Справа № 485/212/21
Провадження №1-в/485/24/21
Ухвала
іменем України

11 березня 2021 року м.Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 4 м. Снігурівка Миколаївської області у режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

представника ВК ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_3 ,

встановив:

26 лютого 2021 року до суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_3 , в якому він просить звільнити його від подальшого відбування покарання умовно-достроково за наявності пільги.

У судовому засіданні засуджений клопотання підтримав.

Представник установи виконання покарань характеризував засудженого негативно, вважав, що у задоволенні клопотання необхідно відмовити оскільки засуджений характеризується негативно, на шлях виправлення не став, заохочень не має, має стягнення, в тому числі і непогашенні.

Прокурор рахував клопотання таким, що не підлягає задоволенню.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання та особової справи засудженого, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 з 24 грудня 2020 року відбуває покарання у державній установі "Снігурівська виправна колонія (№5)" за вироком Одеського апеляційного суду від 22 жовтня 2020 року, яким його засуджено за ч. 2 ст. 187, ст. 71 КК України до 9 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, засудженому зараховано в строк покарання термін попереднього ув"язнення з 27.10.2016 рр. по день набрання вироку законної сили включно, з розрахунку один день попереднього ув"язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання 27.10.2016 р., кінець строку - 02.11.2021 р.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у вигляді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за доведення виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом не відбутої частини покарання.

Таким чином, для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є необхідними дві умови: відбуття певної частини строку покарання та доведеність виправлення засудженого сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.

Засуджений ОСОБА_3 раніше звільнявся умовно-достроково і знову вчинив умисне кримінальне правопорушення протягом не відбутої частини покарання.

Відбутий строк покарання засудженим, станом на 11 березня 2021 року, складає 08 років 04 місяці 07 днів, що є більше, ніж 3/4 строку покарання.

Вирішуючи питання про умовно-дострокове звільнення засудженого, суд враховує поведінку засудженого протягом всього строку відбування покарання.

Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого, за попереднім місцем відбуття покарання в ДУ "Одеський слідчий ізолятор" міста Одеси засуджений характеризувався негативно. Заохочень не мав. За допущені порушення режиму відбування покарання, які виражались в зберіганні заборонених предметів, палінні у не відведеному місці, виявлення дірки в стінці камери, сім разів притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи. Стягнення не зняті та не погашені у встановленому законом порядку.

За час відбування покарання в державній установі "Снігурівська виправна колонія (№5)" засуджений також зарекомендував себе з негативного боку, на виробництві установи не працевлаштований за станом здоров"я. Заохочень не має. За допущені порушення режиму відбування покарання, які виражались у зберіганні заборонених предметів, спробі налагодження заборонених предметів до зони, що охороняється, три рази притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи, з яких одного разу був поміщений до ДІЗО. Стягнення не зняті й не погашені у встановленому законом порядку та свідчать про небажання засудженого під час відбування покарання ставати на шлях виправлення.

Так, засуджений намагається дотримуватись правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом установи з метою встановлення неслужбових стосунків, дбайливо ставитись до майна установи і предметів, якими користується. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. До виконання робіт із благоустрою установи не залучається за станом здоров"я. Участі у програмах диференційованого виховного впливу не приймає, проявляє байдужість. Підтримує зв"язки з рідними шляхом телефонних розмов. За час перебування в місцях позбавлення волі перебуває на профілактичному обліку як "злісний порушник режиму утримання".

Крім того, на засіданні комісії 15.01.2021 року розглядалося питання про заміну засудженому не відбутої частини покарання більш м"яким покаранням, також 15.01.2021 року розглядалося питання про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, та в усіх випадках було відмовлено як такому, що не довів свого виправлення.

Відповідно до ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

З матеріалів особової справи не вбачається, що за час відбування покарання поведінка засудженого є сумлінною, він виправився та в повній мірі готовий до самокерованої стійкої правослухняної поведінки, оскільки останній характеризується виключно негативно, не працевлаштований, заочень не має, при цьому має не зняті та не погашені у встановленому законом порядку стягнення. Крім того, засуджений раніше судимий, в тому числі за особливо тяжкий злочин, відбував покарання повністю та звільнявся умовно-дострово, однак довіри держави не виправдав й знову вчинив умисний злочин у період умовно-дострокового звільнення, перебуває на обліку як злісний порушник режиму тримання, що свідчить про його стійку антисоціальну спрямованість та високий рівень криміногенної зараженості.

Враховуючи наведене, зважаючи на характер вчиненого засудженим злочину, реально відбутий термін покарання, поведінку засудженого під час відбування покарання, суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав стверджувати, що засуджений ОСОБА_3 за час відбування покарання став на шлях виправлення, зміни у його особистості є достатньо позитивними і він повністю готовий до самокерованої правослухняної поведінки, а тому клопотання засудженого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.81 КК України, ст.ст. 537,539 КПК України суд

постановив:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Снігурівський районний суд Миколаївської області протягом 7 днів з моменту її проголошення.

Суддя ОСОБА_1