ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/396/21 Справа № 711/4495/20 Категорія: ст.128, ч.1 ст.125 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

Головуючого ОСОБА_2

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

представника потерпілого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_11 та потерпілого ОСОБА_7 на вирок Придніпровського районного суду м.Черкаси від 25 березня 2021 року, яким

ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кам`янка Черкаської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, одруженого, який має трьох неповнолітніх дітей, працюючого електрогазозварювальником в ПП «МПО-Газмонтаж», не судимого в силу ст.89 КК України, мешканця АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 125 і ст. 128 КК України (в редакції до 22.11.2018 р.), і призначено йому покарання:

- за ч.1 ст. 125 КК України - у виді громадських робіт на строк двохсот годин;

- за ст. 128 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від покарання у виді обмеження волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки відповідно до п.п. 1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України,

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_7 на відшкодування моральної шкоди 50 000 грн., у задоволенні решти позовних вимог та у стягненні витрат на правову допомогу відмовлено.

в с т а н о в и л а:

Згідно вироку суду ОСОБА_8 визнаний винуватим та засуджений за те, що він біля 20 години 28 березня 2020 року, перебуваючи біля будинку № 39 по вул. Чехова в м. Черкаси, під час конфлікту, що виник раптово на ґрунті неприязних стосунків із потерпілим ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, умисно наніс потерпілому ОСОБА_7 два удари правим кулаком в праву частину голови і обличчя, заподіявши йому легкі тілесні ушкодження у вигляді забитої рани правої надбрівної дуги та крововиливу із саднами м`яких тканин обличчя, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 125 КК України умисне легке тілесне ушкодження.

При цьому від нанесених біля 20 години 28 березня 2020 року поблизу будинку № 39 по вул. Чехова в м. Черкаси обвинуваченим ОСОБА_8 ударів потерпілий ОСОБА_7 упав з положення стоячи з прискоренням на асфальтоване покриття дороги і ударився потиличною частиною голови об асфальт, внаслідок чого йому заподіяно тяжкі тілесні ушкодження як такі, що небезпечні для життя, у вигляді травми голови з лінійним переломом скроневої та потиличної кісток справа, що переходять на основу черепа, та із забоєм головного мозку. Діючи необережно, не передбачаючи можливості настання вказаних суспільно небезпечних наслідків, хоча повинен був та міг їх передбачити, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 128 КК України необережне тяжке тілесне ушкодження.

Не погоджуючись з вироком суду в апеляційних скаргах:

- захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 порушує питання про зміну судового рішення через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Дослідити характеризуючи дані на ОСОБА_8 . Ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125 КК України до громадських робіт на строк двохсот годин, за ст. 128 КК України у вигляді обмеження волі строком один рік. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання ОСОБА_8 у вигляді обмеження волі на строк 1 (один) рік. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від покарання у вигляді обмеження волі з випробуванням строком на один рік. Відмовити в задоволенні позовних вимог на суму 50000 грн.

При цьому зазначає, що позовні вимоги потерпілого на суму 50000 грн., не є співрозмірною сумою із завданими стражданнями. Також, позивачем ніяким чином не підтверджена документально завдана моральна шкода, а саме не проведено судово - психологічну експертизу, яка б чітко вказала чи завдані особі потерпілому страждання (моральна шкода), які знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку із ситуацією яка виникла та якщо останньому завдано страждань (моральної шкоди), який може бути встановлено розмір грошової компенсації за завдані страждання (моральну шкоду).

Крім того, на думку захисту, вчинення ОСОБА_8 кримінального проступку та нетяжкого кримінального правопорушення, будучи особою раніше не судимою, маючого на утриманні малолітніх дітей, позитивно характеризується серед сусідів, які допитані в якості свідків у судовому засіданні та вчинивши дані правопорушення у зв`язку з обставинами які склалися, а саме заступившись за жінку, свідчить про те, що особа не спрямована на вчинення злочину та характеризують його як особу, яка не схильна до вчинення нових подібних злочинів. А тому даний вид покарання є занадто суворим для ОСОБА_8 .

Разом з тим, ОСОБА_8 також були нанесені тілесні ушкодження потерпілим (про що останній зазначав у своїх показах), проте у зв`язку з тим, що останній не звертався до правоохоронних органів з заявою про злочин не має можливості підтвердити документально даний факт.

- потерпілий ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі просить дослідити під час апеляційного розгляду справи докази, посилання на які міститься у даній апеляційній скарзі. Скасувати Вирок судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 березня 2021 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Підозра про кримінальне правопорушення обґрунтована висновками судово - медичних експертиз. На даний час свідок ОСОБА_12 , як і під час проведення слідчого експерименту, надав свідчення, що ОСОБА_8 , після падіння потерпілого ОСОБА_7 на асфальтобетонне покриття, наносив останньому удари ногою в область голови. Данні обставини були встановлені в ході судового розгляду справи.

В своїх показах потерпілий ОСОБА_7 зазначав, що після ударів руками в область голови він втратив свідомість і впавши на асфальтобетонне покриття не приходив до свідомості. Однак експертом ОСОБА_13 проігноровано данні свідчення та не прийнято до уваги.

Під час проведення судово-медичної експертизи експертом зазначено, що потерпілий ОСОБА_7 отримав тяжкі тілесні ушкодження можливо як наслідок падіння на асфальтобетонне покриття.

Вважає використання слова «МОЖЛИВО» недопустимо експертами під час проведення судово-медичних експертиз.

Також вважає експертом необгрунтовано не досліджувались обставини саме нанесення підозрюваним ОСОБА_8 ударів ногою в область голови потерпілого, саме після втрати свідомості потерпілим.

Судом незаконно відхилено клопотання щодо проведення додаткової судово-медичної експертизи, за вищезазначеними обставинами.

В допиті експерта та слідчого в судовому засіданні щодо неналежного виконання своїх обов`язків - суддею безпідставно відмовлено.

Також в оскаржуваному вироку судом взято до уваги слідчий експеримент, проведений під час досудового розслідування, що суперечить

ч. 4 ст. 95 КПК України (Стаття 95 Показання: Суд може обґрунтовувати, свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.)

Вищезазначене свідчить, що суддя здійснив неналежну оцінку фактів стосовно обставин цієї справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг, заслухавши пояснення потерпілого та його представника, які підтримали свої доводи викладені в апеляційній скарзі, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали свої вимоги апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні під час апеляційного розгляду сторона потерпілого відмовилась від клопотання про повторне дослідження доказів, а відповідно до вимог ч.3 ст.404 КПК України, апеляційний суд законодавчо позбавлений це зробити з власної ініціативи, а відтак з урахуванням принципу безпосередності дослідження доказів, суд апеляційної інстанції не може дати іншу оцінку наявним доказам.

Відповідно до ст. 370 КПК України, вирок суду повинен бути законним та обґрунтованим Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ці вимоги закону судом виконані.

Дії ОСОБА_8 районнийм судом кваліфіковані вірно за ч.1 ст.125 КК України - як умисне легке тілесне ушкодження; за ст.128 КК України - необережне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 в інкримінованих кримінальних правопорушеннях відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і ґрунтується на доказах, які судом досліджені всебічно, повно і об`єктивно.

Як свідчать матеріали кримінальної провадження і дані журналу судового засідання, органом досудового розслідування й судом першої інстанції досліджено всі ті обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, а тому посилання потерпілого про неналежну оцінку фактичних обставин справи не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Підстав вважати, що викладені у вироку суду першої інстанції висновки не відповідають фактичним обставинам справи у колегії суддів не має.

Мотивуючи висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст.125, ст.128 КК України, місцевий суд обґрунтовано послався на покази потерпілого, який пояснив, що біля 20 год. 28.03.2020 р. його з дружиною і подружжям ОСОБА_14 привіз на автомобілі Варбанець до будинку АДРЕСА_2 і зупинився на проїзній частині. Хтось із сторонніх осіб влаштував конфлікт із його знайомими із-за того, що нібито автомобіль їм заважав. Він вийшов із автомобіля і відійшов убік, але до нього підбіг раніше невідомий йому обвинувачений ОСОБА_15 і наніс два удари руками в обличчя, від яких він упав і втратив свідомість.

Згідно показів свідка ОСОБА_12 , який пояснив, що він автомобілі привіз подружжя ОСОБА_16 та ОСОБА_14 до будинку, в якому останні проживали. Обвинувачений ОСОБА_15 в грубій та образливій формі зробив їм зауваження, на що він відповів, що приїхав ненадовго, але обвинувачений не заспокоювався і між ним та потерпілим відбулась штовханина, в яку втрутилась якась жінка і відтягнула обвинуваченого. Потерпілий ОСОБА_16 відійшов, але обвинувачений підбіг до нього і двічі руками наніс йому удари в область голови, від чого ОСОБА_16 упав горілиць, ударившись головою об асфальт.

З показів свідка ОСОБА_17 убачається, що за вказаних обставин виник конфлікт між ним та ОСОБА_18 з одного боку та з обвинуваченим ОСОБА_15 з іншого із-за того, що обвинувачений висловив у грубій формі невдоволення тим, де вони зупинили автомобіль. До них підходив, а потім відійшов потерпілий ОСОБА_16 . У той час, коли свідок спілкувався ще з кимось із осіб, які спостерігали за конфліктом, він побачив, що обвинувачений підбіг до ОСОБА_16 і той упав.

Згідно показів свідка ОСОБА_19 встановлено, що обвинувачений виражав своє невдоволення тим, де зупинився автомобіль, і не заспокоювався, незважаючи на те, що ОСОБА_20 пояснив, що він підвіз ОСОБА_14 і збирається від`їжджати. Між обвинуваченим та її чоловіком виникла словесна перепалка, в яку втрутились її сусідка ОСОБА_21 і потерпілий ОСОБА_16 . ОСОБА_21 намагалась відвести обвинуваченого, пояснюючи йому, що він не правий, але обвинувачений махав руками в бік потерпілого, а потім побачила, що потерпілий лежить на асфальті.

Згідно показів свідка ОСОБА_22 , яка показала, що ОСОБА_20 на автомобілі, у якому знаходилась вона з чоловіком, підвіз подружжя ОСОБА_14 до будинку останніх і всі, крім неї, поступово вийшли із автомобіля. Почувши шум скандалу, вона вийшла із автомобіля і побачила свого чоловіка, який лежав на асфальті без свідомості і закривавлений.

Крім того обставини заподіяння обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілому підтверджуються:

- даданими висновку судово-медичної експертизи № 02-01/420, згідно якого у потерпілого ОСОБА_7 виявлено травму голови з лінійним переломом скроневої та потиличної кісток праворуч, що переходить на основу черепа, та забоєм головного мозку, забита рана правої надбрівної дуги, крововиливи і садна м`яких тканин обличчя. Ці тілесні ушкодження виникли від дії тупих предметів і відносяться до категорії тяжких як такі, що небезпечні для життя як в момент їх заподіяння, так і у своєму клінічному протіканні (а.с.65);

- даними протоколу слідчого експерименту із свідком ОСОБА_18 і потерпілим (а.с.80, 89), де вони відтворили обставини, за яких обвинувачений наніс потерпілому два удари руками в область голови, від яких потерпілий упав горілиць.

- даними висковків судово-медичних експертиз № 02-01/421 і № 02-01/510 тілесні ушкодження у вигляді забитої рани правої надбрівної дуги та крововиливу із саднами м`яких тканин обличчя відносяться до легких тілесних ушкоджень і могли виникнути від ударів руками. Тілесні ушкодження у вигляді травми голови з лінійним переломом скроневої та потиличної кісток справа, що переходять на основу черепа, та із забоєм головного мозку відносяться до тяжких тілесних ушкоджень як таких, що небезпечні для життя, і могли виникнути внаслідок удару правою потилично-скроневою ділянкою голови об переважаючу поверхню у вигляді асфальтового покриття після падіння на задню поверхню тіла з прискоренням з вертикального положення (а.с.105, 113).

Оцінивши усі зібрані докази відповідно до ст. 94 КПК з точки зору їх належності й допустимості, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження та необережному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_7 .

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції обґрунтованими та вмотивованими, з достатніми аргументами й підставами для прийняття такого рішення.

Часткове визнання вини ОСОБА_8 , колегія суддів розцінює, як спосіб захисту та намагання уникнути кримінальної відповідальності за скоєне.

З апеляційної скарги потерпілого вбачається його незгода із зазначенням у висновку судово-медичної експертизи, що потерпілий ОСОБА_7 отримав тяжкі тілесні ушкодження «можливо» як наслідок падіння на асфальтобетонне покриття. Вважає, що слово «можливо» є неприпустим під час проведення судово-медичних експертиз.

Колегія суддів вважає дані доводи потерпілого безпідставними, оскільки судово-медичні експертизи № 02-01/421 і № 02-01/510 призначені та проведені професійним експертом, який повідомлений про кримінальну відповідальність за дачу неправдивого висновку, із дотриманням вимог закону, дотримані права учасників процесу, висновки експерта достатньо мотивовані, тому колегія суддів не може ставити під сумнів достовірність та об`єктивність висновку вказаних експертиз, які свідчать, що потерпілому ОСОБА_16 були нанесені тілесні ушкодження у вигляді забитої рани правої надбрівної дуги та крововиливу із саднами м`яких тканин обличчя відносяться до легких тілесних ушкоджень і могли виникнути від ударів руками. Тілесні ушкодження у вигляді травми голови з лінійним переломом скроневої та потиличної кісток справа, що переходять на основу черепа, та із забоєм головного мозку відносяться до тяжких тілесних ушкоджень як таких, що небезпечні для життя, і могли виникнути внаслідок удару правою потилично-скроневою ділянкою голови об переважаючу поверхню у вигляді асфальтового покриття після падіння на задню поверхню тіла з прискоренням з вертикального положення (а.с.105, 113).

Твердження потерпілого про взяття до уваги місцевим судом проведений під час досудового розслідування слідчий експеримент, що суперечить вимогам ч.4 ст.95 КПК України не заслуговує на увагу та спростовується наступним.

Отримання від підозрюваного, обвинуваченого відомостей під час проведення слідчого експерименту (з дотриманням встановленого законом порядку) є складовою належної правової процедури цієї процесуальної дії, що разом з іншими її сутнісними компонентами дозволяє досягнути її мети і вирішити поставлені завдання. При цьому відомості, які надаються під час слідчої (розшукової) дії - слідчого експерименту, не є самостійним процесуальним джерелом доказів, оскільки таким джерелом виступає протокол цієї слідчої (розшукової) дії, що в розумінні ч. 2 ст. 84 та п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК України є документом.

Отже, приписи ч. 4 ст. 95 КПК України про те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримано в порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу, мають застосовуватися лише до відомостей, що відповідають ознакам показань як самостійного процесуального джерела доказів згідно зі ст. 95 КПК України. Показання необхідно розмежовувати з іншим самостійним процесуальним джерелом доказів - протоколом слідчого експерименту.

Колегія суддів вважає, що районний суд розглянув кримінальне провадження всебічно та об`єктивно, допитавши обвинуваченого, потерпілого, свідків, чиї покази мали значення для постановлення рішення, в повному обсязі дослідив судово-медичні експертизи та в межах своїх прав і обов`язків на підставі сукупності доказів прийняв законне та обгртунтоване рішення, а тому доводи потерпілого про скасування вироку місцевого суду та скерування матеріалів на новий судовий розгляд задоволенню не підлягають.

При призначенні покарання Підопригорі місцевий суд в межах Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини цього ж кодексу, врахував тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до кримінальних проступків, особу обвинуваченого, який не судимий в силу ст.89 КК України, має сім`ю, працює, позитивно характеризується, наявність на утриманні трьох неповнолітніх дітей, враховано як обставина, що пом`якшує покарання, відсутність обставин, що обтяжує покарання.

Крім того, місцевим судом вірно враховані ті обставини, що обвинувачений вину визнав частково, заподіяну шкоду не відшкодував, від його дій потерпілий ОСОБА_7 отримав тяжкі тілесні ушкодження, тому обґрунтовано призначив покарання ОСОБА_15 у виді обмеження волі строком на 2 роки з можливістю звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 роки.

Призначений вид та розмір покарання ОСОБА_15 відповідає принципу справедливості покарання й відповідності його меті ? виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами, а тому апеляційна скарга захисника про пом`якшення покарання на 1 рік обмеження волі із застосуванням вимог ст.75 КК України встановивши ОСОБА_15 іспитовий строк 1 рік, не підлягає до задоволення.

При цьому колегія суддів враховує, що ОСОБА_15 взагалі не відшкодував шкоду заподіяну потерпілому ОСОБА_7 та позицію останнього, який наполягав на відшкодуванні моральної шкоди.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Переконливих аргументів, які б свідчили про порушення судом приписів статей 50, 65 КК України, або доводили явну несправедливість призначеного Підопригорі покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки та його звільнення з іспитовим строком на 2 роки в апеляційній скарзі захисника не міститься.

Також, колегія суддів вважає безпідставним вимоги апеляційної скарги захисника про відмову в задоволенні позовних вимог в сумі 50 000 гривень.

Згідно п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 року із змінами і доповненнями «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», суд має навести у вироку мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відхилення цивільного позову, якими доказами це підтверджується, а також навести відповідні розрахунки сум, що підлягають стягненню, вказати матеріальний закон, на підставі якого вирішено цивільний позов.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вказані вимоги КПК України та Пленуму Верховного Суду України при постановлені вироку в частині розв`язання цивільного позову виконані, відмовивши в задоволенні цивільного позову про відшкодування витрат на лікування та задоволення позову про відшкодування моральної шкоди.

Місцевим судом вірно встановлено, що потерпілий отримав тілесні ушкодження, відчував фізичний біль та переживання за своє життя і здоров`я, які виразились у травмі голови з лінійним переломом скроневої та потиличної кісток справа, що переходять на основу черепа, та із забоєм головного мозку, що є небезпечні для життя, потерпілий перебував на лікуванні, а його звичайний спосіб життя був порушений, тому правомірно задовольнив цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 50000 гривень на користь потерпілого ОСОБА_7 , виходячи з принципів розумності і виваженості, що відповідає розміру моральних страждань понесених потерпілим.

Доводи апеляційної скарги захисника, що діє в інтересах обвинуваченого про те, що сума стягнення моральної шкоди є необґрунтованою, оскільки не підтверджена документально, а саме, не проведено судово-психологічну експертизу, є необґрунтованими так як у даному випадку проведення експертизи не є обов`язковим та суд з урахуванням наявних доказів і обставин справи в змозі самостійно визначити розмір моральних страждань потерпілого.

Згідно ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального кодексу та закону України про кримінальну відповідальність, які би ставили під сумнів законність та обгрунтованість вироку суду першої інстанції, матеріалами кримінального провадження не встановлено.

За вказаних обставин, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Придніпровського районного суду м.Черкаси від 25 березня 2021 року стосовно ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Головуючий - суддя

Судді