Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/167/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2021 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

володільця майна ОСОБА_8 ,

володільця майна ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційні скарги адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02.04.2021 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0002335 від 07.04.2020 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Слідчий звернувся до слідчого судді з вище вказаним клопотанням, відповідно до якого просив накласти арешт на вилучене під час обшуку приміщення квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві приватної власності у частці 1/1 (ціле) належить ОСОБА_10 та яким фактично користується ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , майно.

За наслідком розгляду клопотання слідчого, ухвалою слідчого судді дане клопотання задоволено.

Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя виходив з того, що матеріалами клопотання доведено сукупність підстав та розумних підозр вважати, що у разі не накладення арешту на вказані речі, їх можуть відчужити, знищити, приховати, а тому слід задовольнити клопотання в повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням адвокат ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в апеляційних скаргах просять ухвалу слідчого судді скасувати та у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна вилученого під час обшуку відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначають, що 25.03.2021 за місцем проживання ОСОБА_9 співробітниками поліції був проведений обшук, під час якого було вилучено майно належне ОСОБА_9 та його матері ОСОБА_8 .

Обшук проводився без участі адвоката, не зважаючи на неодноразові повідомлення ОСОБА_9 , що він бажає участі адвоката і у нього укладений договір з адвокатом.

Крім того, в протоколі обшуку не були зазначені усі учасники обшуку, всі вказані зауваження були зазначені в протоколі обшуку.

Про такі обставини в оскаржуваній ухвалі нічого не зазначено.

Крім того зазначає, що підставою для проведення обшуку була ухвала слідчого судді від 17.03.2021 винесена в справі №404/7490/20. По справі №404/7490/20 винесено вирок від 22.12.2020 за ч.2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України і з 26.01.2021 вказана справа знаходиться в Кропивницькому апеляційному суді.

В оскаржуваній ухвалі слідчий суддя не вказав про такі обставини та не зазначив, що ухвала на обшук видавалась в межах кримінальної справи, яка перебувала на час винесення ухвали в Кропивницькому апеляційному суді.

В клопотання про арешт майна зазначено, що потерпіла ОСОБА_11 03.03.2020 здійснила замовлення послуг з працевлаштування на веб-ресурсі, але яким чином вона здійснила таке замовлення та чим це підтверджується не вказано.

Під час спілкування з представником фірми, він повідомив, що потрібно оформити договір та здійснити передоплату. В свою чергу заявник здійснила передоплату грошових коштів в сумі 12 600,00 грн. з картки, яка належить ОСОБА_12 на картку вказану представником фірми.

При цьому в клопотанні не вказано, яким чином ОСОБА_11 уклала договір і де цей договір, яким чином ОСОБА_11 отримала номер картки для перерахування коштів і чим це підтверджується.

Крім того, взагалі не вказано в клопотанні чому ОСОБА_11 перераховувала грошові кошти з картки належної ОСОБА_12 , чим підтверджується, що на картці ОСОБА_12 знаходились кошти ОСОБА_11 .

Не зазначено жодного доказу, що кошти перераховував з своєї картки не ОСОБА_12 , а інша особа - ОСОБА_11 .

Слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі про вказані обставини взагалі не зазначив.

ОСОБА_9 зареєстрований на електронній площадці на сайті, займається купівлею-продажем криптовалюти.

03.03.2020 о 15.00 год. ОСОБА_9 надійшла заявка на обмін гривні на криптовалюту від іншого учасника, зареєстрованого на сайті і перераховано грошові кошти у сумі 12 600,00 грн. на картковий рахунок ОСОБА_9 .

ОСОБА_9 за 12 600,00 грн. придбав криптовалюту зарахував її на свій гаманець зареєстрований на вказаному сайті ІНФОРМАЦІЯ_2 після чого з свого електронного гаманця перерахував криптовалюту на електронний гаманець, зареєстрований на вказаному сайті за особою під іншим ім`ям.

ОСОБА_9 здійснив обмінну операцію та перерахував криптовалюту даній особі 03.03.2020 о 15.21 год.

В поданні зазначено слідчим неправдиву інформацію, що ОСОБА_9 здійснював знаття вказаних коштів у сумі 12 600,00 грн.

Слідчий отримував у суді ухвалу та мав доступ до операцій по картковому рахунку ОСОБА_9 : і слідчий бачив, що грошові кошти у сумі 12 600,00 грн. були з карткового рахунку перераховані і відбувалась відповідна операція, але при цьому вводить суд в оману та зазначає, що вказані грошові кошти були зняті з карти ОСОБА_9 .

Крім того, у судовому засіданні слідчий ОСОБА_13 заперечувала щодо долучення до матеріалів клопотання будь-яких доказів, зазначивши, що вона впевнена у винуватості ОСОБА_9 , а тому докази взагалі не потрібні.

До того ж, слідчий ОСОБА_13 зазначила, що ОСОБА_9 відмовився надавати пояснення щодо себе, що є беззаперечним доказом його вини.

У зв`язку з викладеним слідчий суддя зазначив в оскаржуваній ухвалі, що доказів добровільної співпраці власників та володільців майна зі слідством не надано. При цьому наданим ОСОБА_9 доказів обмінної операції суддя взагалі не надав жодної оцінки.

Крім того, у судовому засіданні слідчий суддя задав питання ОСОБА_8 на якій підставі він відмовився надавати пояснення щодо себе, при цьому вимагав від неї пояснити з якою метою вона відмовлялась надавати пояснення слідчій ОСОБА_13 .

Вихочи з вказаного апелянти вважають, що з банківської картки ОСОБА_12 перераховувались грошові кошти у сумі 12 600,00 грн. для обміну на криптовалюти і після обміну на криптовалюту ОСОБА_12 через співробітників поліції хоче забрати грошові кошти у сумі 12 600,00 грн. після здійснення обмінної операції, але потерпілим по кримінальному провадження визнана ОСОБА_11 , при цьому ОСОБА_12 навіть не допитаний у кримінальному провадженні.

Крім того, під час обшуку співробітниками поліції вилучений ноутбук «Леново», який належить матері ОСОБА_9 - ОСОБА_14 , яка працює бухгалтером на віддаленій системі роботи та обслуговує декілька підприємств, тобто на вказаному ноутбуці міститься бухгалтерська інформація декількох підприємств, які поліція хоче вилучити та заблокувати роботу таких підприємств.

З викладеного видно, що слідчий не бажає з`ясовувати обставини вказаної події, а лише бажає вилучити майно, яке не має жодного відношення до вказаних обставин з метою примусити ОСОБА_9 повернути ОСОБА_12 грошові кошти у сумі 12 600,00 грн., які він обміняв на криптовалюту, при цьому слідчий лише імітує розслідування кримінального правопорушення.

При цьому слідчий суддя лише допомагає слідчому вилучити майно без надання жодної оцінки діям слідчої ОСОБА_13 .

Крім того, апелянти зазначають, що ні в клопотанні слідчого ні в оскаржуваній ухвалі не зазначена жодна підстава чи розумна підозра вважати, що зазначене майно є доказом кримінального правопорушення.

Вся інформація яка стосується даної події міститься в системі Інтернет, але слідчий не бажає таку інформацію отримувати, а намагається лише будь-яким чином вилучити майно. При цьому, слідчий заперечував щодо долучення до клопотання доказів ОСОБА_9 .

Слідчий суддя посилаючись на ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, вказав, що всі вилучені під час обшуку предмети визнані слідчим речовими доказами, однак, якими саме встановленими ч. 1 ст. 98 КПК України вилучені предмети відносяться до речових доказів та не вказав норму КПК, яка визначає, що речові докази мають бути визначені постановою слідчого.

Також, слідчим взагалі не було доведено наявність будь-якого ризику.

Заслухавши суддю доповідача, власників майна та їх представника, які просили апеляційні вимоги задовольнити, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, ознайомившись з матеріалами клопотання та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до такого висновку.

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього кодексу.

Як вбачається з матеріалів клопотання та ухвали слідчого судді, у провадженні СВ Кропивницького РУП ГУНП в області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002335 від 07.04.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України за фактом шахрайського заволодіння грошовими коштами гр. ОСОБА_11 в сумі 12600,00 грн., під виглядом надання послуг з працевлаштування в Німеччині через мережу Інтернет.

Під час досудового розслідування встановлено, що 03.03.2020 року ОСОБА_11 здійснила замовлення послуг з працевлаштування на веб-ресурсі за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Під час спілкування з особою, яка була вказана в оголошенні по телефону НОМЕР_1 останній представився представником фірми та повідомив, що потрібно оформити договір та здійснити передоплату коштів для оформлення документів. В свою чергу заявник здійснила передоплату коштів в сумі 12600,00 грн. з карти НОМЕР_2 , яка належить ОСОБА_12 на картку № НОМЕР_3 (ПриватБанк) вказану представником фірми, після чого зв`язок з вказаною особою перервався, кошти не повернуто чим завдано матеріальної шкоди на вказану суму.

Зрозумівши, що її ошукали, ОСОБА_11 звернулась до фірми, але на її звернення вже ніхто не реагували.

Відповідно до інформації отриманої в результаті проведення тимчасового доступу до речей та документів ПАТ КБ «Приватбанк» по банківській карті № НОМЕР_3 , підтверджено здійснення транзакції 03.03.2020 в 15:20:54 з карти НОМЕР_2 на карту НОМЕР_3 в сумі 12,600.00 грн.

Досудовим розслідуванням встановлено, що зняття грошових коштів відбувалось в банкоматах м. Кропивницького, а також здійснювався розрахунок в торгівельно-сервісних мережах (Фуршет, Нова Пошта, «Goot», ФОП ОСОБА_15 ) гр. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 який є власником вказаної банківської карти та на даний час проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , користується мобільним телефоном НОМЕР_4 .

25.03.2021 року на підставі ухвали слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 березня 2021 року, було проведено обшук приміщення квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві приватної власності у частці 1/1 (ціле) належить ОСОБА_10 та яким фактично користується ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час проведення обшуку квартири було виявлено та вилучено речі описані в прохальній частині клопотання.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про те, що вилучене під час обшуку майно не містить ознак речового доказу у кримінальному провадженні, колегією суддів встановлено, 25.03.2021 року вилучене майно, було оглянуто та постановою слідчого Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0002335 від 07.04.2020.

Тобто, вказані речі та предмети мають значення речового доказу у даному кримінальному провадженні, оскільки містять відомості та можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, проведення експертиз.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що посилання у клопотанні про необхідність накладення арешту на майно для забезпечення збереження речових доказів, так як у ньому можуть зберігатися докази необхідні для встановлення обставин кримінального провадження, знайшли своє підтвердження.

Тому, розглядаючи клопотання слідчого про накладення арешту на майно, у відповідності до ст.173 КПК України слідчий суддя правильно встановив обґрунтованість визнання вказаного майна, що містить відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та прийшов до обгрунтованого висновку про те, що незастосування арешту може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів, які б свідчили про будь-які логічні та об`єктивні підстави вважати зазначені речі та предмети, які є матеріальними об`єктами, що містять відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки слідчим доведено, що вказане майно відповідає критеріям, передбаченим ст.98 КПК України, є матеріальними об`єктами, що містять відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, їх визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, а метою їх арешту є забезпечення зберігання речових доказів.

Посилання апелянта на те, що вилучені під час обшуку речи не всі належать ОСОБА_9 , не заслуговують на увагу, оскільки, на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину. Лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Також, доводи апелянтів про те, що ухвала слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 березня 2021 року, на підставі якої було проведено обшук приміщення квартири за адресою: АДРЕСА_1 , постановлена в іншому кримінальному провадженні є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб і у межах законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційних скарг стосовно незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін, як законну та обґрунтовану.

Керуючись ст.ст. 170, 376, 309, 404, 405, 407, 422 КПК України КПК України, апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_9 та ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02.04.2021 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0002335 від 07.04.2020 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4