Справа № 944/2758/21
Провадження №1-кп/944/912/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02.06.2021м.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в місті Яворові обвинувальний акт, який надійшов до суду з угодою про визнання винуватості, в кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 травня 2021 року за № 0000319, про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Ясниська Яворівського району Львівської області, українки, громадянки України, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженої, із середньою спеціальною освітою, не працює, не судимої,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1 та 2 статті 190 Кримінального кодексу України,
в с т а н о в и в:
01 жовтня 2018 року ОСОБА_4 звернулася в Управління праці та соціального захисту населення Яворівської районної державної адміністрації Львівської області із заявою про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг, із відміткою «Допомога на догляд (щомісячна грошова допомога особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю І чи II групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним)», а саме у зв`язку із доглядом за ОСОБА_6 , яка згідно з висновком лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи II групи внаслідок психічного розладу потребує постійного стороннього догляду, оскільки обмежена в самообслуговуванні, здатності до орієнтації, спілкування та контролювати свою поведінку.
За результатами розгляду вказаної заяви рішенням Управління праці та соціального захисту населення Яворівської районної державної адміністрації Львівської області від 06 травня 2019 року ОСОБА_4 було призначено зазначену допомогу та письмово ознайомлено її, що у разі зміни обставин, які можуть вплинути на отримання соціальної допомоги, компенсації та пільг, вона зобов`язана повідомити органи праці та соціального захисту населення.
Однак ОСОБА_4 в порушення вимог абзацу 3 пункту 8 постанови Кабінету Міністрів України від 02 серпня 2000 року № 1192 «Про надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю І чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним», достовірно знаючи та усвідомлюючи, що на неї покладено обов`язки постійного догляду за ОСОБА_6 , яка обмежена в самообслуговуванні, здатності до орієнтації, спілкування та контролювати свою поведінку, за виконання яких їй виплачується відповідна допомога, 08 червня 2019 року, не повідомивши про це орган соціального захисту, що було б підставою для припиненій виплати допомоги, перетнула державний кордон України в напрямку Республіки Польща, де перебувала до 06 липня 2019 року та, відповідно, не виконувала покладених на неї обов`язків по догляду, внаслідок чого заволоділа бюджетними коштами управління праці та соціального захисту населення Яворівської районної державної адміністрації Львівської області в розмірі 1799,34 грн.
Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).
Також ОСОБА_4 в порушення вимог абзацу 3 пункту 8 постанови Кабінету Міністрів України від 02 серпня 2000 року № 1192 «Про надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю І чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею», достовірно знаючи та усвідомлюючи, що на неї покладено обов`язки постійного догляду за ОСОБА_6 , яка обмежена в самообслуговуванні, здатності до орієнтації, спілкування та не може самостійно контролювати свою поведінку, за виконання яких їй виплачується відповідна допомога, повторно 05 серпня 2019 року, не повідомивши про це орган соціального захисту, що було б підставою для припинення виплати допомоги, перетнула державний кордон України в напрямку Республіки Польща, де перебувала до 23 серпня 2019 року та, відповідно, не виконувала покладених на неї обов`язків по догляду, внаслідок чого заволоділа бюджетними коштами Управління праці та соціального захисту населення Яворівської районної державної адміністрації Львівської області в розмірі 1298,13 грн.
Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.
28 травня 2021 року між прокурором Яворівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_3 та підозрюваною ОСОБА_4 була укладена угода про визнання винуватості відповідно до ст. ст. 468, 472 Кримінального процесуального кодексу України.
В угоді про визнання винуватості сторони виклали формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію за ч. ч. 1, 2 ст. 190 Кримінального кодексу України, які ніким не оспорюються, зазначили істотні для даного кримінального провадження обставини. Згідно з угодою ОСОБА_4 повністю визнала свою винуватість у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень та зобов`язалася беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри в судовому провадженні. В угоді про визнання винуватості сторони також узгодили призначення обвинуваченій покарання за ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України у виді штрафу у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680,00 гривень, та за ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 гривень. На підставі ч. 1 ст. 70 Кримінального кодексу України узгодили остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850, 00 гривень.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченій узгоджене в угоді покарання, оскільки при її укладенні були дотримані вимоги Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.
В підготовчому судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 також просила вказану угоду затвердити і призначити їй узгоджену міру покарання. Також пояснила, що угода укладена добровільно, вона повністю розуміє права, надані їй законом, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 Кримінального процесуального кодексу України, характер обвинувачення, норми ч. 5 ст. 474 Кримінального процесуального кодексу України, беззастережно визнала себе винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 190 Кримінального кодексу України. Також зазначила, що повністю відшкодувала матеріальну шкоду, заподіяну кримінальними правопорушеннями, що підтверджується відповідною банківською квитанцією.
Захисник ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні підтримав зазначену угоду про визнання винуватості, просив її затвердити, зазначивши, що угода укладена обвинуваченою добровільно, в його присутності та відповідає вимогам, встановленим нормами Кримінального процесуального кодексу України.
Враховуючи наведене вище, заслухавши думку прокурора, обвинуваченої та її захисника, суд дійшов висновку, що угоду про визнання винуватості слід затвердити з таких підстав.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 Кримінального процесуального кодексу України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно із ст. 472 Кримінального процесуального кодексу України в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, умови застосування спеціальної конфіскації, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.
Суд з`ясував, що обвинувачена повністю розуміє свої права, передбачені п. 1 ч. 5 ст. 474 Кримінального процесуального кодексу України, наслідки укладення та затвердження угоди, визначені п. 1 ч. 1 ст. 473 цього Кодексу України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом.
Також суд встановив та переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
При перевірці угоди про визнання винуватості на відповідність вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України судом встановлено, що угода у повному обсязі відповідає вимогам законодавства, дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України, а саме як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), та за ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.
Умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, відсутні будь-які підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, обвинувачена спроможна виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, узгоджене сторонами покарання відповідає загальним засадам призначення покарання та санкціям ч. 1 ст. 190 та ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України.
Також зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 Кримінального процесуального кодексу України.
Отже, враховуючи встановлені обставини, суд дійшов до висновку, що укладена між прокурором та підозрюваною угода про визнання винуватості підлягає затвердженню.
Вирішуючи питання про вид та міру покарання, суд враховує дані про особу обвинуваченої, яка є особою молодого віку, раніше не судима, за місцем проживання характеризується позитивно, не перебуває на обліку у психіатра та нарколога, а також ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Як обставини, які пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 Кримінального кодексу України суд визнає щире каяття обвинуваченої та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, добровільне відшкодування завданих збитків.
Обставин, які відповідно до ст. 67 Кримінального кодексу України обтяжують покарання, судом не встановлено.
Враховуючи викладене вище, суд вважає, що відповідно до ст. 50 Кримінального кодексу України необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої, здійснення виховного впливу та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, є призначення їй угодженого між сторонами покарання в межах санкцій ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України у виді штрафу у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680,00 гривень, та ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 гривень.
При цьому, суд враховує те, що Законом України № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав чинності з 01 липня 2020 року, внесено зміни до Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України.
Зокрема, було внесено зміни до ч. ч. 1, 2 ст. 190 Кримінального кодексу України, згідно з якими посилена відповідальність за вказані правопорушення у виді штрафу та встановлено покарання у виді штрафу від двох тисяч до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч. 1) та від трьох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч. 2). Водночас, даним Законом диспозицію ч. ч. 1, 2 ст. 190 Кримінального кодексу України не було змінено.
Суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 5 Кримінального кодексу України в даному випадку підлягає застосуванню закон про кримінальну відповідальність, який діяв на час вчинення кримінальних правопорушень, оскільки він пом`якшує кримінальну відповідальність обвинуваченої.
Зважаючи на викладене вище, суд вважає, що ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді штрафу в межах санкцій ч. ч. 1, 2 ст. 190 Кримінального кодексу України, які були чинні на момент вчинення нею кримінальних правопорушень, а саме: у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680,00 гривень (ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України); у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 гривень (ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України).
Відповідно до ч. 1 ст. 70 Кримінального кодексу України, якою передбачено, що при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань, суд вважає за необхідне призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 гривень.
Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Запобіжний захід обвинуваченій не обирався.
Керуючись ст. ст. 394, 424, 468, 469, 471, 473, 474, 475 Кримінального процесуального кодексу України,
у х в а л и в:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 28 травня 2021 року, укладену в кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 травня 2021 року за № 0000319, між підозрюваною ОСОБА_4 і прокурором Яворівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_3 .
Визнати ОСОБА_4 винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 190 та частиною 2 статті 190 Кримінального кодексу України, та призначити покарання:
за частиною 1 статті 190 Кримінального кодексу України у виді штрафу у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень 00 копійок;
за частиною 2 статті 190 Кримінального кодексу України у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.
На підставі частини 1 статті 70 Кримінального кодексу України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Яворівський районний суд Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених частиною 3 статті 394 Кримінального процесуального кодексу України, а саме:
- обвинуваченою і її захисником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без її згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення їй наслідків укладення угоди;
- прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Суддя Д.Б. Поворозник