Справа № 168/109/21
Провадження № 1-кп/168/46/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У КР А Ї Н И

07 червня 2021 року смт. Стара Вижівка
Старовижівський районний суд Волинської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
секретаря с/з ОСОБА_2 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні в смт. Стара Вижівка в залі суду справу про обвинувачення
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м.Устилуг, Володимир-Волинського району Волинської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з базовою загальною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше судимого:

-18 травня 2010 року вироком Старовижівського районного суду Волинської області за частиною 2 статті 15, частиною 3 статті 185, статтею 69 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі статей 75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на строк 1 рік;
-05 квітня 2011 року вироком Старовижівського районного суду Волинської області за частиною 3 статті 185, частиною 2 статті 15, частиною 3 статті 185, частиною 2 статті 185, частиною 3 статті 15, частиною 2 статті 185, статтями 70, 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;
-18 травня 2015 року вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області за частиною 2 статті 185 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі статті 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на строк 2 роки;
-11 січня 2016 року вироком Старовижівського районного суду Волинської області за частиною 2 статті 185, частиною 3 статті 185, статтями 70, 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 26 березня 2019 року звільнений умовно-достроково від відбування покарання на 1 рік 5 місяців 5 днів.
у вчиненні кримінального правопорушення за частиною 2 статті 152 КК України (кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000220 від 16 листопада 2020 року),

В С Т А Н О В И В :

16 листопада 2020 року в період часу між близько 18 год. 00 хв. та близько 19 год. 00 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись поблизу місцевого магазину по вул. Волі,59 в с. Текля Старовижівського району Волинської області, керуючись метою вступу у статеві зносини з рідною сестрою ОСОБА_4 , з якою перебуває у сімейних відносинах, без добровільної згоди останньої, керуючись метою зґвалтування, всупереч її волі, оголив свої статеві органи та насильницьким способом оголив статеві органи потерпілої, знявши нижню частину її одягу ( колготи, труси). При цьому висловлював в її адресу погрози застосування фізичного насильства у вигляді побиття, примусив таким чином ОСОБА_4 до ступу до статевого акту. Отримавши відмову, долаючи опір потерпілої, який виразився у відштовхуванні руками і ногами, обвинувачений ОСОБА_4 , керуючись метою вступу у статеві зносини, застосував до потерпілої ОСОБА_4 фізичну силу, яка виразилась у заламуванні рук за спину. Після чого, всупереч її волі, силоміць вступив з нею у статеві зносини. Тобто вчинив сексуальні дії, пов`язані із вагінальним проникненням в тіло потерпілої ОСОБА_4 з використанням геніталій (статевого члена).
Органом досудового розслідування, вказані умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковані як вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтування), вчинене щодо особи з якою винний перебуває у сімейних відносинах, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частино 2 статті 152 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні в категоричній формі не визнав. Вважає заяву та пояснення потерпілої ОСОБА_4 наклепом. Показав, що 16 листопада 2020 року прокинувся після обіду. Після 17 год. пішов у магазин. Купив 2 шоколадки. Зустрів Віру і купили по літрі пива. Пили біля лавки. Потім пішли до іншого магазину. Випили по 100 гр. горілки у пристройці. Але прийшла продавець і вигнала їх. Потім випили ще по 100 гр. горілки, покурили. Віра була п`яна, прикинулася, що спить. Допили пиво і першим пішов додому. По дорозі зустрів вітчима. Коли прийшов додому, то вітчим почав сваритися, сказав, що я зґвалтував. Віру. Вітчим говорив, що мене зарубає. Побоюючись його дій, втік з помешкання через вікно. Віру не ґвалтував. В статевий контакт не вступав. Віра була п`яна. Ударів ОСОБА_6 не наносив. Сперма на речах ОСОБА_7 не його. Перед цим 15 листопада 2020 року ОСОБА_8 з вітчимом ходили до його двоюрідного брата. Їх не було до 05 год. ранку. Сказав,що потерпіла з вітчимом разом сплять і цілуються. Із вітчимом у нього конфлікти були і раніше. Сварився по різних причинах. Були випадки, що вітчим до нього застосовував силу. Вважає, що ОСОБА_9 підговорив вітчим. Коли поверталися в напрямку від двох магазинів додому до моменту зустрічі із вітчимом осіб чоловічої статі не зустрічали. Наявність крові потерпілої ОСОБА_4 на своєму одязі пояснити не зміг. Вважає,що потерпіла його оговорює, однак чому це робить вказати не може. Про те, що на мазках та змивах з піхви потерпілої ОСОБА_4 виявлені сліди сперми та крові, які можуть походити від обвинуваченого ОСОБА_4 пояснити не зміг. Вказав,що напередодні 15 листопада 2020 року перебував у статевих відносинах із своєю дівчиною ОСОБА_10 . Чим і пояснив кров та сперму на своєму одязі.

В своєму останньому слові обвинувачений ОСОБА_4 сказав, що шкодує в тому, що трапилось. Просив застосувати до нього заходи медичного характеру (лікування).
Прокурор в судовому засіданні зазначив, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 доводиться матеріалами справи. Дії ОСОБА_4 за частиною 2 статті 152 КК України як вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтування), вчинене щодо особи з якою винний перебуває у сімейних відносинах, кваліфіковані вірно. Всі докази по справі в межах кримінального процесуального законодавства є належними, допустимими та достовірними, а їх сукупність та взаємозв`язок між собою достатніми для прийняття законного процесуального рішення. Просив визнати ОСОБА_4 винним та призначити покарання в межах санкції вказаної статті, зокрема: - за ч. 2 ст. 152 КК України 7 років позбавлення волі.

Враховуючи висновок судово-психіатричної експертизи від 05.02.2021 № 36, згідно якого обвинувачений ОСОБА_4 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, а також вимоги ч. 2 ст. 96 КК України, якою визначено, що у разі призначення покарання у виді позбавлення волі або обмеження волі примусове лікування здійснюється за місцем відбування покарання, також застосувати примусові заходи медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
Прокурор в судовому засіданні також просив суд вирішити інші питання при ухваленні вироку. Зазначив, що цивільний позов не заявлений; процесуальні витрати відсутні. Долю речових доказів вирішити в порядку статті 100 КПК України. Арешт на майно, накладений ухвалами слідчого судді Старовижівського районного суду Волинської області від 18 листопада 2020 року - скасувати. Міру запобіжного заходу стосовно ОСОБА_4 залишити попередню, а саме тримання під вартою до вступу вироку в законну силу.

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 неодноразово при наданні детальних пояснень давала різні покази. Про що зазначила, що через свій безпорадний стан, викликаний станом алкогольного сп`яніння, не пам`ятає детально обставин зґвалтування. Але в категоричній формі ствердила, що згоди братові ОСОБА_4 на вчинення щодо неї дій сексуального характеру не давала. Показала, що вона являється обвинуваченому сестрою по матері. 15 листопада 2020 року приїхала із заробітків з Польщі. 16 листопада 2020 року близько 12 год. вживала спиртні напої. Біля 17.00 год., пішла в магазин купити подарунки і продукти. У магазин пішла з ОСОБА_11 . Біля магазину випили пива. У ОСОБА_11 була ще горілка, яку також випили.

У ході вживання спиртного за магазином в прибудові, ОСОБА_11 почав чіплятись до неї. Попросив її показати статеві органи. А потім заламав руку за спину, стягнув її одяг до колін та один раз, без її згоди, здійснив вагінальне проникнення своїм статевим органом.

В категоричній формі ствердила про те, що у бесідці до приходу продавчині був лише один статевий акт. Було одне проникнення члена в піхву. Обвинувачений не бив її долонею. Він не здатен бити. Вона не втікала Другого статевого акту не було. Після вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в її тіло статевого члена, без добровільної згоди потерпілої, обвинувачений попросив її пробачення. Сказав, що більше такого робити не буде. Посиділи. Поговорили. І вона простила його. У цей період ОСОБА_11 пішов перший додому. Спочатку сказала про зґвалтування ОСОБА_12 , а потім підтвердила це вдома. Дозволу на статевий акт не давала, а навпаки говорила щоб ОСОБА_11 не чіпав її та відпустив. Заяву в поліцію про зґвалтування писала добровільно, без тиску вітчима. Вітчим викликав поліцію.

Враховуючи вказані обставини, а також те, що прямих очевидців даних подій не було, тому суд вважає , що показання потерпілої є більш переконливі в аспекті наявності двох розбіжних версій події, а показання обвинуваченого спрямовані лише на уникнення відповідальності.
Окрім того, суд звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_4 відвів потерпілу ОСОБА_4 за магазин, де рух осіб майже відсутній, в темну пору доби. При відсутності вільного волевиявлення особи на статеві зносини при таких обставинах (нічна пора доби), не потребує відведення її в безлюдну місцевість, створивши таким чином сприятливі умови для застосування примусу.
Так, в рішенні Європейського суду з прав людини "М.С. проти Болгарії" від 04 грудня 2003 року зазначено, що зі статей 3 і 8 Конвенції безпосередньо випливає позитивний обов`язок держав запровадити кримінально-правові норми, які ефективно забезпечують покарання за зґвалтування, а також застосовувати їх на практиці, вдаючись до ефективного розслідування і судового переслідування в таких випадках.

Пункт 181 Рішення зазначає, що важко довести факт відсутності згоди без наявності «прямих» доказів зґвалтування, таких як сліди насильства чи показання безпосередніх свідків, органи влади все ж таки повинні перевірити всі факти і приймати рішення на підставі оцінки всіх наявних обставин. Розслідування та його висновки мають зосереджуватися на питанні незгоди.
Також у справі «X та Y проти Нідерландів» (с. 13, п. 27), держава, оскільки вона обрала систему захисту, що ґрунтується на кримінальному праві, повинна подбати про повне й жорстке застосування відповідних кримінально-правових положень, аби на практиці забезпечити ефективний захист заявниці.
Органом досудового слідства обвинувачений ОСОБА_4 також обвинувачується у епізоді, що потерпіла ОСОБА_4 , після першого статевого акту вирвалась від ОСОБА_4 , почала втікати в напрямку свого помешкання. Враховуючи, що ОСОБА_4 не довів своїх дій до кінця, діючи з єдиним умислом на вступ у статеві зносини, наздогнав потерпілу ОСОБА_4 . Застосувавши фізичне насильство, яке виразилось у нанесенні трьох ударів рукою по шиї, завдавши фізичну біль, але не спричинивши тілесних ушкоджень, відтягнув її за приміщення магазину, де всупереч її волі, скориставшись безпорадним станом потерпілої ОСОБА_4 , яка від ударів втратила свідомість, силоміць вступив повторно з нею у статеві зносини. Тобто вчинив сексуальні дії, пов`язані із вагінальним проникненням в тіло ОСОБА_4 з використанням геніталій (статевого члена), вчинивши проти її волі ще один насильницький статевий акт.

Однак даний епізод спростовується показами самої потерпілої ОСОБА_4 в судовому засіданні про те, що був лише один раз статевий акт.

З врахуванням показань потерпілої ОСОБА_4 , а також свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_4 , вбачається, що в їхніх показаннях існують лише незначні невідповідності, які для справедливого вирішення справи не мають значення.
Водночас, як показав сам обвинувачений, підстав для його обмовлення потерпілою у вчиненні злочину, у потерпілої не було, оскільки напередодні ніяких конфліктів з нею не було.

Статтею 9 Конституції України визначено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, враховуючи позицію, викладену у рішенні «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведеності «поза розумним сумнівом». Така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків. Проаналізувавши безпосередньо отримані у судовому засіданні показання обвинуваченого, потерпілої, свідків, а також досліджені під час судового розгляду письмові та речові докази, суд приходить до висновку, що підстав для їх неврахування, а також визнання неналежними чи недопустимими сторонами не наведено, і судом не встановлено. Дані докази є переконливими, логічними, послідовними та такими, що узгоджуються між собою і у своїй сукупності є достатніми для встановлення судом усіх обставин кримінального правопорушення, які підлягають встановленню відповідно до вимог, передбачених статтею 91 КПК України, та жодним чином не спростовуються будь-якими іншими обставинами.
Вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, окрім показів потерпілої, свідків також підтверджується змістом письмових та речових доказів кримінального провадження, досліджених в ході судового слідства. А саме :
- витягом з ЄРДР від 16 листопада 2020 року про реєстрацію кримінального правопорушення. Це підтверджує зібрання доказів в межах кримінального процесуального законодавства і вони є належними, допустимими та достовірними, а їх сукупність та взаємозв`язок між собою достатні для прийняття законного процесуального рішення (а.с.144);

- корінцем повідомлення з Старовижівської ЦРЛ № 45 від 16 листопада 2020 року з якого вбачається, що на приймальне відділення Старовижівської ЦРЛ доставлено потерпілу ОСОБА_4 з діагнозом "Згвалтування. Алкогольне сп`яніння" (а.с. 145);

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_4 від 16 листопада 2020 року з якого вбачається, що ОСОБА_4 повідомила про її зґвалтування, при цьому була попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину. Вказані обставини свідчать про те, що підстав у потерпілої ОСОБА_4 оговорювати обвинуваченого ОСОБА_4 немає, оскільки будучи попередженою про кримінальну відповідальність, наполягала про вчинення відносно неї злочину (а.с. 146);

- розпискою та протоколом від 17 листопада 2020 року слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_4 з додатком флеш-носієм від 19 листопада 2020 року (флеш-карта) та протоколом огляду предметів від 19 листопада 2020 року (а.с.148-150), згідно якого підтверджується факт зґвалтування; Обставини встановлені під час слідчого експерименту повністю співпадають з показаннями потерпілої, надані, як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду, тобто є послідовними. Остання детально показала як саме вчинявся злочин і як діяв ОСОБА_4 по відношенню до неї. Під час даної слідчої дії застосовувалася відео фіксація, яка була переглянута під час судового розгляду. На відео чітко видно, що потерпіла без будь-якого тиску детально розповідає та показує про події.

Щодо визнання неналежним доказом додатку до протоколу проведення слідчого експерименту, а саме: флеш-карти марки «Kingston micro SD», об`ємом пам`яті 16 Gb із адаптером SD марки «Kingston micro SD», яка є додатком до протоколу проведення слідчого експерименту з потерпілою від 17 листопада 2020 року, як заявляла сторона захисту, то суд зазначає наступне.
Згідно пунктом 3 частини 2 статті 99 КПК України протоколи огляду місця події та слідчого експерименту належать до документів. Тобто, відомості, зафіксовані під час проведення таких процесуальних дій, є складовими компонентами змісту документа як окремого процесуального джерела доказів в розумінні статті 84 КПК України, де фіксуються його хід та результати.

Згідно з вимогами частини 1 статті 105 КПК України особою, яка проводила процесуальну дію, до протоколу долучаються додатки. Частиною 2 та 3 вказаної статті передбачено, що додатками до протоколу можуть бути: 1) спеціально виготовлені копії, зразки об`єктів, речей і документів; 2) письмові пояснення спеціалістів, які брали участь у проведенні відповідної процесуальної дії; 3) стенограма, аудіо-, відеозапис процесуальної дії; 4) фототаблиці, схеми, зліпки, носії комп`ютерної інформації та інші матеріали, які пояснюють зміст протоколу. Додатки до протоколів повинні бути належним чином виготовлені, упаковані з метою надійного збереження, а також засвідчені підписами слідчого, прокурора, спеціаліста, інших осіб, які брали участь у виготовленні та/або вилученні таких додатків.

Відповідно до частини 1 статті 107 КПК України рішення про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час досудового розслідування приймає особа, яка проводить відповідну процесуальну дію. За клопотанням учасників процесуальної дії застосування технічних засобів фіксування є обов`язковим. Виконання ухвали слідчого судді, суду про проведення обшуку в обов`язковому порядку фіксується за допомогою звуко- та відеозаписувальних технічних засобів.

Із системного аналізу норм кримінального процесуального закону вбачається, що застосування технічних засобів фіксації при проведенні таких слідчих дій, як огляд місця події та слідчий експеримент, не є обов`язковим. Зазначене узгоджується із висновком Верховного Суду від 21 січня 2021 року (Справа № 295/17881/19, провадження № 51-5223 км 20). Що також спростовує твердження захисника обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_5 , що додаток до протоколу проведення огляду предметів від 19 листопада 2020 року (флеш-карта) є обов`язковим.

Стосовно упакування слідчим флеш-карти «Kingston micro SD» без присутності понятих, різними датами протоколу проведення слідчого експерименту і додатку до нього та не ознайомлення учасників експерименту з її змістом, то суд прийшов до висновку, що вказане спростовується матеріали справи. Зокрема тим, що поняті не висловлювали своїх зауважень до протоколу проведення слідчого експерименту 17 листопада 2020 року.
Додатки слідчим у відповідності до вимог КПК України оглянуті. Крім цього, відеозапис переглянуто під час судового засідання. При цьому потерпіла повідомила, що відеозапис повністю підтверджує хід слідчої дії, зокрема слідчого експерименту за її участю;
- висновком № 145 від 17 листопада 2020 року судово-медичної експертизи потерпілої ОСОБА_4 згідно якої на тілі потерпілої, в області статевих органів є тілесні ушкодження у вигляді поверхневої ранки слизової в ділянці задньої спайки піхви. Дане ушкодження утворилося від дії тупого твердого предмету, можливо при введені чоловічого статевого члена в стані ерекції та по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (а.с.152-153);
- висновком додаткової судово-медичної експертизи № 10 (додаткова) від 03 лютого 2021 року, згідно якого тілесні ушкодження у вигляді поверхневої ранки слизової в ділянці задньої спайки піхви виникло не більше як за 12 годин до моменту обстеження, що підтверджується відсутністю ознак загоєння ранки слизової потерпілої ОСОБА_4 (а.с.154). Даний факт спростовує покази обвинуваченого ОСОБА_4 про можливі статеві відносини потерпілої з іншими особами. Виявлені тілесні ушкодження повністю узгоджуються з показаннями потерпілої ОСОБА_4 , яка зазначила, що як мінімум один раз ОСОБА_14 здійснив вагінальне проникнення своїм статевим членом.

Також вказані обставини повністю підтверджують показання потерпілої, що статевих актів після приїзду з Республіка Польща, тобто від 15 листопада 2020 року у неї не було і спростовують припущення сторони захисту, що в потерпілої міг бути статевий акт з іншою особою, у тому числі з вітчимом ОСОБА_12 з яким разом перебувала.

- протоколом огляду місця події від 17 листопада 2020 року у ході якого потерпіла ОСОБА_4 добровільно видала свій одяг (а.с.155);
Твердження сторони захисту щодо недопустимості вказаного протоколу не ґрунтується на вимогах КПК України, оскільки згідно частини 2 статті 100 КПК речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду.
Відповідно до статті 93 КПК збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) та негласних слідчих (розшукових) дій, шляхом витребування та одержання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до частини 2 статі 56 КПК потерпілий наділений правом під час досудового розслідування подавати докази на підтвердження своєї заяви.
Умовами допустимості доказів є: одержання фактичних даних із належного процесуального джерела, одержання фактичних даних належним суб`єктом; одержання фактичних даних у належному процесуальному порядку; належне оформлення джерела фактичних даних.
Тобто, слідчий при вилученні речей у потерпілої, проводив слідчу дію у виді огляду місця події. Про що склав відповідний протокол, який підписали усі учасники. Вказані обставини підтвердила сама потерпіла ОСОБА_4 . Яка зазначила, що добровільно видала свій одяг. Тобто слідчий діяв у відповідності до вимог КПК України.
Вказані вище обставини узгоджуються з позицією Верховного суду України, викладеної в постанові від 07 серпня 2019 року у справі № 607/14707/17.
- постановами про визнання предметів речовими доказами та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження (а.с.157, 178-179, 192-193, 229);

- ухвалами слідчого судді від 18 листопада 2020 року про арешт майна; (а.с. 158-159, 231-232);
- протоколом огляду місця події у Ратнівському бюро СМЕ від 18 листопада 2020 року, з якого вбачається, що були вилучені біологічні зразки потерпілої та обвинуваченого (а.с.155, 160);

- постановою про проведення освідування та відібрання біологічних зразків для проведення експертизи від 26 листопада 2020 року у потерпілої ОСОБА_4 та протоколом освідування особи; постановою про проведення освідування та відібрання біологічних зразків для проведення експертизи від 26 листопада 2020 року у потерпілої ОСОБА_4 та протоколи освідування особи (а.с.167);
- постановою про проведення освідування та відібрання біологічних зразків для проведення експертизи від 26 листопада 2020 року у обвинуваченого ОСОБА_4 та протоколом освідування особи; постановою про проведення освідування та відібрання біологічних зразків для проведення експертизи від 26 листопада 2020 року у обвинуваченого ОСОБА_4 та протоколом освідування особи (а.с.165);
- висновком експерта № 92 від 30 грудня 2020 року (а.с.169-171);

- висновком судово-медичної експертизи № 91 від 01 грудня 2020 року. Висновок визначає групи крові потерпілої та обвинуваченого. Крім того, на мазках та змивах з піхви потерпілої ОСОБА_4 виявлені сліди сперми та крові, які можуть походити від обвинуваченого. На одязі потерпілої ОСОБА_4 виявлені сліди крові, які можуть походити від потерпілої. Походження виявлених слідів крові від підозрюваного не виключається. Слідів сперми на речах потерпілої не виявлено (а.с.172-177);

- висновком експерта № 2 від 19 січня 2021 року (а.с.180-182);

- висновком судово-медичної експертизи № 1 від 19 січня 2021 року, з якої вбачається, що при судово-цитологічному дослідженні одягу обвинуваченого ОСОБА_4 на штанах темно-сірого кольору з глянцевим відблиском в дрібну вертикальну смужку в плямі сірого кольору та на його чорному светрі в плямі сірого кольору знайдено кров людини та виявлено антиген В ізосерологічної системи АВО. В плямі сірого кольору на чорному светрі обвинуваченого знайдено крові людини, сперму, клітини епітелію піхви та виявлено антигени В і Н ізосерологічної системи АВО.

Знайдена кров на штанах темно-сірого кольору з глянцевим відблиском в дрібну вертикальну смужку в плямі сірого кольору та на його чорному светрі в плямі сірого кольору не виключає її походження від потерпілої ОСОБА_4 . Пляма сірого кольору на чорному светрі обвинуваченого утворилася внаслідок змішування крові, сперми та клітин епітелію піхви осіб (чоловіка та жінки). Кров та клітини епітелію піхви можуть походити від потерпілої ОСОБА_4 , а сперма від обвинуваченого ОСОБА_4 (а.с.183-191);

Місце розташування виявлених плям крові, сперми та клітин епітелію піхви, зокрема: внутрішня поверхня штанів обвинуваченого передньої половини зліва біля гульфіка; вільний нижній край передньої половини светра (фото № 1 і фото № 3 експертизи), що також в сукупності з іншими експертизами підтверджує показання потерпілої про її зґвалтування;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 22 січня 2021 року із свідком ОСОБА_13 , додатком до нього від 23 січня 2021 року (флеш-карта) та протоколом огляду предметів від 23 січня 2021 року. (а.с.195-197). ОСОБА_13 детально показала як саме ОСОБА_4 прийшла додому після її зґвалтування та розповіла про ці обставини та в якому вигляді вона перебувала. Обставини встановлені під час слідчого експерименту повністю співпадають з показаннями свідків та потерпілої, надані, як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду, тобто є послідовними.

- протоколом проведення слідчого експерименту від 22 січня 2021 року із свідком ОСОБА_12 , додатком до нього від 23 січня 2021 року (флеш-карта) та протоколом огляду предметів від 23 січня 2021 року. (а.с.198-200);

Обставини встановлені під час слідчого експерименту повністю співпадають з показаннями свідків та потерпілої, надані, як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду, тобто є послідовними.

Щодо визнання неналежним доказом додатку до протоколу проведення слідчого експерименту, а саме: флеш-карти марки «Kingston micro SD», об`ємом пам`яті 16 Gb із адаптером SD марки «Kingston micro SD», яка є додатком до протоколу проведення слідчого експерименту з потерпілою від 17 листопада 2020 року, як заявляла сторона захисту, то суд висновує, що органом досудового слідства був дотриманий процесуальний порядок проведення слідчого експерименту та складено відповідний протокол, який у повному обсязі відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства та відображає з приводу чого здійснено таку слідчу дію. Його підписано всіма особами, які були присутні під час її проведення, зауважень та порушень з боку учасників процесуальної дії не встановлено. Додатки слідчим у відповідності до вимог КПК України оглянуті. Крім цього, відеозапис переглянутий під час судового засідання.
Зазначені вище докази в сукупності підтверджують обставини, викладені потерпілою у своїх показаннях, а також під час слідчого експерименту за її участю, щодо її зґвалтування ОСОБА_4

- висновком судово-психіатричного експерта № 36 від 14 січня 2021 року, згідно якого ОСОБА_4 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. На час інкримінованих йому протиправних дій виявляв ознаки легкої розумової відсталості (легкої дебільності) з вираженими поведінковими розладами. Через наявний у нього психічний розлад підекспертний не був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними (а.с.234-236);
- висновком судово-психіатричного експерта від 13 січня 2021 року, згідно якого потерпіла ОСОБА_4 у період скоєння щодо неї протиправних дій перебувала в стані алкогольної інтоксикації, на межі легкого та середнього ступеня сп`яніння. Могла розуміти характер і значення скоєних щодо неї протиправних дій. На даний час ознак будь-якого психічного розладу не виявляє (а.с.237-241);

Даних про те, що потерпіла ОСОБА_4 може давати покази під впливом інших осіб немає. Поняття "зґвалтування" розуміла і обґрунтовувала правильно. В структурі особистості не фіксувалося ознак фантазування, надлишку навіювання, виражених показників невідвертості.

З урахуванням індивідуально-психологічних, вікових особливостей підекспертна спроможна була розуміти характер і значення скоєних проти неї діянь, в силу своїх можливостей і наявних обставин, здатна була чинити психічний та фізичний опір;

- актовими записами про народження потерпілої та обвинуваченого, з яких вбачається, що їх матір`ю є ОСОБА_13 (а.с.220-221);

- висновком судово-медичної експертизи № 146 від 18 листопада 2020 року, з якого вбачається, що на тілі обвинуваченого ОСОБА_4 тілесних ушкоджень не виявлено (а.с.233);

- характеризуючі матеріали на ОСОБА_4 (а.с.223-224). Не перебуває на обліку в лікаря психіатра. Раніше притягувався до кримінальної відповідальності, за що судимість не знята і не погашена. За місцем проживання характеризується з негативної сторони. Схильний до здійснення правопорушень.

- показаннями свідка ОСОБА_13 , яка зазначила, що потерпіла ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_4 є рідними, оскільки вона є їхньою матір`ю. Однак від різних батьків. Останнім достовірно було відомо, що вони є брат з сестрою. Потерпіла зловживає спиртними напоями. Не раз бачила залицяння ОСОБА_11 до ОСОБА_7 . Були випадки сексуального домагання ОСОБА_11 до ОСОБА_7 . Обвинувачений має дівчину. Вона також психічно хвора. 16 листопада 2020 року близько 19 год. дочка пішла в магазин. За нею пішов ОСОБА_11 . Коли ОСОБА_8 повернулась додому, то була брудна. Сказала, що її зґвалтував ОСОБА_11 . Була у стані алкогольного сп`яніння. Вважає обвинуваченого цілком здоровим та, що лікування він не потребує. Пробачає Володимиру.
- показаннями свідка ОСОБА_15 , яка зазначила, що 16 листопада 2020 року біля 17.30 год., прийшла ОСОБА_8 з ОСОБА_11 в магазин. Купили товари і пішли в невідомому напрямку. Будь-яких суперечок, конфліктів та чіплянь зі сторони ОСОБА_11 по відношенню до ОСОБА_7 не було;
- показаннями свідка ОСОБА_16 , яка показала, що 16 листопада 2020 року у будинку розпивали спиртне. Ввечері ОСОБА_11 повернувся додому з магазину. Потім прийшов вітчим ОСОБА_17 і почав сваритися. Казав, що ОСОБА_11 зґвалтував ОСОБА_9 . Після чого обвинувачений ОСОБА_11 втік через вікно. Вважає, що у вітчима ОСОБА_18 були конфліктні відносини з ОСОБА_11 та інтимні стосунки з ОСОБА_19 . Були випадки, що вітчим її бив. А обвинувачений ОСОБА_11 є хорошою людиною, просто його гнобили всі.
- показаннями свідка ОСОБА_12 , який показав, що 16 листопада 2020 року зранку у них вдома були гості. Всі випили 1,5 л. горілки, в тому числі ОСОБА_8 і ОСОБА_11 . Біля 16.30 год. потерпіла ОСОБА_4 пішла до місцевого магазину. ЇЇ довго не було, пішов її зустрічати. Побачив ОСОБА_9 , яка була брудна і плакала. Була випивша. Повідомила йому, що її зґвалтував ОСОБА_11 . Коли прийшли додому, то ОСОБА_11 був у хаті. Він сказав, що якщо подзвоню в поліцію, то зарубає. Менша дочка ОСОБА_20 бачила, що ОСОБА_11 ставиться до ОСОБА_7 не як до сестри, а як до жінки. Обставини зґвалтування йому невідомі. Статевих актів між ОСОБА_19 та ОСОБА_11 не помічав. Інтимних відносин у нього самого із потерпілою ОСОБА_19 не було. Оскільки сам облучений та не може вступати в статеві відносини. Це все вигадки і припущення дитини ОСОБА_20 ;
- показаннями свідка ОСОБА_21 , який є опікуном у ОСОБА_10 (дівчини обвинуваченого ОСОБА_4 ). У категоричній формі ствердив, що ОСОБА_22 з 2020 року не зустрічалася з обвинуваченим. Напередодні та 16 листопада 2020 року постійно була вдома. Хата її близько, тому постійно веде за нею нагляд як опікун;
- показаннями свідка ОСОБА_10 , яка ствердила, що ОСОБА_11 останній раз бачила два роки назад. У неї із обвинуваченим дружні відносини;
Вказані останні обидва покази свідків повністю виключають твердження обвинуваченого про те, що сперма і кров на його одязі є наслідком його статевого акту із ОСОБА_22 15 листопада 2020 року, а не із потерпілою ОСОБА_4
- показаннями свідка ОСОБА_23 , яка ствердила, що 16 листопада 2020 року працювала у магазині. Близько 16 год. 00 хв. у магазин заходив ОСОБА_24 . Віра не заходила. За магазином є зона відпочинку. Чула, що там був шум. Але криків на допомогу не чула. Після 18 год . 00 хв. зайшла закрити зону відпочинку. Володя та ОСОБА_8 сиділи один проти одного за столом. Коли вони туди зайшли не бачила. Обоє були у нетверезому стані та одягнуті. Більше п`яною була ОСОБА_8 . На столі нічого не було. Було темно. Обоє були спокійними. Сказала,що буду закривати. ОСОБА_24 вийшов першим, а потім ОСОБА_8 . Не бачила куди пішли. Обличчя у ОСОБА_7 було чистим.
Перелічені докази, надані стороною обвинувачення та досліджені у судовому засіданні, з огляду на положення частини 1 статті 94 КПК України є належними, допустимими і достовірними.

Вказані висновки експертів є повними, із наданням чітких відповідей на поставлені запитання, об`єктивними та науково обґрунтованими та такими, що узгоджуються по змісту з іншими доказами у кримінальному провадженні, а тому суд вважає їх належними, допустимими та достовірними, і такими, що доводять винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.
Оцінюючи наведені докази, суд приходить до висновку про те, що вони поза розумним сумнівом повністю доводять пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення. Узгоджуються між собою щодо часу, місця та способу вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, у справі не встановлено будь яких даних, які б ставили під сумнів достовірність наведених вище зібраних на досудовому слідстві доказів.

Судом критично оцінюються показання обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що він не скоював інкриміноване йому кримінальне правопорушення та не ґвалтував потерпілу ОСОБА_4 . Оскільки вони повністю спростовані в ході судового розгляду справи, а вина ОСОБА_4 підтверджена сукупністю досліджених доказів.

З огляду на наведене, не визнання обвинуваченим винуватості у пред`явленому йому обвинуваченні суд розцінює, як обраний спосіб захисту з метою уникнути відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

У постанові Верховного Суду від 07 грудня 2020 року у справі № 728/578/19 (провадження 51-3411км20) зазначено про те, що згідно закону належними також є докази, які прямо чи непрямо підтверджують достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
При цьому, чинне законодавство не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.
Навпаки, визначає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює не тільки кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, але й сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Оцінюючи викладене, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення доведена в судовому засіданні повністю. Суд погоджується із кваліфікацією дій обвинуваченого органом досудового слідства.
Його умисні дії, які виразились у вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтування), вчинене щодо особи з якою винний перебуває у сімейних відносинах, суд кваліфікує за частино 2 статті 152 КК України.
Згідно пункту 3 Постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 5 «Про судову практику у справах про злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості особи» фізичним насильством, передбаченим диспозиціями статей 152, 153 КК, слід вважати умисний зовнішній негативний вплив на організм потерпілої особи або на її фізичну свободу, вчинений з метою подолання чи попередження опору потерпілої особи або приведення її у безпорадний стан. Такий вплив може виражатись у нанесенні ударів, побоїв, заподіянні тілесних ушкоджень, здавлюванні дихальних шляхів, триманні рук або ніг, обмеженні або позбавленні особистої волі, уведенні в організм потерпілої особи проти її волі наркотичних засобів, психотропних, отруйних, сильнодіючих речовин тощо.
Згідно з положеннями статті 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Разом з тим, відповідно до вимог статті 20 КК України підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення злочину через наявний у неї психічний розлад не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними. Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні їй покарання за вчинений злочин і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.
Згідно з вимогами цієї норми кримінального закону та роз`ясненнями, які містяться в пунктах 6, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», суд, отримавши на розгляд кримінальну справу з обвинувальним висновком та визнавши під час судового розгляду, що злочин учинено в стані обмеженої осудності особою, яка внаслідок наявного у неї психічного розладу потребує застосування примусових заходів медичного характеру, постановляє обвинувальний вирок і при призначенні засудженому покарання враховує його психічний стан як пом`якшуючу покарання обставину з одночасним застосуванням примусового заходу медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги за місцем відбування покарання, яка надається при засудженні особи до позбавлення волі медичною службою кримінально-виконавчих установ.
' Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 36 від 14 січня 2021 року обвинувачений ОСОБА_4 на час інкримінованих йому протиправних дій виявляв ознаки легкої розумової відсталості (легкої дебільності) з вираженими поведінковими розладами. Через наявний у нього психічний розлад підекспертний не був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. Потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. Із листа Комунального некомерційного підприємства «Старовижівська центральна районна лікарня» № 1404/01-14 від 18 листопада 2020 року вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 у лікаря нарколога не зареєстрований. Лікувався стаціонарно у лікаря психіатра у ВОПЛ №2 смт.Олика з 27 липня 2015 року по 20 листопада 2015 року. Останній огляд у психіатра був 01 березня 2016 року.

Відповідно до вимог статті 65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.
Насамперед, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 152 КК України, які відповідно до положень статті 12 КК України відноситься до категорії тяжких кримінальних правопорушень.
Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , передбачені ст. 67 КК України:
-рецидив злочинів;
- вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , передбачені статтею 66 КК України суд визнає:
- вчинення кримінального правопорушення особою, яка під час його вчинення, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними (висновок судово-психіатричної експертизи від 05 лютого 2021 року № 36);
- відсутність претензій у потерпілої ОСОБА_4 до обвинуваченого ОСОБА_4 ; її прохання у його лікуванні.
Згідно з висновком досудової доповіді щодо обвинуваченого ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, складеної Старовижівським районним сектором філії державної установи «Центр пробації» у Волинській області від 12 березня 2021 року, виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства (у тому числі окремих осіб). На думку органу пробації, застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобіганню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

Дослідивши дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 судом встановлено, що останній, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, з базовою загальною середньою освітою, непрацюючий, неодружений, був раніше був засуджений за умисні злочини, за що судимість не знята і не погашена, за місцем проживання характеризується з негативної сторони.

При призначенні ОСОБА_4 покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до категорії тяжких, та рецидив злочинів; особу винного, який раніше був засуджений за умисні злочини. На обліку в психіатра та нарколога ОСОБА_4 не перебуває. По місцю проживання характеризується негативно. Наявність пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність обставин. Позицію потерпілої та сторони захисту щодо необхідності в лікуванні обвинуваченого, висновок досудової доповіді, а тому вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 неможливе без ізоляції від суспільства і йому слід призначити покарання в межах санкції частини 2 статті 152 КК України у виді позбавлення волі мінімального розміру.
Приймаючи до уваги, що ОСОБА_4 згідно висновку судово-психіатричного експерта №36 від 14 січня 2021 року на час інкримінованих йому протиправних дій виявляв ознаки легкої розумової відсталості (легкої дебільності) з вираженими поведінковими розладами, через наявний у нього психічний розлад не був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, в зв`язку з чим суд відповідно до статей 20, 93, 94 КК України приймає рішення про застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем відбування покарання.
Таке покарання, на думку суду відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою залишити до моменту вступу вироку в законну силу.

Цивільний позов не заявлявся.
Арешт на майно, накладений ухвалами слідчого судді Старовижівського районного суду Волинської області 18 листопада 2020 року скасувати.

Витрати на проведення судово-медичних та судово-психилого-психіатричних експертиз суд із обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до вимог статті 124 КПК України не стягує, оскільки вони відсутні.
Питання щодо речових доказів вирішити у відповідності до вимог статті 100 КПК України.
Керуючись статтями 12, 20, 24, 65 - 67, 70, 72, 93, 94, 152 КК України,
370, 373, 374, 395 КПК України,
суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 152 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п"ять) років.
На підставі статей 20, 93, 94 КК України застосувати до ОСОБА_4 примусові заходи медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку за місцем відбування покарання.
Строк покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту затримання 17 листопада 2020 року 01 год. 10 хв.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою.
Арешт на майно, накладений ухвалами слідчого судді Старовижівського районного суду Волинської області 18 листопада 2020 року, скасувати.

Речові докази у кримінальному провадженні:
- коричневі штани, сірі штани, чорний светер, сіру футболку, які поміщено до спец пакету № 7294656 та синій светер, темно-зелену куртку, чорні кросівки, які поміщено до спец пакету № 7294654, що зберігаються в камері зберігання речових доказів Старовижівського ВП Ратнівського ВП ГУНП у Волинські області і грошові кошти - 526 (п`ятсот двадцять шість) гривень, що знаходяться у спец пакеті № INZ1056571, що зберігаються у матеріалах кримінального провадження - повернути власнику ОСОБА_4 ;
- куртку, колготи, футболку та бюстгальтер, які поміщено до спец пакету № 7294666 , що зберігаються в камері зберігання речових доказів Старовижівського ВП Ратнівського ВП ГУНП у Волинські області - повернути власнику ОСОБА_4 ;
- паперовий конверт із вилученими змивами та мазками з піхви ОСОБА_4 , паперовий конверт із зразками крові ОСОБА_4 , паперовий конверт із зразками крові ОСОБА_4 , спец.пакет №4319904 із вилученою у потерпілої ОСОБА_4 волосиною, разом з гребінцем; зразки букального (защічного) епітелію ОСОБА_4 в конверті № 5, контрольним зразком в паперовому конверті № 6, зразки букального (защічного) епітелію ОСОБА_4 , які знаходяться в конверті №2, контрольним зразком в конверті № 3, зразки крові ОСОБА_4 та ОСОБА_4 , змив із статевого члена ОСОБА_4 - залишити у матеріалах кримінального провадження.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Волинського апеляційного суду через Старовижівський районний суд Волинської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому і прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Суддя ОСОБА_1