Справа № 131/147/21
Провадження № 1-кп/131/106/2021
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2021 м. Іллінці

Іллінецький районний суд Вінницької області
у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 травня 2020 р. за № 0000090 за обвинуваченням ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , непрацюючого, освіта середня базова, раніше не судимого, українця, громадянина України у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 2 статті 125 КК України -

ВСТАНОВИВ:

08 квітня 2020 року близько 20 год. 30 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи на території домогосподарства свого знайомого ОСОБА_6 , що в АДРЕСА_2 , розпочав розмову із ОСОБА_5 , який також перебував на території даного домогосподарства. Вказана розмова між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в подальшому переросла у суперечку на ґрунті давніх неприязних відносин з приводу місцевого ставка. Під час даної суперечки, ОСОБА_4 , на ґрунті неприязних відносин, які виникли між ним та ОСОБА_5 , маючи умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень останньому, своєю лівою рукою наніс один удар в область правого плеча потерпілого ОСОБА_5 , від якого останній впав на землю.
Внаслідок нанесеного удару, ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_5 тілесне ушкодження у вигляді забою правого плечового суглобу, яке згідно висновку експерта № 80 від 06.05.2020 відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Своїми протиправними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальний проступок, передбачений частиною 2 статті 125 КК України, як умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінальному проступку визнав та суду пояснив, що вчинив його за обставин, викладених у обвинувальному акті. При цьому зазначив, що розумів протиправність своїх дій.
Потерпілий ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив суду, що обставини викладені в обвинувальному акті дійсно мали місце, просив суд застосувати до обвинуваченої покарання згідно з законом.
Суд, відповідно до частини 3 статті 26 та частини 3 статті 349 КПК України вважає за недоцільне досліджувати докази стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються і клопотання про дослідження яких не було заявлене сторонами кримінального провадження, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілого та дослідженням характеризуючих даних ОСОБА_4 .
Аналізуючи показання обвинуваченого, надані стороною обвинувачення суду, докази у їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні було підтверджено факт спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , зокрема, обвинувачений в судовому засіданні даної обставини не заперечував, надавши суду чіткі та послідовні показання щодо обставин вчинення інкримінованого йому кримінального проступку. Також, суд враховує, що ОСОБА_4 , як слідує з наданих ним в судовому засіданні показань, на час вчинення інкримінованого йому кримінального проступку та на час судового розгляду кримінального провадження усвідомлював протиправність своїх дій.
Таким чином, суд визнає доведеним, що ОСОБА_4 вчинив кримінальний проступок, передбачений частиною 2 статтею 125 КК України, а саме: умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статтею 125 КК України, яке у відповідності до статті 12 цього Кодексу є кримінальним проступком, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується з позитивного боку, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та не звертався за медичною допомогою до лікаря психіатра.
Частиною 2 статті 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами статей 65 - 67 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 р. № 7 „Про практику призначення судами кримінального покарання і виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Відповідно до вимог частини 2 статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 відповідно до статті 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального проступку.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до статті 67 КК України судом не встановлено.
Як вже було зазначено судом вище, метою покарання згідно з приписами частини 2 статті 50 КК України є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами. При цьому, суд також враховує, що Верховний Суд у постанові від 17.04.2018 р. у справі № 298/95/16-к зазначив, що у частині 2 статті 65 КК України, встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання.
З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, обставин, що пом`якшують покарання, суд дійшов висновку, що необхідним та достатнім для виправлення і попередження вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 нових кримінальних правопорушень є призначення покарання у вигляді 200 (двісті) годин громадських робіт. Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_4 попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.
Цивільний позов не заявлявся. Заходи забезпечення кримінального провадження в ході досудового розслідування не застосовувались.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374, 381, 382 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винним у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 2 статті 125 КК України та призначити йому покарання у виді 200 (двісті) годин громадських робіт.
Вирок за результатами розгляду обвинувального акту щодо вчинення кримінального проступку може бути оскаржений в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених статтею 394 КПК України.
Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку спрощеного провадження, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Іллінецький районний суд Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з моменту його отримання.

Суддя: