КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №758/1040/21 Слідчий суддя в суді першої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/1863/2021 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А
22 квітня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою володільця майна ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 01 лютого 2021 року,
володільця майна ОСОБА_6 ,
представника володільця майна адвоката ОСОБА_7 ,
в с т а н о в и л а:
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою, невмотивованою та такою, що не ґрунтується на вимогах КПК України, а також не відповідає фактичним обставинам, винесена з порушенням норм процесуального права.
Апелянт вказує на те, що 27 січня 2021 року в період з 06 год. 46 хв. по 13 год. 44, на підставі ухвали слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 15.01.2021 у домоволодінні (1/3) ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 був проведений обшук, в ході якого було вилучено документи пов`язані з його, фізичною особою підприємцем ОСОБА_6 підприємницькою діяльністю та мобільний телефон Iphone сірого кольору, причиною вилучення якого стало те, що він на момент обшуку проводив відеофіксацію слідчої дії. При чому згідно вимог ч. 2 ст. 168 КПК України вищевказане вилучення мобільного терміналу заборонено та мобільний телефон не був зазначений в ухвалі слідчого судді.
Апелянт зазначає, що розгляд клопотання про накладення арешту на майно розглядалось у його відсутність, про судовий розгляд його в порушення вимог ч. 1 ст. 172 КПК України не повідомлено, не взято до уваги клопотання його адвоката про надання для ознайомлення матеріалів клопотання з додатками, які стали підставою для надання дозволу на проведення обшуку та прохання провести судовий розгляд за участю володільця майна. Довідка долучена до справи, яка містить відомості про те, що його було повідомлено про судовий розгляд містить у собі ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, оскільки його жодним чином не повідомлено про судовий розгляд.
Також апелянт зазначає, з 01.04.2020 він, як фізична особа підприємець є добросовісним набувачем майна, а саме 57 МАФів - кіосків, від ОСОБА_10 . Набуття використання та розпорядження яким здійснює відповідно до вимог чинного законодавства. Між ним та ОСОБА_11 виник з її ініціативи цивільно-правовий спір щодо якого триває судове провадження у Подільському районному суді м. Києва у справі № 758/8953/20 та відносини між ними носять цивільно-правовий характер і жодним чином не підпадають під ознаки складу будь-якого кримінального правопорушення. Дії співробітників правоохоронних органів він розцінює, як завуальовану корисливу форму рекету та замаху на заволодіння чужим майном.
Крім того апелянт зазначає, що 27.01.2021 уповноважені на проведення обшуку особи у порушення вимог ч. 9 ст. 236 КПК України йому другий примірник протоколу обшуку не надали. Опис вилучених речей та документів під час проведення обшуку не складався, його копія чи примірник йому не надавалися, так само йому не було надано резервну копію технічного носія інформація з відеозвукозаписом проведеного обшуку.
Апелянту незрозуміло яким чином договори укладені у 2012 році можуть мати статус та бути використані в якості речових доказів, в тому числі за попередньої умови того, що судові почеркознавчі експертизи органом досудового розслідування вже проведені, тому йому незрозуміло, які саме сліди правопорушення несуть договори від 2012 року у собі чи на собі, які посвідчують його спеціальне право на здійснення підприємницької діяльності та є необхідними для здійснення власне ним підприємницької діяльності. Крім того вказані документи мали бути вилучені в порядку передбаченому для заходу забезпечення кримінального провадження як тимчасове обмеження у користуванні спеціальним правом, у його випадку правом на здійснення підприємницької діяльності в частині вилучення документів.
В судове засідання прокурор не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений завчасно та належним чином, що дає суду апеляційної інстанції підстави розглядати справу у його відсутність.
Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.
Заслухавши доповідь судді, думку володільця майна та його представника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити в повному обсязі, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
У ході досудового розслідування встановлено, що у володінні ОСОБА_10 перебували тимчасові споруди, які знаходяться за адресою АДРЕСА_3 . за наступними номерами: 2159, 2165, 2166, 2169, 2171, 2174, 2187, 2304, 2306, 2312, 2319, 2320, 2323, 2357, 2360, 2374, 2376, 2378, 2384, 2388, 2391, 2396, 2421, 2424, 2428, 2432, 2435, 2439, 2441, 2444, 2447, 2452, 2457, 2459, 2463, 2474, 2479, 2482, 2487, 2494, 2504, 2505, 2509, 2511, 2514, 6470, 6478, 6479, 6480, 6483, 6486, 7684, 7686, 7691, 7706, 7717.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , після чого відкривається спадкова справа.
В подальшому ОСОБА_11 , яка являлась дружиною ОСОБА_10 дізналась від ОСОБА_6 , що 01.04.2020 між ОСОБА_10 з одного боку та ОСОБА_6 укладено договір купівлі продажу рухомого майна, а саме тимчасових споруд за наступними номерами: 2159, 2165, 2166, 2169, 2171, 2174, 2187, 2304, 2306, 2312, 2319, 2320, 2323, 2357, 2360, 2374, 2376, 2378, 2384, 2388, 2391, 2396, 2421, 2424, 2428, 2432, 2435, 2439, 2441, 2444, 2447, 2452, 2457, 2459, 2463, 2474, 2479, 2482, 2487, 2494, 2504, 2505, 2509, 2511, 2514, 6470, 6478, 6479, 6480, 6483, 6486, 7684, 7686, 7691, 7706, 7717 за гривень винагороду у розмірі 147 000 гривень.
Під час детального огляду копії вищевказаного договору встановлено, що договір нотаріально не засвідчений та виготовлений не на відпорному бланці та підпис ОСОБА_10 відрізняється від його справжнього підпису.
Через деякий час ОСОБА_10 від орендарів тимчасових приміщень дізналась, що ОСОБА_6 заключив зі всіма орендарями вищевказаних приміщень договори оренди та надав копії інформаційних талонів виданих департаментом містобудування та архітектури КМДА в яких зазначається, що ОСОБА_12 є володільцем павільйону, який складається з вищевказаних споруд.
13.08.2020 під час здійснення тимчасового доступу до речей та документів, які перебувають у володінні ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме доступу до оригіналу договору купівлі продажу рухомого майна укладеного між ОСОБА_10 з одного боку та ОСОБА_6 з іншого від 01.04.2020 року та інших документів пов`язаних з вказаною операцією встановлено, що оригінал вказаного договору у департаменті відсутній.
17.09.2020 під час здійснення тимчасового доступу до речей та документів які перебувають у володінні Київському НДЕКЦ МВС України, а саме доступу до комплексної судової почеркознавчої та психологічної експертизи встановлено, що проведення експертизи завершено у зв`язку з невиконанням ОСОБА_6 вимог експертів Київського НДЕКЦ МВС України, які полягали у наданні експертам для проведення експертизи оригіналу договору купівлі продажу рухомого майна укладеного між ОСОБА_10 з одного боку та ОСОБА_6 з іншого від 01.04.2020 року. Так у зв`язку з ігноруванням ОСОБА_6 неодноразових повідомлень з боку експертів про забезпечення проведення експертизи експертизу було звершено.
18.09.2020 до Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз служби безпеки України призначено почеркознавчу експертизу для дослідження наступного запитання «Чи ОСОБА_10 та/або ОСОБА_6 або іншою особою виконано підписи у заяві від 01.04.2020 року, з ліва від друкованого тексту «ФОП ОСОБА_10 ».
30.10.2020 до Подільського УП ГУ НП у м. Києві надійшов висновок експерта за №401/1 відповідно до якого підпис, розташований ліворуч від друкованого тексту «ФОП ОСОБА_10 » в заяві від 01.04.2020 до Департамену містобудування та архітектури від імені ФОП ОСОБА_10 , виконаний не ОСОБА_10 , а іншою особою.
27.01.2021 на підставі ухвали слідчого судді Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_13 слідчим Подільського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_8 проведено обшук у приватному будинку за адресою АДРЕСА_1 у якій мешкає та фактично проживає ОСОБА_6 .
За результатами проведення обшуку виявлено та вилучено до спец. Пакету №ЕХР0309391 наступні документи договір №220-01/38, договір №212-01/38, договір №211-01/38, договір №218-01/38, договір №219-01/38, договір №214-01/38, договір №213-01/38, договір №216-01/38, договір №217-01/38, договір №222-01/38, договір №215-01/38, заява про приєднання до договору №442500690, заява про розірвання договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, та мобільний телефон «Iphone 11» який вилучено до спец. пакету №ЕХР 0185608.
На обґрунтування вимог клопотання слідчий зазначив, що на вилучені в ході обшуку за адресою АДРЕСА_1 , речі необхідно накласти арешт, оскільки вони підлягають додатковому дослідженню, огляду. Не застосування накладення арешту на майно та заборони його використання може призвести до його зникнення, втрати або пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Тому з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, враховуючи сукупність наявних підстав вважати, що речі та документи відповідають критеріям, встановленим ст.98 КПК України, слідчий просив накласти арешт на вказане майно.
01.02.2021 ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва вказане клопотання слідчого задоволено.
Приймаючи таке рішення, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість клопотання слідчого, яке відповідає положенням ст. 170-173 КПК України, та необхідність накладення арешту на вказане майно, з підстав, передбачених ст.ст. 98, 170 КПК України.
Також слідчий суддя встановив, що слідчим доведено, що у випадку не накладення арешту на майно, це може призвести до знищення, відчуження або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Окрім того, накладення арешту на документи та мобільний телефон необхідне для проведення ряду судових експертиз, тому клопотання слідчого про накладення арешту визнано обґрунтованим.
З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції, при цьому було вислухано доводи слідчого, досліджені матеріали справи, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, рішення слідчого судді про задоволення клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, є законним та обґрунтованим, а тому, як вважає колегія суддів, підлягає залишенню без змін.
При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту майна, зокрема відповідність майна критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, доведеність слідчим мети застосування арешту майна, а саме збереження речових доказів, розумність та співрозмірність обмеження права власності, необхідність виконання завдань у даному кримінальному провадженні, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання слідчого про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.
З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке слідчий просить накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вказане майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може зникнути.
При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.
Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав відповідає вимогам КПК України. Матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні.
Доводи апеляційної скарги щодо порушень прав власника майна та необґрунтованого обмеження прав власності не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та зазначені в апеляційній скарзі обставини, не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.
Посилання апелянта на те, що судовий розгляд клопотання про арешт майна проведений у порушення вимог ч. 1 ст. 172 КПК України, а довідка, яка долучена до справи, яка містить відомості про те, що його було повідомлено про судовий розгляд містить у собі ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, оскільки його жодним чином не повідомлено про судовий розгляд, є безпідставними, оскільки будь-яких доказів на підтвердження даних обставин апелянтом не надано.
Також не заслуговують на увагу твердження апелянта про те, що арешт на мобільний телефон накладено незаконно, оскільки слідчим суддею як вбачається з оскаржуваної ухвали встановлено, що як документи так і мобільний телефон, які були вилучені під час обшуку необхідні, для проведення ряду судових експертиз.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 168 КПК України забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.
Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.
Всі інші підстави підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.
При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст.ст. 170, 171, 307, 309,376, 405, 407, 422 КПК України, суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, -
п о с т а н о в и л а:
Ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 01 лютого 2021 року залишити без зміни, а апеляційну скаргу володільця майна ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4