ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1783/21 Справа № 174/700/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000087 стосовно
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Вільногірськ Дніпропетровської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз: 28.05.2015 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 311, ч. 4 ст. 70 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна. 06.01.2020 року звільнився з Солонянської ВК №21 по відбуттю строку покарання,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 186 КК України та
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Вільногірськ Дніпропетровської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше неодноразово судимого, останній раз: 16.05.2018 року Вільногірським міським судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців. 19.09.2019 року звільнився з Солонянської ВК №21 по відбуттю строку покарання.
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України

за участю:
обвинувачених ОСОБА_6
ОСОБА_7
в режимі відеоконференції:
прокурора ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9 , ОСОБА_10

ВСТАНОВИВ :
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою суду задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченим ОСОБА_6 ОСОБА_7 строк тримання під вартою до 03 липня 2021 року включно з визначенням застави у розмірі 68100 гривень.
В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції, зазначив, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні ряду кримінальних правопорушень проти власності, за які законом України про кримінальну відповідальність передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років, а також особу обвинувачених, які раніше неодноразово засуджені, офіційно не працевлаштовані, на утриманні неповнолітніх дітей не мають, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків.
Крім того, судом враховано також й наявність доведених ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились, що не дає достатніх правових підстав суду для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на інший, більш м`який.
З урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку, що запобігти встановленим ризикам можливо лише шляхом продовження застосування відносно обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово. В обґрунтування своєї скарги вказує на те, що він має стійкі соціальні зв`язки, а саме цивільну дружину та матір похилого віку. Також вказує на те, що має ряд захворювань, які потребують лікування.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 також просить ухвалу суду скасувати та змінити йому запобіжний захід на домашній арешт.
В обґрунтування своїх вимог зазначає про те, що обставини, на які посилається прокурор у своєму клопотанні не підтверджується жодним доказом та є надуманим.
Крім того, вказує, що у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 заявив про те, що усі інкриміновані їм епізоди спільної злочинної діяльності скоєні ОСОБА_6 самостійно, а він до них не має жодного стосунку.
Також зазначає про те, що має цивільну дружину з якою він спільно мешкає з 2015 року та спільну дитину, що свідчить про наявність у нього стійких соціальних зв`язків.
Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтримали подані ними апеляційні скарги та з підстав, викладених у них, просили їх задовольнити, ухвалу суду скасувати та обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Захисник ОСОБА_9 підтримав апеляційні скарги обвинувачених та просив їх задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинувачених, вважав їх необґрунтованими та безпідставними, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим просив залишити його без змін.
Мотиви апеляційного суду.
Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2021 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою тривалістю до 03 липня 2021 року включно.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про порушення судом першої інстанції вимог КПК України, апеляційний суд вважає безпідставними з наступних підстав.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Частина 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. проголошує, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків, зокрема, законного арешту для забезпечення виконання будь-якого обов`язку встановленого законом (п. b), або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення (п. с) і відповідно до процедури, встановленої законом.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
За положеннями ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований до раніше не судимої особи, окрім підозрюваної або обвинувачуваної у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Як слідує з матеріалів справи, в провадженні П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження за № 0000087 від 03.03.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 186 КК України та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, розгляд якого наразі триває.
Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з тих підстав, що на час подання клопотання продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які, в тому числі були підставою для обрання саме такого, виключного, запобіжного заходу під час досудового розслідування.
Перевіривши матеріали провадження на предмет наявності ризиків, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив наявність ризиків того, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 можуть переховуватись від суду, з метою уникнути покарання за інкриміновані їм тяжкі злочини та продовжити вчиняти злочини.
Так, колегія судді погоджується з висновками суду першої інстанції, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 інкримінується вчинення ряду злочинів, в тому числі й тяжких, проти власності та пов`язані з незаконним обігом наркотичних засобів, за які законом України про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років, а тому такий ризик є обґрунтованим.
Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується зокрема тим, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 раніше були засуджені за умисні тяжкі злочини проти власності, звільнились з місць позбавлення волі 06 січня 2020 року та 19 вересня 2019 року відповідно, мають не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість та їм інкриміновано вчення нових кримінальних правопорушень, в тому числі й тяжких. Таким чином, зазначені обставини вказують на те, що обвинувачені схильні до протиправної поведінки та вчинення кримінальних правопорушень, а тому висновки суду першої інстанції про наявність ризику, що останні можуть продовжити вчинення кримінальних правопорушень, є правильними та знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду.
При цьому, апеляційний суд, як і суд першої інстанції, враховує тяжкість кримінальних правопорушень, в яких обвинувачуються ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які є кримінальним проступком, нетяжкими та тяжкими злочинами. Разом з цим, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у випадку визнання їх винуватими у вчиненні злочинів, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого виняткового запобіжного заходу, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, дані про осіб обвинувачених, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження в межах заявленого клопотання та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Щодо доводів обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він не вчиняв інкримінованих йому злочинів, оскільки ОСОБА_6 визнав свою провину у їх вчиненні, колегія суддів зазначає, що у даному випадку суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.
Апеляційний суд бере до уваги посилання обвинувачених у апеляційних скаргах про те, що вони мають соціальні зв`язки, однак зазначені обставини не спростовують наявність ризиків, які встановлені судом та не є самодостатньою підставою для застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 331, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2021 року про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 186 КК України та ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4