УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2021 року місто Київ

Шевченківський районний суд міста Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
захисника ОСОБА_3 ,
слідчого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду клопотання адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000184, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.11.2019, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 23.04.2021,-

В С Т А Н О В И В:
До Шевченківського районного суду м. Києва 10.06.2021 (вх. №55570) надійшло клопотання адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000184, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.11.2019, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 23.04.2021.

На обґрунтування клопотання заявники зазначили, що СУ ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у вказаному вище кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 23.04.2020 накладено арешт на майно, яке вилучено у ході проведеного обшуку автомобіля марки "BMW", яким користувався ОСОБА_7 , зокрема і на автомобіль марки "BMW" на реєстрації Республіки Литва "KOD 367" з ідентифікаційним номером НОМЕР_1 , що на праві власності належить ОСОБА_8 .

Однак, на думку заявника, арешт накладений необґрунтовано, з огляду на те, що власник майна у судове засідання не викликався, що унеможливило надання пояснень у відсутність підстав для анкалдення арешту, та те, що ОСОБА_6 не має жодного процесуального статусу у вказаному кримінальному провадженні.

У судовому засіданні заявник підтримав доводи клопотання, просив його задовольнити.

Слідчий у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, зазначивши про те, що на сьогодні досудове розслідування триває та такий захід забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, не відпав.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши пояснення учасників процесу, слідчий суддя дійшов висновку про наступне.

Приписами статей 131, 132 КПК України передбачено, що арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які вживаються за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування відповідного заходу забезпечення.

При цьому підлягає врахуванню, чи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи потреби досудового розслідування, а також, чи може бути виконане завдання, для виконання якого сторона обвинувачення звертається з відповідним клопотанням.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Положенням ч. 2 ст. 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

У судовому засіданні встановлено, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 23.04.2020 накладено арешт на майно, яке вилучено у ході проведеного обшуку автомобіля марки "BMW", яким користувався ОСОБА_7 , зокрема і на автомобіль марки "BMW" на реєстрації Республіки Литва "KOD 367" з ідентифікаційним номером НОМЕР_1 , що на праві власності належить ОСОБА_8 .

Частина 1 статті 174 КПК України покладає на учасника кримінального провадження, яким ініціюється скасування арешту, обов`язок доведення зазначених обставин.

Отже, саме ця особа має навести необхідне та достатнє обґрунтування своїх доводів, надавши слідчому судді відповідні докази.

Виходячи з вказаної процесуальної норми, на заявника покладається обов`язок довести ті обставини, які можуть стати підставою для скасування арешту.

У той же час, оцінюючи наведені заявниками доводи, слідчий суддя не знаходить їх переконливими, оскільки вони не доводять наявність підстав для скасування рішення слідчого судді про накладення арешту.

Слідчим суддею встановлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000184, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.11.2019, наразі триває.

Із мотивувальної частини ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 23.04.2020 (справа №761/9879/21) вбачається, що слідчим суддею встановлено, що автомобіль марки "BMW" на реєстрації Республіки Литва "KOD 367" з ідентифікаційним номером НОМЕР_1 , який використовував підозрюваний ОСОБА_7 , є засобом вчинення злочину та відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, є речовим доказом у кримінальному провадженні №0000184.

Крім того, матеріали справи свідчать про те, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не наділений процесуальними повноваженнями вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним з яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, приходжу до висновку, що слідчий суддя обґрунтовано, відповідно до вимог ст.ст. 132, 170-173 КПК України, наклав арешт на зазначене у клопотанні майно, з метою збереження речових доказів, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

При цьому, звертаю увагу на те, що прийняття рішення у порядку ст. 174 КПК не є тотожними поняттями з переглядом судового рішення у апеляційному порядку, тому оскільки доводи заявника мають на своїй меті оскаржити підстави прийняття такого рішення, слідчий суддя не має повноважень надавати оцінку рішенню іншого судді.

Враховуючи викладене, на думку слідчого судді, відсутні правові підстави для задоволення клопотання про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 23 квітня 2021 року.

Керуючись частиною другою статті 376, статтями 2, 7, 98, 170, 173-174, 309, 376, 532 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

Клопотання адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000184, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.11.2019, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 23.04.2021, а саме: автомобіля марки "BMW" на реєстрації Республіки Литва "KOD 367" з ідентифікаційним номером НОМЕР_1 , що на праві власності належить ОСОБА_6 , залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1