Справа № 307/2286/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

20.04.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду : прокурорки ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/6/21 за апеляційною скаргою прокурора Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИВ :
Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 08 грудня 2020 року повернуто прокуророві обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000010 від 27 січня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України.

В ухвалі суду першої інстанції вказується на те, що в підготовчому судовому засіданні встановлено, що в порушення положень ст. 278 КПК України підозра ОСОБА_7 фактично не вручена, так як остання померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , натомість прокурором у силу ст. 284 КПК України повинно було бути вирішено питання про закриття кримінального провадження, що зроблено не було, а повідомлено про підозру ОСОБА_7 після її смерті. В ухвалі міститься посилання на п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України, відповідно до якої кримінальне провадження закривається в разі, якщо помер підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого. Можливість закриття кримінального провадження щодо померлої особи, яка на час смерті не мала статусу підозрюваного чи обвинуваченого, але стосовно якої органом досудового розслідування зібрано достатньо даних для підозри у вчиненні злочину чинним кримінальним процесуальним законодавством не передбачена. Діючий КПК України не визначає можливість повідомлення про підозру особі, яка померла на момент встановлення в результаті доказування достатніх даних для такого повідомлення. ОСОБА_7 не набула статусу підозрюваної (обвинуваченої) у розумінні ч. 1 ст. 42 КПК України, між нею та державою за життя фізичної особи був відсутній будь-який кримінально-правовий зв`язок, на момент смерті ОСОБА_7 до неї не було спрямовано жодних претензій кримінально-правового характеру (підозр) з боку держави, а це виключає можливість здійснення судового провадження щодо згаданої особи. З обвинувального акту не вбачається, що гр. ОСОБА_8 , дочка ОСОБА_7 , була наділена правами підозрюваної в частині необхідній їй для реабілітації її померлої мами, проте в підготовчому судовому засідання з`ясувалося, що вона мала намір реабілітувати свою померлу маму ОСОБА_7 , однак заяву про її реабілітацію не подавала. Таким чином, оскільки близький родич померлого мав намір реабілітувати свого померлого родича, він повинен був бути наділеним правами підозрюваного в частині, необхідній для його реабілітації. Враховуючи, що дочка померлої ОСОБА_7 - ОСОБА_8 , процесуального статусу в провадженні не мала, докази для обґрунтованої підозри органами досудового розслідування було зібрано після настання смерті ОСОБА_7 , повідомлення про підозру ОСОБА_7 вручено 24 липня 2020 року, тобто вже після настання її смерті, а тому суд вважає, що за даних обставин існує перешкода у закритті кримінального провадження. В обвинувальному акті не зазначено про те, що дочка померлої ОСОБА_7 - ОСОБА_8 , наділялась правами підозрюваної в частині, необхідній для реабілітації її померлої матері, також її статус у цьому кримінальному провадженні не визначено, але в обвинувальному акті зазначено, що вона представляє інтереси померлої ОСОБА_7 , хоча вказаний статус не передбачений чинним КПК України. Також, всупереч вимогам ст. 291 КПК України до обвинувального акту не додано розписки ОСОБА_8 про отримання копії обвинувального акта. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000010 від 27 січня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України необхідно повернути прокурору.
Прокурор в апеляційній скарзі вказує на те, що ухвала суду є незаконною, тому має бути скасована. Зазначає, що законодавством не встановлено обмеження щодо повідомлення про підозру померлій особі, оскільки на момент вчинення злочину вказана особа є суб`єктом кримінального правопорушення, як одного з елементів складу кримінального правопорушення. Також вказує на те, що органом досудового розслідування 24.07.2020 повідомлено про підозру ОСОБА_7 , яке отримала її дочка ОСОБА_8 та того ж дня вона подала заяву до органу досудового розслідування про залучення її до участі у кримінальному провадженні у зв`язку із бажанням реабілітувати ОСОБА_7 .. Стверджує, що 29.07.2020 залучено захисника, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 52 КПК України, окрім того, і захиснику і ОСОБА_8 надано для ознайомлення матеріали кримінального провадження, що підтверджено останніми у підготовчому судовому засіданні, тобто органом досудового розслідування повністю дотримано права ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , у відповідності до вимог кримінального процесуального закону. Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду : прокурорки ОСОБА_5 , яка підтримала апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Апеляційний суд вважає, що, приймаючи рішення про повернення прокурору обвинувального акта, суд діяв відповідно до положень ст. ст. 291, 314 КПК України та передбачених п. п. 1, 2, 13 ч. 1 ст. 7 КПК України загальних засад кримінального провадження, зміст яких розкрито в ст. ст. 8, 9, 20 КПК України.

Так, згідно із ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити відомості про: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

У формулюванні обвинувачення повинні бути відображені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме про подію кримінального правопорушення (час, місце спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та інші.

Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання, у тому числі й об`єктивної сторони кримінального правопорушення, а також кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Вищенаведене свідчить про те, що обвинувальний акт повинен містити як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, так і формулювання обвинувачення.

Частиною 1 ст. 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши зміст обвинувального акту, колегія суддів дійшла переконання, що висновок суду першої інстанції про необхідність повернення обвинувального акту, складеного щодо ОСОБА_7 , - є обґрунтованим і таким, що відповідає фактичним обставинам справи.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що у порушення ст. 278 КПК України підозра ОСОБА_7 фактично не вручена, так як остання померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , натомість прокурором у силу положень п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України повинно було бути вирішено питання про закриття кримінального провадження, чого зроблено не було, а повідомлено про підозру ОСОБА_7 після її смерті.
Разом із тим, можливість закриття кримінального провадження щодо померлої особи, яка на час смерті не мала статусу підозрюваного чи обвинуваченого, але стосовно якої органом досудового розслідування зібрано достатньо даних для підозри у вчиненні злочину чинним кримінальним процесуальним законодавством не передбачена, і при цьому, діючий КПК України не визначає можливість повідомлення про підозру особі, яка померла на момент встановлення в результаті доказування достатніх даних для такого повідомлення.
Тому, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_7 не набула статусу підозрюваної (обвинуваченої) у розумінні ч.1 ст. 42 КПК України, між нею та державою за життя фізичної особи був відсутній будь-який кримінально-правовий зв`язок, на момент смерті ОСОБА_7 до неї не було спрямовано жодних претензій кримінально-правового характеру (підозр) з боку держави, що в свою чергу виключає можливість здійснення судового провадження щодо згаданої особи.
Такими, що узгоджуються з фактичними обставинами справи є і висновки суду першої інстанції про те, що з обвинувального акту не вбачається, що гр. ОСОБА_8 - дочка ОСОБА_7 - була наділена правами підозрюваної в частині, необхідній їй для реабілітації її померлої мами, і маючи намір реабілітувати свою померлу маму ОСОБА_7 , не подавала заяви про реабілітацію останньої, що в свою чергу свідчить і про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що оскільки дочка померлої ОСОБА_7 - ОСОБА_8 , процесуального статусу в провадженні не мала, докази для обґрунтованої підозри органами досудового розслідування було зібрано після настання смерті ОСОБА_7 , повідомлення про підозру ОСОБА_7 вручено 24 липня 2020 року, тобто вже після настання її смерті, тому суд не вправі закрити кримінальне провадження із урахуванням встановлених КПК України повноважень.
При цьому, підтверджується матеріалами кримінального провадження та змістом обвинувального акту й висновок суду про те, що в обвинувальному акті не зазначено про те, що дочка померлої ОСОБА_7 - ОСОБА_8 , наділялась правами підозрюваної в частині, необхідній для реабілітації її померлої матері, також її статус у цьому кримінальному провадженні не визначено, але в обвинувальному акті зазначено, що вона представляє інтереси померлої ОСОБА_7 , хоча вказаний статус не передбачений чинним КПК України.
Разом із тим, знайшов своє підтвердження і висновок суду про те, що всупереч вимогам ст. 291 КПК України до обвинувального акту не додано розписки ОСОБА_8 про отримання копії обвинувального акта.
Тому, ухвалу суду першої інстанції про повернення прокурору обвинувального акта колегія суддів вважає законною, обґрунтованою і належним чином вмотивованою.

Доводи апеляційної скарги про те, що законодавством не встановлено обмеження щодо повідомлення про підозру померлій особі, оскільки на момент вчинення злочину вказана особа є суб`єктом кримінального правопорушення, як одного з елементів складу кримінального правопорушення, - апеляційний суд із урахуванням наведеного вище відхиляє як такі, що не спростовують висновків суду про необхідність повернення прокурору обвинувального акту, складеного щодо ОСОБА_7 ..

Із вищенаведених підстав, як такі, що впливають на висновки суду першої інстанції та не дають підстав для скасування оскаржуваної ухвали, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що органом досудового розслідування 24.07.2020 повідомлено про підозру ОСОБА_7 , яке отримала її дочка ОСОБА_8 та того ж дня вона подала заяву до органу досудового розслідування про залучення її до участі у кримінальному провадженні, у зв`язку із бажанням реабілітувати ОСОБА_7 ; 29.07.2020 залучено захисника, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 52 КПК України, окрім того, і захиснику і ОСОБА_8 надано для ознайомлення матеріали кримінального провадження, що підтверджено останніми у підготовчому судовому засіданні, тобто органом досудового розслідування повністю дотримано права ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , у відповідності до вимог кримінального процесуального закону. При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення, колегія суддів бере до уваги і те, що у судовому засіданні ОСОБА_8 та її захисник адвокат ОСОБА_9 просили закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_10 . Вказане не свідчить про те, що донька ОСОБА_10 гр. ОСОБА_8 мала намір реабілітувати померлу маму, оскільки не просила призначити справу до судового розгляду та виправдати ОСОБА_10 ..

Разом із тим, апеляційний суд також вважає, що неухильне дотримання передбаченої законом процесуальної форми є неодмінною умовою повного, всебічного й об`єктивного дослідження обставин справи, встановлення істини в справі й прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. При цьому конкретне порушення кримінального процесуального закону може бути визнано апеляційною інстанцією істотним чи неістотним залежно від обставин кримінального провадження.

Указані порушення слідчим та прокурором вимог КПК України апеляційний суд вважає такими, що унеможливлюють призначення обвинувального акта до судового розгляду та зумовлюють його повернення прокурору.

На інші доводи, які би давали підстави для скасування судового рішення, в апеляційній скарзі не вказується і на такі прокурор не посилався у ході апеляційного розгляду.

За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала суду як законна та обґрунтована підлягає залишенню без зміни.

При прийнятті рішення колегія суддів, окрім вищенаведеного, враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 291, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 08.12.2020, якою обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 повернуто прокуророві залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді: