Справа № 171/1510/20
1-кп/171/55/21
УХВАЛА
30 червня 2021 року м. Апостолове

Апостолівський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000518 від 30.06.2020 року по обвинуваченню ОСОБА_4 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
У провадженні Апостолівського районного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000518 від 30.06.2020 року по обвинуваченню ОСОБА_4 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Під час судового засідання захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - ОСОБА_5 подала письмове клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_4 з тримання під вартою на домашній арешт. Обґрунтовуючи заявлене клопотання захисник ОСОБА_5 зазначила, що її підзахисний ОСОБА_4 тривалий час перебуває під вартою та на даний час ризики для запобігання яких було обрано обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід зменшилися, оскільки досліджені всі докази по кримінальному провадженню, допитана потерпіла та свідки. Захисник вказала, що ОСОБА_4 страждає низкою тяжких захворювань, які на сьогодні ускладнилися, подальше перебування обвинуваченого під вартою загрожує погіршенню стану його здоров`я. Зазначила, що малолітня донька ОСОБА_4 потребує догляду батька, оскільки зараз перебуває на літніх канікулах та не перебуває під наглядом педагогів, а її мати не бере участі у вихованні дитини. Вважає, що за таких обставин існують передбачені законом підстави для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт в нічний час доби за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_4 .

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав заявлене його захисником клопотання. Просив змінити йому запобіжних захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Захисник ОСОБА_6 підтримав заявлене захисником ОСОБА_5 клопотання просив змінити підзахисному ОСОБА_4 запобіжний захід на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_7 у вирішенні клопотання захисника ОСОБА_5 поклався на розсуд суду.

Захисник ОСОБА_8 у вирішенні клопотання захисника ОСОБА_5 поклався на розсуд суду.

Прокурор ОСОБА_3 заперечив щодо задоволення клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 з тримання під вартою на домашній арешт.

Дослідивши клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 обраного запобіжного заходу, заслухавши думку учасників судового розгляду, суд приходить до наступного висновку.

Ухвалою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2021 року обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 12 серпня 2021 року.

Відповідно до ч.1 ст.201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Згідно ч.ч.1,2 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

При вирішенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу суд приймає до уваги практику Європейського Суду з прав людини, а саме рішення по справі «Харченко проти України» (заява №40107/02 від 10 лютого 2011 року), за якою встановлено порушення вимог п.3 ст. 5 Конвенції щодо надмірного тривалого тримання особи під вартою, а також те, що національні суди не розглядали жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів (п.80).

В рішенні «Мамедова проти Росії» (заява № 7064/05 від 01 червня 2006 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Тривале існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою (sine qua non) законності її продовжуваного тримання під вартою. Але із закінченням певного періоду часу такої підозри вже недостатньо. У таких випадках Суд має встановити, чи продовжують виправдовувати позбавлення свободи особи інші підстави, наведені судовими органами. Якщо такі підстави є «відповідними» і «достатніми», Суд має також з`ясувати, чи виявили відповідні органи державної влади «особливу старанність» під час цього провадження (рішення у справі «Лабіта проти Італії» заява № 26772/95 від 06 квітня 2000 року, п.п. 152 та 153; рішення у справі «Ідалов проти Росії», заява № 5826/03 від 22 травня 2015 року, п. 140). Обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою - незалежно від того, наскільки коротким він є, - має бути переконливо доведено органами державної влади (рішення у справі «Шишков проти Болгарії», заява № 38822/97 від 09 січня 2003 року, п. 66).

Визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні органи державної влади зобов`язані розглянути також альтернативні заходи забезпечення її явки до суду (рішення у справі «Яблонський проти Польщі», заява № 33492/96 від 21 грудня 2000 року, п. 83).

При цьому ЄСПЛ зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення ЄСПЛ у справі «Смирнова проти Росії», заява №46133/99 від 24 липня 2003 року). У всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства (суду) можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ у справі «Вренчев проти Сербії» заява № 2361/05 від 23 вересня 2008 року).

В рішенні «Тодоров проти України», заява № 16717/05 від 12.01.2012 року ЄСПЛ зазначив, що для продовження тримання особи під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку.

З огляду на вищезазначену практику ЄСПЛ, а також той факт, що ОСОБА_4 перебуває під вартою з 30.06.2020 року, ризики, для запобігання яких було обрано обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід, зменшилися, оскільки досліджені всі письмові докази по кримінальному провадженню, допитана потерпіла та свідки, суд вважає, що для забезпечення виконання процесуальних обов`язків обвинуваченим достатнім буде більш м`який запобіжний захід . Окрім того, суд приймає до уваги особу обвинуваченого ОСОБА_4 , а саме те, що останній має постійне місце проживання за адресою; АДРЕСА_1 , а також має малолітню доньку.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 з триманням під вартою на домашній арешт в певний період доби, із покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 181, 194, 201, 331 КПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну обраного обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт - задовольнити.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінити на домашній арешт, звільнивши його з-під варти в залі судового засідання.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, проживаючого АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на строк 60 днів з моменту оголошення ухвали, а саме до 29 серпня 2021 року, заборонивши обвинуваченому залишати місце свого проживання в період часу з 21.00 год. до 06.00 год., поклавши на нього такі обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту направити для виконання органу поліції за місцем проживання обвинуваченого.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Апостолівський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1