КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №362/5911/20. Провадження №11-кп/824/1576/2021. Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст. 514 КПК України. Суддя-доповідач у апеляційній інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
Іменем України

24 травня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в режимі ВКЗ з КНП «КМПНЛ №3» ВОКМР (КМДА) матеріали провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 , яка діє в інтересах особи щодо якої застосовано примусові заходи медичного характеру ОСОБА_7 , на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2020 року,

за участю прокурора ОСОБА_8
сторони захисту адвоката ОСОБА_6 ,
особи, щодо якої застосовано примусові заходи медичного характеру ОСОБА_7 ,

у с т а н о в и л а:

Цією ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2020 року відмовлено у задоволенні заяви в.о. генерального директора Комунального некомерційного підприємства «КМПЛ» №3 ВОКМР (КМДА) ОСОБА_9 про припинення раніше установлених примусових заходів медичного характеру у вигляді лікування в умовах психіатричної лікарні із загальним режимом нагляду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом

першої інстанції обставини

Ухвала мотивована тим, що зроблений висновок лікарської комісії є передчасним, оскільки зі встановлених обставин не вбачається, що за незначний проміжок перебування ОСОБА_10 на лікуванні у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом з 17 січня 2020 року по листопад 2020 року стан здоров`я останньої настільки змінився, що вона не становитиме суспільної небезпеки для себе та оточуючих.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із ухваленим рішенням суду першої інстанції, вважаючи його незаконним та протиправним, адвокат ОСОБА_6 , яка діє в інтересах особи щодо якої застосовано примусові заходи медичного характеру, подала апеляційну скаргу в якій просить: поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення у справі № 362/5911/20; скасувати ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30.11.2020 року повністю; постановити нову ухвалу, якою змінити ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом на примусовий захід медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку за місцем проживання та основної реєстрації законного представника батька ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, зазначає, що суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неналежну оцінку доказів по справі, що знайшло своє відображення у наступному. Суд, дослідивши поверхнево та поставивши під сумнів висновок комісії лікарів-психіатрів № 37 від 13.11.2020 року, відповідно до вимог Постанови Пленуму ВСУ від 03.06.2005 року № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» не викликав у судове засідання лікаря-психіатра, який надає ОСОБА_7 психіатричну допомогу. Крім того, в оскаржуваному рішенні не наведено підстав чи мотивів, на основі яких суддя дійшов висновку про наявність сумнівів в правильності вищезазначеного висновку комісії лікарів-психіатрів.

Вказує, що згідно з висновком комісії лікарів-психіатрів від 13.11.2020 року ОСОБА_10 не становить небезпеки для себе та інших осіб, у неї присутня критична оцінка як свого стану, так і інкримінованого правопорушення, та покращення її психічного стану є достатнім та стійким, що дозволяє продовжувати лікування в амбулаторному порядку. Також у подальшому ОСОБА_10 бажає працювати за попереднім місцем роботи.

На думку апелянта, продовження примусових заходів медичного характеру у виді надання психіатричної допомоги в умовах психіатричного стаціонару із загальним режимом не відповідає положенням ст. 95 КК України та 19 Закону України «Про психіатричну допомогу».

Позиції учасників судового провадження

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченої, які підтримали апеляційну скаргу захисника, прокурора ОСОБА_8 , який підтримав вимоги апеляційної скарги, вивчивши та перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Мотиви Суду

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів провадження, ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 17 січня 2020 року задоволено клопотання та застосовано до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 серпня 2020 року задоволено клопотання та продовжено застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк до 23 січня 2021 року.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2020 року відмовлено у задоволенні заяви в.о. генерального директора Комунального некомерційного підприємства «КМПЛ» №3 ВОКМР (КМДА) ОСОБА_9 про припинення раніше установлених примусових заходів медичного характеру у вигляді лікування в умовах психіатричної лікарні із загальним режимом нагляду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Питання порядку застосування примусових заходів медичного характеру врегульоване главою 39 КПК України.

Однією з особливостей застосування примусових заходів медичного характеру, відповідно до положень ст. 509 КПК України, є обов`язкове проведення згідно з «Порядком проведення судово-психіатричної експертизи», затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 8 травня 2018 року № 865, психіатричної експертизи.

Одночасно колегія суддів враховує, що висновок експерта не має наперед встановленої сили для суду та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності. «Згідно з ч. 1 ст. 94 КК України обрання судом певного виду примусового заходу медичного характеру залежить від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб» (Постанова Верховного Суду від 4 грудня 2019 року справа № 158/3106/18).

Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові № 7 від 3 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» зазначає, що примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів, а примусове лікування щодо осіб, які вчинили злочини та страждають на хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб (ст. 96 КК), - висновку судово-медичної експертизи. Суди повинні критично оцінювати зазначені висновки з точки зору їх наукової обґрунтованості, переконливості й вмотивованості, оскільки згідно зі статтями 65, 67, 75 КПК ці висновки є доказами у справі, які не мають наперед установленої сили, не є обов`язковими для суду, але незгода з ними має бути вмотивована у відповідних ухвалі, вироку, постанові суду. Коло осіб, щодо яких можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру, визначено у ст. 93 КК, вичерпний перелік видів цих заходів - у ст. 94 цього Кодексу.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги захисника про неправильне застосування до ОСОБА_7 виду примусових заходів медичного характеру, то колегія суддів доходить такого висновку.

Згідно висновку комісії лікарів-психіатрів № 37 від 13.11.2020 року /а.с. 3-4/ на момент проведення комісії ОСОБА_7 має стабільний психічний стан, спокійна, поведінка впорядкована, настрій рівний, емоційно стабільний, продуктивної психосоматики не виявляє, критична до скоєного: жалкує про те, що сталося, будує плани на майбутнє, потяг до наркотичних речовин заперечує, висловлює бажання надавати посильну психологічну допомогу наркозалежним, позитивна динаміка медикаментозної терапії, активно включається в реабілітаційно-трудові процеси, відсутні ознаки суспільної небезпечності.

Комісія лікарів зазначила про необхідність припинення щодо ОСОБА_7 раніше установлених примусових заходів медичного характеру у вигляді лікування в умовах психіатричної лікарні із загальним режимом нагляду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 514 КПК України передбачає, що продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється на підставі ухвали суду, в межах територіальної юрисдикції якого застосовується цей захід чи відбувається лікування.

Згідно із абзацом другим частиною першою статті 95 КК України, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру може здійснюватися судом також за заявою особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, її захисника або законного представника у разі, якщо така особа за станом свого здоров`я не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) чи керувати ними, в тому числі не може усвідомлено подати до суду відповідну заяву. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів закладу, в якому особі надається психіатрична допомога, або, у разі наявності, висновок обраного нею незалежного лікаря-психіатра.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 95 КК України особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення або про зміну застосування такого заходу.

Відповідно до ч. 2 ст. 514 КПК України, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосовуваних заходах медичного характеру.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги захисника в тому, що відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 року № 7 "Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування" при розгляді справи про продовження, зміну або скасування (припинення) застосування примусових заходів медичного характеру суд, за наявності сумніву в правильності висновків комісії лікарів-психіатрів, може викликати в судове засідання представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надавав особі психіатричну допомогу, а за потреби - призначити судово-психіатричну експертизу. З матеріалів справи вбачається, що суд не викликав в судове засідання лікаря-психіатра.

Відповідно до ч. 2 ст. 404 суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

За таких обставин суд вважає можливим припинити застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Отже, колегія суддів враховує викладені вище обставини, висновок комісії, копію наказу, долученого під час судового засідання, № 1-к від 06.01.2021 року про прийняття на роботу ОСОБА_7 , характеристику з місця роботи та те, що внаслідок проходження лікування відбулися зміни у стані здоров`я ОСОБА_7 , на даний час відпала потреба у раніше застосовуваних заходах медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, а, відтак, апеляційна скарга захисника, з урахуванням встановлених під час апеляційного розгляду обставин, підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 ч. 3 п. 2, 409, 418, 419, 514 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , яка діє в інтересах особи щодо якої застосовано заходи медичного характеру ОСОБА_7 , задовольнити частково.

Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2020 року, якою відмовлено у задоволенні заяви в.о. генерального директора Комунального некомерційного підприємства «КМПЛ» №3 ВОКМР (КМДА) ОСОБА_9 про припинення раніше установлених примусових заходів медичного характеру у вигляді лікування в умовах психіатричної лікарні із загальним режимом нагляду щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою заяву в.о. генерального директора Комунального некомерційного підприємства «КМПЛ» №3 ВОКМР (КМДА) ОСОБА_9 , задовольнити. Примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації з надання психіатричної допомоги із загальним наглядом, застосовані щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 17 січня 2020 року, припинити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

С У Д Д І:

ОСОБА_12 р о л ь