Справа № 555/355/21
Номер провадження 1-кп/555/111/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2021 рокум.Березне

Березнівський районний суд Рівненської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Березнівського районного суду Рівненської області кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000009 від 23 січня 2021 року щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, розлученого, з повною загальною середньою освітою, на утриманні неповнолітніх дітей, непрацездатних осіб та осіб похилого віку не має, непрацюючого, не депутата, невійськовозобов`язаного, державних нагород та пільг немає, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, злочину передбаченого ст. 126-1 КК України,
- розгляд кримінального провадження відбувся за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_5 ,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 у період з 20.11.2020 по 22.01.2021 систематично умисно вчиняв психологічне насильство щодо свого своєї колишньої дружини ОСОБА_5 , що призводить до психологічних страждань, емоційної залежності та погіршення якості життя потерпілої за наступних обставин.

Так, ОСОБА_3 , відповідно до постанови Березнівського районного суду Рівненської області від 04.12.2020 у справі № 555/2127/20 визнаний винним за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (за вчинення 20.11.2020 домашнього насильства щодо колишньої дружини ОСОБА_5 ).

Крім цього ОСОБА_3 , відповідно до постанови Березнівського районного суду Рівненської області від 18.12.2020 у справі № 555/2224/20 ОСОБА_3 , визнаний винним за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. (за вчинення 09.12.2020 домашнього насильства щодо колишньої дружини ОСОБА_5 )

В ході досудового розслідування встановлено, що 22 січня 2021 року приблизно о 15.30 годині, ОСОБА_3 , перебуваючи, за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , маючи умисел та мету на систематичне вчинення домашнього насильства щодо своєї колишньої дружини ОСОБА_5 , з якою останній проживає, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи негативні наслідки, умисно систематично проявив відносно потерпілої акт психологічного насильства, а саме безпричинно словесно ображав її, висловлювався в адресу потерпілої нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, що викликало у ОСОБА_5 побоювання за свою безпеку, спричинило емоційну невпевненість та завдало шкоди психічному здоров`ю.

Вказані дії обвинуваченого органом досудового розслідування кваліфіковані за ст. 126-1 КК України як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо колишнього подружжя, що призводить до психологічних страждань, емоційної залежності та погіршення якості життя потерпілої особи.

Суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 доведеною, і кваліфікує його дії за ст. 126-1 КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо колишнього подружжя, що призводить до психологічних страждань, емоційної залежності та погіршення якості життя потерпілої особи.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, визнав всі фактичні обставини вчинення злочину, як вони пред`явлені в обвинуваченні та дав детальні показання про час, місце, спосіб та інші обставини вчинення, дав показання про те, що дійсно між ним та колишньою дружиною виникають словесні суперечка, він висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, однак ніякої фізичної сили до колишньої дружини він не застосовував.
Потерпіла ОСОБА_5 дала показання про те, що з обвинуваченим вони розлучені, проте проживали в одному будинку разом. ОСОБА_3 зловживає спиртними напоями, на ґрунті чого постійно чіпляється до неї, ображає нецензурними словами. Регулярно вчиняє акти психологічного насильства, що призводить до її психологічних страждань, емоційної залежності, погіршення якості життя. Обвинувачений неодноразово притягувався за вчинення домашнього насильства до адміністративної відповідальності. Просила суд засудити обвинуваченого, однак не позбавляти обвинуваченого волі.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_3 свою вину визнав повністю, не оспорював фактичні обставини справи, а також те, що заперечень від учасників судового розгляду, щодо недоцільності дослідження інших обставин справи, їх скоєння не надходило, і вони ніким не оспорюються, при цьому, суд з`ясував чи правильно вони розуміють зміст цих обставин та сумнівів у добровільності та істинності їх позиції немає, а також, роз`яснивши, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд вважає, що дослідження доказів у більшому об"ємі є недоцільним у відповідності до ч.3 ст. 349 КПК України, а тому враховуючи викладене вище, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведені повністю його дії за ст. 126-1 КК України як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо колишнього подружжя, що призводить до психологічних страждань, емоційної залежності та погіршення якості життя потерпілої особи.

Доказів, які б вказували на невинуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, під час судового розгляду, судом не здобуто, показань, що спростовують позицію сторони обвинувачення надано не було.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_3 , суд виходить із встановленої ст.50 КК України мети покарання, якою є не лише кара, а й виправлення особи і запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень, що заснована на вимогах виваженості та справедливості. При цьому суд враховує визначені ст.65 КК України загальні засади призначення покарання, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
Тому, виходячи з принципу індивідуалізації покарання суд враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є нетяжким злочином.
Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, також що при призначенні покарання має бути застосований принцип гуманізації відповідальності з врахуванням засад закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню згідно зі ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», враховуючи характеризуючи дані особи винного, який повністю визнав свою вину, а отже, готовий нести кримінальну відповідальність, з урахуванням пом`якшуючих обставин у вигляді щирого каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому є вчинення кримінального правопорушення перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння.
Враховуючи, що потерпіла цивільного позову не подала, просила не позбавляти волі обвинуваченого, за місцем реєстрації характеризується негативно, на психіатричному та наркологічному обліках не перебуває, раніше не судимий, суд приходить до висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Цивільний позов по справі не заявлявся. Запобіжний захід, щодо ОСОБА_3 не обирався. Речові докази по справі відсутні. Процесуальні витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст.370, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України і призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один ) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

На підставі ст. 91-1 КК України застосувати до ОСОБА_3 обмежувальні заходи, поклавши на нього обов`язок пройти програму для кривдників та пробаційну програму протягом 2 (двох) місяців.

Направити ОСОБА_3 до уповноваженого органу з питань пробації для проходження програми для кривдників та пробаційної програми.

Контроль за поведінкою засудженого покласти на органи пробації за місцем його проживання.

Цивільний позов по справі не заявлявся. Запобіжний захід, щодо ОСОБА_3 не обирався.

Речові докази по справі відсутні. Процесуальні витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.

На вирок суду може бути подана апеляція до Рівненського апеляційного суду через Березнівський районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення тридцяти денного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Вирок суду ухвалено в нарадчій кімнаті в одному примірнику. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію даного вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1