Номер провадження: 11-кп/813/1018/21
Номер справи місцевого суду: 522/1075/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуюча суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представниці ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ «ЦЕНТР» - адвокатки ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

представника потерпілої ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги цивільного відповідача ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ «ЦЕНТР» в особі директора ОСОБА_12 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 22.12.2020 у кримінальному провадженні №0007721, внесеному до ЄРДР 21.11.2018, яким

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Одеса, громадянина України, українця, з середньою освітою, одруженого, працює водієм медичного центру «Святої Катерини», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі, без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_13 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 (двох) років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_13 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

Запобіжний захід ОСОБА_13 не обирався.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в м. Іллічівськ, Одеської обл., громадянина України, українця, із середньою освітою, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, працює водієм охоронної фірми «Карабінер», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 , не судимого,

визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 (двох) років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

Запобіжний захід ОСОБА_7 не обирався.

Стягнуто з ТОВ «Агенція Безпеки «Центр» та ТОВ «Медичний центр «Медікап» солідарно на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування заподіяної майнової шкоди грошові кошти у сумі 104 871 (сто чотири тисячі вісімсот сімдесят одну) грн. 72 коп.

Стягнуто з ТОВ «Агенція Безпеки «Центр» та ТОВ «Медичний центр «Медікап» солідарно на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди грошові кошти у сумі 250 000 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень.

Стягнуто зі ОСОБА_13 та ОСОБА_7 солідарно на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди грошові кошти у сумі 50 000 (п`ятдесяти тисяч) гривень.

Вироком також вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у справі,-

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.
Вироком районного суду ОСОБА_13 та ОСОБА_7 визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, за наступних обставин.

20.11.2018, приблизно о 21 годині 55 хвилини, водій ОСОБА_13 , керуючи автомобілем «FORD TRANZIT», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в умовах сухого асфальту, без будь-яких ям та вибоїн на дорозі, у темний час доби, при достатньому вуличному міському освітленні, здійснював рух зі швидкість 50 км/год, по другій смузі для руху вул. Розумовська, яка має по дві смуги для руху в кожному напрямку, з боку вул. Старопортофранківська в напрямку вул. Мясоїдівська.

Будучи неуважним, не стежачи за дорожньою обстановкою, наближаючись до регульованого перехрестя вул. Розумовська вул. Мечникова, виконуючи невідкладне службове завдання, з увімкненим проблисковим маячком синього кольору і спеціальним звуковим сигналом, маючи об`єктивну можливість вчасно помітити увімкнений «червоний» сигнал світлофору, який забороняє йому рух через зазначене перехрестя, відступаючи від вимог п. 8.7.3 е) водій ОСОБА_13 не вибрав безпечну швидкість, проігнорував вимоги «Правил дорожнього руху» України, якими перебачено:

п. 2.3 «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 3.1. Водії оперативних транспортних засобів, виконуючи невідкладне службове завдання, можуть відступати від вимог розділів 8 (крім сигналів регулювальника), 10-18, 26, 27 та пункту 28.1 цих Правил за умови увімкнення проблискового маячка синього або червоного кольору і спеціального звукового сигналу та забезпечення безпеки дорожнього руху. За відсутності необхідності додаткового привертання уваги учасників дорожнього руху спеціальний звуковий сигнал може бути вимкнений.

п. 8.7.3. «Сигнали світлофора мають такі значення:

е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух»;

п. 12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним,

не прийняв вчасно заходів для зменшення швидкості керованого ним транспортного засобу, не зупинився перед перехрестям, не переконався, що на перехресті відсутні інші транспортні засоби, що здійснюють його проїзд, не переконався, що інші учасники дорожнього руху бачать автомобіль зі спеціальними сигналами й виконують дії по наданню йому переваги, не забезпечив безпеку дорожнього руху, виїхав на зазначене перехрестя та допустив зіткнення з автомобілем «RENAULT DOKKER», р/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 , який здійснював рух через перехрестя по вул. Мечникова з боку вул. Колонтаївська в напрямку вул. Прохорівська, на «зелений» сигнал світлофору, що дозволяє йому рух.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «FORD TRANZIT», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_14 , отримала тілесні ушкодження у вигляді компресійного перелому першого поперекового хребця, синців та саден голови, саден шиї. Вказані ушкодження спричинені дією тупих твердих предметів, індивідуальні особливості яких в ушкодженнях не відобразились. Не виключено, що дані ушкодження могли утворитися від дії частин салону автомобіля в умовах ДТП. Враховуючи дані медичної документації слід вважати, що ушкодження могли бути спричинені 20.11.2018. Вищевказані ушкодження, складають єдиний морфологічний комплекс ушкоджень і оцінюються разом, спричиняють тривалий розлад здоров`я понад 21 день і відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Пасажир автомобіля «FORD TRANZIT» Кадура Фуад отримав наступні тілесні ушкодження: закритий перелом шилоподібного відростку лівої променевої кістки; перелом нігтьової фланги першого пальця правої кисті; забійна рана правої гомілки. Вказані ушкодження спричинені дією тупих твердих предметів, якими могли бути частини салону автомобіля в умовах ДТП (зіткнення двох автомобілів). Враховуючі дані медичної документації, слід вважати, що ушкодження могли бути спричинені 20.11.2018. Дані ушкодження, складають єдиний морфологічний комплекс ушкоджень і оцінюються разом, спричиняють тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день і за цим критерієм відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Встановлено, що з технічної точки зору, в умовах події здійснений водієм автомобіля «FORD TRANZIT», відступ від вимог п. 8.7.3 е) Правил дорожнього руху по забороні проїзду перехрестя на червоний сигнал світлофора, - виконаний без належної реалізації вимог п. 3.1 Правил по забезпеченню дорожнього руху, й фактичні дії водія автомобіля «FORD TRANZIT» не відповідали наведеним вимогам Правил дорожнього руху України.

Крім того, 20.11.2018, приблизно о 2 годині 55 хвилин, водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «RENAULT DOKKER», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в умовах сухого асфальту, без будь-яких ям та вибоїн на дорозі, у темний час доби, при достатньому вуличному міському освітленні, грубо порушив «Правила дорожнього руху» України (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001), а саме:

п. 12.4. «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год»;

здійснював рух із перевищенням швидкості 56,6…64,3 км/год, по вул. Мечникова з боку вул. Старопортофранківська в напрямку вул. Прохорівська.

Будучи неуважним, не стежачи за дорожньою обстановкою, наближаючись до регульованого перехрестя вул. Мечникова вул. Розумовська, маючи об`єктивну можливість вчасно помітити автомобіль швидкої допомоги, який виконуючи невідкладне службове завдання, здійснював рух з увімкненим проблисковим маячком синього кольору і спеціальним звуковим сигналом, водій ОСОБА_7 не вибрав безпечну швидкість, проігнорував вимоги «Правил дорожнього руху» України, якими перебачено:

п. 2.3 «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 3.2. У разі наближення транспортного засобу з увімкненим синім проблисковим маячком та (або) спеціальним звуковим сигналом водії інших транспортних засобів, які можуть створювати йому перешкоду для руху, зобов`язані дати йому дорогу і забезпечити безперешкодний проїзд зазначеного транспортного засобу (і супроводжуваних ним транспортних засобів);

п. 12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

не прийняв вчасно заходів для зменшення швидкості керованого ним транспортного засобу, не зупинився перед перехрестям, не надав перевагу в русі автомобілю швидкої допомоги, який виконуючи невідкладне службове завдання, здійснював рух з увімкненим проблисковим маячком синього кольору і спеціальним звуковим сигналом, що здійснює його проїзд, виїхав на зазначене перехрестя на «зелений» сигнал світлофору та допустив зіткнення з автомобілем «FORD TRANZIT», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_13 , який здійснювала рух через перехрестя по вул. Розумовська з боку вул. Старопортофранківська в напрямку вул. Скісна, на «червоний» сигнал світлофору.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «FORD TRANZIT», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_14 , отримала тілесні ушкодження у вигляді компресійного перелому першого поперекового хребця, синців та саден голови, саден шиї. Вказані ушкодження спричинені дією тупих твердих предметів, індивідуальні особливості яких в ушкодженнях не відобразились. Не виключено, що дані ушкодження могли утворитися від дії частин салону автомобіля в умовах ДТП. Враховуючи дані медичної документації слід вважати, що ушкодження могли бути спричинені 20.11.2018. Вищевказані ушкодження, складають єдиний морфологічний комплекс ушкоджень і оцінюються разом, спричиняють тривалий розлад здоров`я понад 21 день і відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Крім того внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «FORD TRANZIT» Кадура Фуад отримав наступні тілесні ушкодження: закритий перелом шилоподібного відростку лівої променевої кістки; перелом нігтьової фланги першого пальця правої кисті; забійна рана правої гомілки. Вказані ушкодження спричинені дією тупих твердих предметів, якими могли бути частини салону автомобіля в умовах ДТП (зіткнення двох автомобілів). Враховуючі дані медичної документації, слід вважати, що ушкодження могли бути спричинені 20.11.2018 року. Дані ушкодження, складають єдиний морфологічний комплекс ушкоджень і оцінюються разом, спричиняють тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день і за цим критерієм відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

З технічної точки зору, в умовах події фактичні дії водія автомобіля «RENAULT DOKKER», який здійснював наближення і виїзд на перехрестя зі швидкістю, що перевищувала максимально дозволену в населеному пункті (50 км/г), з прискоренням від 56.6 км/г до 64.3 км/г., без надання переваги в русі автомобілю «FORD TRANZIT», - не відповідали наведеним вимог Правил дорожнього руху.

У разі виконання наведених належних, у відповідності до вимог п.п. 12.1, 12.4., 3.2. Правил дорожнього руху України, дій, а саме, по-перше, обранням безпечного швидкісного режиму, по-друге, зниженням швидкості або зупинкою перед перехрестям при наближенні автомобіля «FORD TRANZIT» з увімкненими спеціальними світловими та звуковим сигналами, - воді автомобіля «RENAULT DOKKER» мав технічну можливість запобігти зіткненню.

Вимоги апеляційних скарг та доводи осіб, що їх подавали.
На даний вирок захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок районного суду скасувати у частині стягнення моральної шкоди.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що, судом першої інстанції вирок в частині відшкодування моральної шкоди ухвалено в порушення вимог ст. ст. 1166, 1172 ЦК України, а також постанови Пленуму Верховного Суду України, оскільки моральну шкоду стягнуто не з організації, з якою обвинувачений ОСОБА_7 перебуває в трудових відносинах, а з самого обвинуваченого ОСОБА_7 .

Не погоджуючись з вироком районного суду цивільний відповідач ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ «ЦЕНТР» в особі директора ОСОБА_12 , подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати вирок районного суду в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди з ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ «ЦЕНТР» на користь ОСОБА_10 . В цій частині ухвалити новий вирок, яким відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_10 щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди з ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ «ЦЕНТР» у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що вирок районного суду ухвалено за неповного встановлення обставин, які мають значення для справи, а саме в зв`язку з тим, що суд першої інстанції:

-не повідомив належним чином ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ «ЦЕНТР» про день, час та місце розгляду справи, судову повістку підприємство отримало лише у листопаді 2020 і одразу після ознайомлення з матеріалами справи його представником подано відзив;

-у тексті оскарженого вироку не відображено позицію ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ «ЦЕНТР» та не досліджено обставини, зазначені у відзиві;

-районним судом помилково задоволено стягнути кошти за цивільним позовом потерпілої з ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ «ЦЕНТР», оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_7 працював на підприємстві та заподіяв шкоду саме під час виконання своїх трудових обов`язків. Натомість районному суду надано документи, які підтверджують, що станом на 20.11.2018, тобто на момент вчинення правопорушення, ОСОБА_7 не перебував у трудових відносинах з ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ «ЦЕНТР».

-висновки суду першої інстанції про те, що обвинувачені у день вчинення кримінального правопорушення виконували невідкладні службові завдання, працюючи водіями, не підтверджується фактичними обставинами кримінального провадження та не відповідають обвинувальному акту, що свідчить про вихід суду першої інстанції за межі обвинувачення та встановлення обставин, які не були предметом судового розгляду.

Заперечення на апеляційні скарги.
Не погоджуючись з вимогами апеляційних скарг, представник потерпілої ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 подав на них заперечення, в яких зазначає, що законодавством України не передбачено обмеження щодо можливості відшкодування завданої злочином моральної шкоди, а тому її може відшкодувати як обвинувачений, так і роботодавець.

Також вказує, що обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні районного суду підтвердив, що у день вчинення злочину він працював у ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ «ЦЕНТР». Крім цього представник потерпілої звертає увагу, що автомобіль, яким керував обвинувачений ОСОБА_7 в момент вчинення ДТП, містить написи та логотипи ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ «ЦЕНТР». Також зазначає, що неналежне оформлення трудових відносин між ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ «ЦЕНТР» та ОСОБА_7 не свідчить про їх відсутність.

Позиції учасників судового розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, виступ обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які підтримали доводи своєї апеляційної скарги, заперечували проти апеляційної скарги цивільного відповідача; представниці цивільного відповідача, яка підтримала доводи апеляційної скарги цивільного відповідача та заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого; вислухавши думку прокурора, який частково підтримав апеляційні скарги, просив оскаржений вирок скасувати, призначити новий розгляд цивільного позову потерпілої в порядку цивільного судочинства; думку потерпілої та її представника, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг; дослідивши матеріали провадження та вимоги апеляційних скарг, частково провівши судове слідство, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.
Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирок районного суду в частині правильності встановлення районним судом фактичних обставин кримінального правопорушення, визнання обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_7 винуватим у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та міри призначеного обвинуваченим покарання, в апеляційних скаргах не оскаржується, а тому апеляційним судом не перевіряється.

Щодо доводів апеляційних скарг про необхідність скасування оскарженого вироку в частині вирішення цивільного позову потерпілої, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких одне з завдань - це забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Таким чином, вимоги закону стосовно мотивування судового рішення є процесуальними, а їх реалізація суттєво впливає на дотримання права особи на справедливий суд.

У відповідності до пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

В процесуальному законодавстві передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

В свою чергу, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Свідченням справедливого судочинства, на думку Європейського суду, є дотримання національними судами вимоги щодо вмотивованості судових рішень. Ця вимога стосується рівною мірою усіх видів українського судочинства, в тому числі і кримінального процесу.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Також, за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хаджинастасиу проти Греції», національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію.

Отже, ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд судом вищої інстанції. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

З викладеного вбачається, що саме лише посилання судом на норму права не може вважатися належною мотивацією рішення або висновку; завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті; вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд судом вищої інстанції; ігнорування судом доречних аргументів сторони є грубим порушенням статті 6 Конвенції та сталої судової практики як Верховного Суду так і ЄСПЛ, у зв`язку з чим, вмотивованим і обґрунтованим судовим рішенням можливо назвати лише те, в якому правовий висновок суду ґрунтується на аналізі взаємозв`язку між наведеною правовою нормою та належними доказами наданими сторонами у справі.

За правилами ст. 128 КПК України під час кримінального провадження до початку судового розгляду особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом в КПК України не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

За правилами ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з оскарженим вироком, в частині розгляду цивільного позову потерпілої, районний суд не дотримався наведених вище вимог, а тому оскаржений вирок районного суду в цій частині не можна вважати законним і обґрунтованим.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпіла ОСОБА_10 звернулась до районного суду з цивільним позовом згідно якого просила стягнути на її користь з ТОВ «Агенція Безпеки «Центр» та ТОВ «Медичний центр «Медікап» матеріальну шкоду, завдану протиправними діями їх робітників, у розмірі 104 871,72 грн., пов`язану з витратами на лікування, ліки, витрати понесені на курс реабілітації для поновлення функцій хребта (відвідування масажиста та басейну), а також пов`язану з її доглядом за допомогою сторонніх осіб (миття голови, тощо) та моральну шкоду в розмірі 500 000 грн.

Також з обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_13 потерпіла ОСОБА_10 просила стягнути на її користь моральну шкоду у розмірі 200 000 грн.

Вимоги про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_10 обґрунтувала тим, що від вказаного кримінального правопорушення вона зазнала сильного фізичного і душевного страждання, які нею були понесені в момент заподіяння шкоди здоров`ю, подальшим відновленням здоров`я, неможливістю в період відновлення здоров`я здійснювати повноцінну життєдіяльність свою та по догляду за своїми двома дітьми.

Відповідно до оскарженого вироку, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_13 цивільний позов ОСОБА_10 про відшкодування заподіяної моральної шкоди не визнали, оскільки на їх думку, всі витрати, пов`язані з вчиненням вказаного кримінального правопорушення повинні відшкодовувати юридичні особи.

Представники ТОВ «Агенція Безпеки «Центр» та ТОВ «Медичний центр «Медікап», які були повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явились. Від представника ТОВ АБ «Центр» адвоката ОСОБА_9 до суду надійшов відзив на цивільний позов згідно якого у задоволенні позовних вимог ОСОБА_10 в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди з ТОВ АБ «Центр» просили відмовити у повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість.

Згідно з матеріалами кримінального провадження вбачається, що районний суд не вжив відповідних заходів щодо забезпечення участі представника цивільного відповідача в судовому засіданні з метою реалізації його права на подачу доказів та пояснень при розгляді цивільного позову.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, а саме журналу судового засідання від 21.12.2020, вбачається, що представник цивільного відповідача ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКА «ЦЕНТР» - адвокат ОСОБА_9 хоча й зазначена як присутня в судовому засіданні, однак відсутні жодні відомості щодо оголошення її позиції з приводу вирішення цивільного позову потерпілої (т. 1 а. с. 163-164).

Крім цього відповідно до мотивувальної частини оскарженого вироку вбачається, що представники ТОВ «Агенція Безпеки «Центр» та ТОВ «Медичний центр «Медікап» до суду не з`явились, що свідчить про незабезпечення районним судом участі представника цивільного відповідача в судовому засіданні з метою реалізації його права на подачу доказів та пояснень при розгляді цивільного позову (т. 1 а. с. 169).

Районний суд позовні вимоги потерпілої в частині відшкодування матеріальної шкоди задовольнив у повному обсязі. Стягнув з ТОВ «Агенція Безпеки «Центр» та ТОВ «Медичний центр «Медікап» солідарно на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування заподіяної майнової шкоди грошові кошти у сумі 104 871 (сто чотири тисячі вісімсот сімдесят одну) грн. 72 коп.

Позовні вимоги потерпілої в частині відшкодування майнової шкоди, районний суд задовольнив частково та ухвалив стягнути з ТОВ «Агенція Безпеки «Центр» та ТОВ «Медичний центр «Медікап» солідарно на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди грошові кошти у сумі 250 000 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень. Стягнути зі ОСОБА_13 та ОСОБА_7 солідарно на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди грошові кошти у сумі 50 000 (п`ятдесяти тисяч) гривень.

Матеріали кримінального провадження та вирок районного суду не містять відомостей щодо дослідження доказів, які стосуються цивільного позову потерпілої, а також дослідження районним судом відзиву на цивільний позов потерпілої, наданий ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКА «ЦЕНТР».

Оскаржений вирок не містить висновків суду районного суду щодо обґрунтованості прийняття чи відхилення доводів відзиву на цивільний позов потерпілої.

Відповідно до журналу судового засідання від 06.07.2020 (т. 1 а. с. 123-125) вбачається, що судом першої інстанції визначено скорочений порядок дослідження доказів у справі, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинувачених та дослідженням характеризуючих матеріалів, що також підтверджує факт того, що цивільний позов потерпілої, а також відзив цивільного відповідача ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКА «ЦЕНТР» судом першої інстанції не досліджувався.

Зазначене свідчить про порушення районним судом засад кримінального провадження щодо змагальності сторін, законності та безпосередності дослідження доказів.

Не вдаючись в обговорення інших доводів апеляційних скарг, на думку апеляційного суду, вказані порушення КПК України, допущенні районним судом, перешкодили суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок в частині цивільного позову, а тому це порушення визнається судом істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке передбачено ч. 1 ст. 412 КПК України.

Водночас згідно п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені п. п. 2, 3, 4, 5, 6, 7 ч. 2 ст. 412 цього Кодексу.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосовувати загальні засади кримінального провадження.

Апеляційний суд виходить з положень ч. 1 ст. 9 КПК України, з яких слідує, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися законності.

У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України, що регламентовано положеннями ч. 6 ст. 9 КПК України.

Тобто, значення загальних засад кримінального провадження, як норм вищого ступеня нормативності є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

За наявності зазначеного вище допущеного районним судом істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, враховуючи положення ч. 6 ст. 9 КПК України та порушення судом першої інстанції загальних засад кримінального провадження, вирок районного суду, в частині вирішення питання щодо цивільного позову, не може визнаватись законним та обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню в цій частині. Оскільки порушення вимог кримінального процесуального закону було допущене у ході судового розгляду в суді першої інстанції і саме цей суд має повноваження на вчинення процесуальних дій, направлених на усунення порушень, на які вказано вище, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунення зазначеного порушення вимог кримінального процесуального закону в ході апеляційного розгляду справи, а тому вважає за необхідне апеляційні скарги задовольнити частково, вирок районного суду в частині вирішення цивільного позову скасувати, призначити новий розгляд цивільного позову потерпілої в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та цивільного відповідача в особі директора ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ «ЦЕНТР» - ОСОБА_12 задовольнити частково.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 22.12.2020 у кримінальному провадженні №0007721, внесеному до ЄРДР 21.11.2018, відносно ОСОБА_13 та ОСОБА_7 , засуджених за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, - скасувати в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 .

Призначити новий розгляд цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 в порядку цивільного судочинства у тому ж суді іншим складом суду.

Ухвала в частині засудження ОСОБА_13 та ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а в частині нового розгляду цивільного позову потерпілої оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4