року подав до суду клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки розгляд кримінального провадження судом апеляційної інстанції ще не завершено, заявлені ризики не зменшились з часу застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання чи домашнього арешту.

Заслухавши думку прокурора, який просив продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою, обвинуваченого та його захисника, які заперечили клопотання та просили обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ч.2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Як вбачається з резолютивної частини вироку ОСОБА_8 запобіжний захід до набрання вироком законної сили продовжено до 00 год. 00 хв. 14 лютого 2021 року.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 08 лютого 2021 року строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 продовжено до 07 квітня 2021 року, включно.

На даний час вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 грудня 2020 року не набрав законної сили, оскільки за апеляційними скаргами прокурора, обвинуваченого та захисника відкрито апеляційне провадження, яке до закінчення дії запобіжного заходу, завершити неможливо з об`єктивних причин.

Приймаючи до уваги вищенаведене та з огляду на матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає доведеним прокурором, що ризики зазначені у клопотанні, які слугували підставою для обрання обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу не зменшились, а тому обґрунтованими є покликання сторони обвинувачення про те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання цим ризикам, є недостатнім, що в свою чергу спростовує доводи захисника обвинуваченого та його захисника щодо зміни ОСОБА_8 запобіжного заходу на більш м`який у вигляді домашнього арешту.

Так, колегія суддів приходить до висновку, що слушними є доводи прокурора у клопотанні про можливість обвинуваченого переховуватися від суду, усвідомлюючи тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому злочинів, один з яких відноситься до категорії тяжких злочинів.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також, колегія суддів вважає доведеним актуальність ризику здійснення обвинуваченим незаконного впливу на потерпілу з метою зміни нею показань чи відмови від них, та підставність ризику того, що ОСОБА_8 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він раніше неодноразово судимий за аналогічні кримінальні правопорушення.

Вищевказані обставини свідчать про безпідставність доводів обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 щодо обрання більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Колегія суддів вважає, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою не буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 на даному етапі апеляційного розгляду.

Враховуючи наведене, колегія суддів за необхідне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , на 60 днів, тобто до 30 травня 2021 року включно.

Керуючись ст.ст. 376, 331, 401 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Продовжити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк його тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 30 травня 2021 року.

Копію ухвали направити начальнику ДУ Чортківська установа виконання покарань (№26).

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5