ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/5243/20 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1021/21 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 186, ч.2 ст.345, ч.2 ст.187 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Харкова апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2020 року стосовно ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21.10.2020 року
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харків, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, офіційно не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) 19.04.1991 Київським районним судом м. Харкова за ч.3 ст. 140, ч.2 ст.144, ст.42 КК України (1960 року) до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.25 КК України умовно з обов`язковим залученням до праці; 2) 20.07.1992 Ленінським районним судом м. Харкова за ст. 17, ч.3 ст. 81, ст. 43 КК України (1960 року) до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна; 3)11.12.2000 Московським районним судом м. Харкова за ч.3 ст. 140, ч.1 ст. 145, ч.2 ст.141, ч.3 ст. 142, ч.1 ст. 117, ст. 17 ч.2 ст. 117, ч.3 ст.117, ч.2 ст. 142, ч.3 ст.222, ч.2 ст. 206, ст.42 КК України (1960 року) до 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна, на підставі постанови Оджонікідзевського районного суду м.Харкова від 11.06.2010 звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 10 міс. 20 дн.;4) 28.10.2013 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 187, ч.2 ст. 152, ч.3 ст. 15 ч.1 ст. 393, ч.1 ст.70, ч.1 ст. 71 КК України до 11 років 2 місяців позбавлення волі, звільнився 30.06.2017 по відбуттю строку покарання; 5) 21.11.2017 Московським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнився 21.11.2019 по відбуттю строку покарання,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.345, ч.2 ст.187 КК України, і призначено йому покарання:
за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі;
за ч. 2 ст. 345 КК України у виді 3 років позбавлення волі;
за ч. 2 ст. 187 КК України у виді семи років шести місяців позбавлення волі із конфіскацією майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покаранням більш суворим, призначено обвинуваченому ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі із конфіскацією майна.

Вказаним вироком встановлено, що 09 червня 2020 року близько 14 годині 25 хвилин, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_8 , діючи умисно, з корисливих мотивів та з корисливою метою, повторно, маючи злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, знаходячись в кабіні ліфта під`їзду № 3 буд. АДРЕСА_2 , куди він зайшов разом з ОСОБА_9 , відкрито заволодів майном останньої, а саме: натиснувши кнопку блокування ліфта та стоячи позаду ОСОБА_9 , наказав їй віддавати золоті прикраси та мобільний телефон, які належать їй на праві приватної власності. Злякавшись, ОСОБА_9 зняла золотий ланцюжок, 585 проби, плетіння «плоска змійка», довжиною близько 30 см, вагою 6 г, вартістю 5006 грн. 94 коп., золотий кулон, 585 проби, овальної форми із зображенням Божої Матері, вагою 2 г, вартістю1668 грн. 98 коп., золотий наручний браслет, 585 проби, плетіння «бісмарк», вага невідома, вартість якого встановити не надалось можливим, золоту обручку, 585 проби, вагою 6 г, вартістю 5006 грн. 94 коп., та віддала ОСОБА_8 .

ОСОБА_8 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, відкрито заволодів належним ОСОБА_9 мобільним телефоном ТМ «Xiomi Redmi 6A», вартістю 1283 грн., після чого, забравши вищевказане майно, наказав ОСОБА_9 виходити на дев`ятому поверсі, а сам поїхав вниз на перший поверх та разом з викраденим покинув місце злочину, завдавши ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 12 965 грн. 86 коп.

Крім того, 09 липня 2020 року близько о 17 годині 35 хвилин, коли старший оперуповноважений Основ`янського відділу поліції ГУ Національної поліції ОСОБА_10 разом з оперуповноваженим Основ`янського відділу поліції ГУ Національної поліції ОСОБА_11 , перебуваючи біля будинку за адресою: м. Харків, пр. Гагаріна буд. 178, виконуючи свої службові обов`язки та керуючись ст.ст. 31, 32 Закону України «Про Національну поліцію», підійшли до ОСОБА_8 , представились та пред`явили службове посвідчення, ОСОБА_8 , діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень та уникнення перевірки, наніс електрошокером у ліву руку старшого оперуповноваженого ОСОБА_10 удар електричним струмом, чим задав останньому тілесні ушкодження у вигляді легких тілесних ушкоджень. Після чого, ОСОБА_8 з метою уникнення затримання почав тікати від працівників поліції та, ігноруючи вимогу працівників зупинитись, побіг в бік будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , де ОСОБА_8 був затриманий.

Також, 03 липня 2020 року у період часу з 16 години 30 хвилин до 16 години 40 хвилин ОСОБА_8 , перебуваючи в кабіні ліфта під`їзду №1 будинку за адресою: АДРЕСА_4 , діючи умисно, маючи злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, яке є небезпечним для життя чи здоров`я особи, користуючись особистою фізичною перевагою та замкнутою кабіною ліфта, що унеможливлює втечу, погрожуючи ножем та заподіюючи поріз по поверхні долоні правої кісті ОСОБА_12 , здійснив напад на останню, заволодівши золотими виробами, які їй належали, а саме: золотим ланцюгом з золотим хрестиком та золотими сережками, вартість яких становить 9738 грн. 30 коп. Після чого, залишаючи місце вчинення нападу, вдруге наніс ножем різані рани на правому плечі та правому передпліччі ОСОБА_12 , та з місця скоєння злочину зник, заподіявши ОСОБА_12 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 (шість) днів, але не більше 3 (трьох) тижнів (21 дня), та матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Не погодившись з рішенням районного суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_13 та захисник ОСОБА_7 подали на нього апеляційні скарги.

До початку апеляційного розгляду прокурор відмовився від своєї апеляційної скарги в порядку ч.1 ст.403 КПК України.

Захисник ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі просить змінити вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21.10.2020 року та призначити ОСОБА_8 покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу, захисник зазначає, що обвинувачений ОСОБА_8 визнав себе винним, вибачився за скоєне кримінальне правопорушення, під час досудового слідства сприяв розкриттю злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, судом не враховано, що у ОСОБА_8 є пристарілі батьки матір, 1935 року народження, та батько, 1936 року народження, які тяжко хворіють та потребують сторонньої допомоги.

Вислухавши доповідь судді; доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту і просили пом`якшити призначене ОСОБА_8 покарання; заперечення прокурора, який просив залишити без задоволення апеляційні скарги; вивчивши матеріали справи та перевіривши оскаржуваний вирок, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне.

Дії обвинуваченого кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України, не перевіряє.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При призначенні ОСОБА_8 покарання суд діяв з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України, а саме суд врахував ступень тяжкості вчинених злочинів, які відносяться до нетяжких та тяжких злочинів, розмір заподіяної шкоди, наявність пом`якшуючої та обтяжуючої покарання обставин, дані про особу обвинуваченого, його вік та стан здоров`я, репутацію.

Так, обвинувачений ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий, у тому числі за корисливі злочини проти власності, неодружений, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, має ряд хронічних захворювань.

Відповідно до ст.66 КК України, судом враховано наявність обставини, що пом`якшує покарання, у виді щирого каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого згідно ст. 67 КК України, судом враховано рецидив злочинів.

Вказані обставини чітко, логічно та мотивовано вказані у мотивувальній частині вироку при обґрунтуванні судом певного виду та міри покарання, який належить призначити обвинуваченому.

Колегія суддів також враховує, що обвинувачений, маючи не зняту та непогашену судимість за попередніми вироками, в тому числі за скоєння тяжких злочинів, звільнявся від відбування покарання умовно-достроково та відбував покарання у виді позбавлення волі, але на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та продовжив свою злочинну діяльність, вчинивши нові злочини, передбачені ч.2 ст.186, ч.2 ст.187, ч.2 ст.345 КК України. Тобто, системний характер вчинення ним злочинів, в тому числі проти власності, та відомості про особу обвинуваченого, характеризують його як особу схильну до вчинення злочинів та про високий рівень суспільної небезпечності ОСОБА_8 .

Захисником не наведено в своїй апеляційній скарзі нових обставин, які не враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та могли свідчити про явну суворість призначеного покарання як за кожен злочин окремо, та і остаточного покарання за сукупністю злочинів на підставі ч.1 ст.70 КК України у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Апелянтом також не зазначено обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів та дають підстави для застосування до ОСОБА_8 положень ст.69 КК України при призначенні покарання, а також свідчать про явну несправедливість призначеного покарання. Цих обставин також не надано стороною захисту і під час апеляційного розгляду.

Доводи захисника про необхідність призначення обвинуваченому більш м`якого покарання внаслідок визнання ОСОБА_8 своєї вини за пред`явленим обвинуваченням та наявності у нього батьків пенсійного віку, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, який неодноразово засуджувався, фактичних обставин за цим кримінальним провадженням, наведених у вироку, та встановленої обставини, що обтяжує покарання, на думку колегії суддів, - є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_8 своєю поведінкою не доводить свого виправлення та перевиховання, а тому є суспільно-небезпечною особою.

З огляду на викладене, суд призначив обвинуваченому покарання з дотриманням вимог ст.ст.50, 65 КК України, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання скоєння ним нових злочинів.

Колегією суддів не встановлено правових підстав для зміни оскаржуваного вироку, з урахуванням доводів, зазначених в апеляційній скарзі захисника.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2020 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді