Справа № 146/79/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2021 р. смт.Томашпіль Вінницької області

Томашпільський районний суд Вінницької області в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Томашпільського відділу Могилів-Подільської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , особи щодо якої розглядається клопотання ОСОБА_4 , його законного представника ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_6 , представника служби у справах дітей ОСОБА_7 , представника сектору превенції ювенальної превенції ОСОБА_8 , неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 , законного представника потерпілого, ОСОБА_10 , представника потерпілого ОСОБА_11 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000345 від 28 грудня 2019 року про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Паланка, Томашпільського району, Вінницької області, українця, громадянина України, учня 7-го класу НВК «Томашпільська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-гімназія», проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за вчинення суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення ч.1 ст.122 КК України,

ВСТАНОВИВ:

12 березня 2020 року до судді Томашпільського районного суду Вінницької області ОСОБА_1 надійшло клопотання старшого слідчого СВ Томашпільського ВП Могилів-Подільського ВП ГУНП У Вінницькій області ОСОБА_12 , яке погоджено з прокурором Томашпільського відділу Могилів-Подільської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про застосування примусових заходів виховного характеру у вигляді передачі неповнолітнього під нагляд батьків, а саме матері ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по кримінальному провадженню № 0000345 відносно ОСОБА_4 .

Дане клопотання обґрунтоване тим, що малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 26 грудня 2019 року біля 09 год. 20 хв., перебуваючи в коридорі першого поверху навчально-виховного комплексу «Томашпільська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів гімназія», яка розташована по вулиці Ігоря Гаврилюка, 69, в смт. Томашпіль Томашпільського району Вінницької області в ході виниклої словесної суперечки з малолітнім ОСОБА_9 , діючи умисно, з метою нанесення тілесних ушкоджень, наніс останньому два удари кулаком своєї лівої руки у область обличчя.

Відповідно до висновків експерта № 1 від 10.01.2020 року ОСОБА_9 нанесені тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому нижньої щелепи справа і тріщини нижньої щелепи зліва, які за ступенем тяжкості тілесних ушкоджень відносяться до середнього ступеня тяжкості, які привели до довготривалого розладу здоров`я більше як 21 доба.

Зазначені дії неповнолітнього ОСОБА_4 підпадають під ознаки діяння, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, тобто умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинила тривалий розлад здоров`я.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав, просив його задовольнити та передати ОСОБА_4 під нагляд матері, оскільки останній вчинив кримінальне правопорушення у малолітньому віці, у вчиненому щиро розкаявся, зобов`язався в подальшому подібного не вчиняти.

Допитаний в судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_4 за участі законного представника пояснив, що приблизно біля 10:00 йшов з ОСОБА_13 , назустріч йшов потерпілий, який сказав: «Придурок, пострижись». Це було на сходах. ОСОБА_4 відразу повернувся і пішов за ОСОБА_9 та біля роздягальні запитав потерпілого, чому він його обізвав «Придурком», на що останній руками штовхнув його у груди. Після цього ОСОБА_4 побачив, що в ОСОБА_9 зжаті кулаки і подумав, що той буде його бити і злякався, оскільки з ОСОБА_9 був ще один хлопець, та двічі перший вдарив потерпілого в область щелепи. Потерпілий відразу також його вдарив, приблизно два рази по обличчю і в цей час підійшла вчителька, яка припинила суперечку і повела ОСОБА_14 до медсестри. Винуватість визнав, однак вказав, що умислу на спричинення таких тілесних ушкоджень не мав. У скоєному щиро розкаявся, зобов`язався в подальшому подібного не вчиняти, просив суворо не карати.

Цивільний позов в частині відшкодування матеріальної шкоди визнав повністю, щодо відшкодування моральної шкоди не визнав оскільки вважає, що даний конфлікт спровокував і розпочав саме потерпілий.

Законний представник неповнолітнього ОСОБА_4 ОСОБА_5 в судовому засіданні сина охарактеризувала з позитивної сторони. В подальшому зобов`язалася забезпечувати його належну поведінку. Пояснила, що пропонувала неодноразово кошти на лікування потерпілого, однак батьки потерпілого відмовились і казали, що розбиратись будуть по закону. Цивільний позов в частині відшкодування матеріальної шкоди визнала повністю, щодо відшкодування моральної шкоди не визнала оскільки вважає, що даний конфлікт спровокував і розпочав саме потерпілий.

Потерпілий ОСОБА_9 , за участі законного представника, підтвердив суду обставини вчинення кримінального правопорушення викладені в клопотанні прокурора про застосування примусових заходів виховного характеру, пояснив, що він з однокласником другом ОСОБА_15 ішов в магазин. Коли вони спускались по сходах назустріч йому піднімався ОСОБА_16 . ОСОБА_9 по дружньому привітався з ним: «Привіт, пострижись». Потім з ОСОБА_17 підійшли ближче до їдальні і тут ОСОБА_18 розвернув його та почав дивитися злими очима, та промовив: «Що ти сказав на мене?» На спроби заспокоїти не реагував. Далі ОСОБА_4 почав бити його кулаком в лице в щелепу збоку. Після другого удару пішла кров ротом. ОСОБА_9 сказав: «Що ти наробив», після чого ОСОБА_4 припинив бити та пішов. ОСОБА_9 підійшов до крану та промив рот, далі підійшов до медсестри та показав їй щелепу. Медсестра направила його до стоматолога. Стоматолог сказав, щоб ОСОБА_9 приліг, та зупинив кров.

Далі підійшла класний керівник, викликали батька та мати потерпілого, викликали батьків ОСОБА_4 . В стоматолога було встановлено, що в ОСОБА_9 зламана щелепа. Після чого потерпілий із батьками поїхали до лікарні де йому зробили рентген. Потім була написана заява в поліцію, після чого потерпілий з батьками поїхали в лікарню в Вінницю, де йому наклали шину та лікували близько тижня. Потім він більше місяця сидів вдома, при цьому нормально їсти не міг та відчував постійний біль. Батьки блендером збивали їжу та годували його з допомогою шприца.

Потерпілий погодився із запропонованим видом заходів виховного характеру щодо неповнолітнього ОСОБА_4 та просив цивільний позов задовольнити в повному обсязі.

Законний представник ОСОБА_9 , ОСОБА_10 погодився із запропонованим видом заходів виховного характеру щодо неповнолітнього ОСОБА_4 , пояснив, що дійсно ОСОБА_5 гроші пропонувала, але казала, щоб тільки не писали заяву, на що ОСОБА_10 повідомив, що на таких умовах не згоден і хай все буде по закону та просив цивільний позов задовольнити в повному обсязі.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 пояснила суду, що її повідомила медсестра про даний факт і сказала, що ОСОБА_20 вдарив хлопчика. ОСОБА_20 був у коридорі, а ОСОБА_21 у стоматолога. ОСОБА_20 казав, що ОСОБА_21 його образив тим, що висловився в його адресу нецензурними словами і він його вдарив.

Свідок ОСОБА_22 пояснила, що є медичною сестрою, 26.12.2019 року, за медичною допомогою звернувся ОСОБА_21 , у нього з рота йшла кров. Вона оглянула його та виявила, що в ОСОБА_21 хиталися зуби і відвела його до стоматолога.

Свідок ОСОБА_23 , соціальний педагог, пояснила що початок бійки не бачила, а прийшла коли між хлопцями вже відбувся конфлікт, і наглядно ОСОБА_21 вже отримав один чи два удари. В обох були стиснуті кулаки. ОСОБА_24 хотів вдарити ОСОБА_21 , однак вона їх розвела. У ОСОБА_21 була біля рота кров, тому вона відвела його до крана, а далі до медсестри.

Малолітній свідок ОСОБА_25 в присутності законного представника, та педагога в судовому засіданні пояснив, що 26.12.2019 року ОСОБА_26 вступив в суперечку з потерпілим і наніс два удари лівою рукою в обличчя потерпілого. Вчителька і прибиральниця почали їх розбороняти, спочатку вони штовхалися. Удар ОСОБА_4 був в область щелипи. Конфлікт виник через те, що потерпілий перед цим щось сказав ОСОБА_27 , а ОСОБА_26 подумав, що це він казав до нього і прийшов розібратись. Ударів було багато, однак два останні були в область щелепи.

Свідок ОСОБА_28 в судовому засіданні пояснила, що являється педагогом англійської мови. В цей день була на роботі, до неї зателефонувала медична сестра і повідомила, що в стоматолога перебуває ОСОБА_29 і в нього напевне зламана щелепа. Свідок відразу прийшла туди і ОСОБА_30 , який також там був, розповів, що ОСОБА_9 побив ОСОБА_4 за те, що ОСОБА_21 сказав до ОСОБА_31 , щоб той постригся, а ОСОБА_24 подумав, що це було сказано до нього.

Представник ювенальної превенції сектору превенції Відділення поліції №2 Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_8 у судовому засіданні вважає за можливе клопотання задовольнити та застосувати до ОСОБА_4 примусові заходи виховного характеру.

Представник служби у справах дітей Томашпільської РДА ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що службою по справах дітей збиралася інформація стосовно малолітнього ОСОБА_4 , складався звіт, у судовому засіданні вважає за можливе клопотання задовольнити та застосувати до ОСОБА_4 примусові заходи виховного характеру.

Згідно ст. 498 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого КК України.

Згідно ст. 499 КПК України досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру здійснюється згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 501 КПК України під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує, чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру якщо слід, то який саме.

Відповідно до ч. 2 ст. 97 КК України примусові заходи виховного характеру, передбачені ч. 2 ст. 105 цього Кодексу, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.

Вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши надані стороною обвинувачення докази, суд приходить до висновку, що винність неповнолітнього ОСОБА_4 у вчиненні суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення доведена повністю, а його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 122 КК України, тобто умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинила тривалий розлад здоров`я.

Згідно звіту про неповнолітнього обвинуваченого у кримінальному провадженні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вбачається, що останній проживає у сім`ї. Навчається у 7-му класі, за період навчання зарекомендував себе як старанний дисциплінований, працелюбний, уважний учень. Навчається в повну міру своїх можливостей. Стосунки між членами сім`ї доброзичливі. Дана сім`я не перебуває під соціальним інспектуванням РЦ ЦСССДМ. Неповнолітній визнає свою вину, шкодує, розкаюється у скоєному, запевняє, що в подальшому таких дій не вчинятиме.

Згідно акту про відвідування сім`ї від 21.01.2020 року вбачається, що будинок в якому проживає сім`я ОСОБА_5 знаходиться у доброму стані, складається з п`яти кімнат, ванної кімнати та кухні. У ОСОБА_32 окрема кімната в якій наявні меблі, а саме робочий стіл, комп`ютер, ліжко, шведська стінка. У житловому приміщенні чисто, наявні необхідні меблі та побутова техніка.

При цьому суд враховує, що ОСОБА_4 свою винуватість визнав та щиро розкаявся у вчиненому, позитивно характеризується за місцем навчання, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, селищна рада щодо неповнолітнього компрометуючими матеріалами не володіє, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, вчинив суспільно-небезпечне діяння у віці 12 років, що відповідає нормам про звільнення від кримінальної відповідальності про застосування примусових заходів виховного характеру зазначені в статті 97 КК України, тяжкість завданих збитків, вік потерпілого, а також те, що потерпілий погодився із запропонованим видом заходів виховного характеру щодо неповнолітнього ОСОБА_4 .

При призначенні примусових заходів виховного характеру суд враховує обставини вчиненого, суспільну небезпечність, наслідки діяння, дані про особу неповнолітнього, характеристику неповнолітнього, умови життя, виховання і поведінку, його ставлення до вчиненого, час, який пройшов з моменту вчинення неповнолітнім суспільно-небезпечного діяння і вважає за можливе клопотання задовольнити.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання про застосування до неповнолітнього ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру у вигляді передачі його під нагляд матері.

При вирішенні судом заявленого законним представником потерпілого цивільного позову до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 1443,28 гривень, моральної шкоди в сумі 50000 гривень, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частиною 1 статті 1179 ЦК України, шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою.

Згідно Постанови № 3 від 31.03.1989 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» при розгляді кримінальної справи суд зобов`язаний на основі всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи з`ясувати характер і розмір матеріальної шкоди, заподіяної злочином, наявність причинного зв`язку між вчиненим і шкодою, що настала, роль і ступінь участі обвинуваченого в її заподіянні, а також, чи відшкодовано її повністю або частково до судового розгляду справи, та визначити суму, що підлягає стягненню на відшкодування шкоди, з урахуванням доказів, як наявних у кримінальній справі, так і додатково представлених при розгляді справи.

В обґрунтування своїх вимог законний представник потерпілого ОСОБА_10 вказав, що внаслідок протиправних дій з боку обвинуваченого потерпілий ОСОБА_9 тривалий час лікувався, мав витрати на лікування, діагностичні процедури, придбання ліків.

З цивільного позову та доданих до нього чеків на придбання ліків та на покупку автобусних квитків вбачається, що дійсно законним представником потерпілого були понесені витрати на придбання ліків в зазначеній в позові сумі.

В судовому засіданні ОСОБА_4 та його законний представник ОСОБА_5 позовні вимоги в частині матеріальної шкоди визнали, тому суд вважає за необхідне вимоги в вказаній частині задоволити.

Разом з тим, відповідно до положень ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з рахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Законний представник потерпілого ОСОБА_9 , ОСОБА_10 просить стягнути з законного представника особи щодо якої розглядається клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на його користь 50000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує моральні переживання ОСОБА_9 , яких він зазнав у зв`язку отриманими тілесними ушкодженнями з боку протиправних дій ОСОБА_4 , виходячи з висновку експерта № 1 від 10 січня 2020 року, зміні нормального ритму життя та додатковому клопоті через скоєне кримінальне правопорушення, а з іншого боку суд враховуючи вимоги розумності та справедливості при призначені розміру моральної шкоди, завданої ОСОБА_9 вважає за необхідне цивільний позов в частині моральної шкоди задовольнити частково, стягнувши з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_10 10000 гривень моральної шкоди.

Витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази у справі не значаться.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 97, 105 КК України, ст.ст. 100, 124, 342-376, 498-501 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у вигляді передачі ОСОБА_4 під нагляд батьків, а саме матері ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по кримінальному провадженню № 0000345 відносно ОСОБА_4 , внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань від 28 грудня 2019 року , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі його під нагляд матері- ОСОБА_5 строком на 1 (один) рік.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_10 1443,28 грн. ( одну тисячу чотириста сорок три гривні двадцять вісім копійок) матеріальної шкоди та 10000 грн (десять тисяч гривень) моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Томашпільський районний суд Вінницької області протягом 30 днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1