ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа: №629/900/20 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження: № 11-кп/818/425/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.185, ч.1 ст.357 КК України

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-при секретарі ОСОБА_5 ,

-за участю прокурора ОСОБА_6 ,

-обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Харкові кримінальне провадження №11кп/818/2273/20 за апеляційними скаргами заступника прокурора Харківської області, прокурора у кримінальному провадженні на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 16 березня 2020 року, -

УСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с.Краснопавлівка Лозівського району Харківської області, громадянку України, з середньою спеціальною освітою, не заміжню, не працюючу, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 /, раніше судиму:

-11.06.2019 року Лозівським міськрайонним судом за ч.1 ст.185 КК України на 1 рік позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, -

засуджено:

-за ч.2 ст.185 КК України на 1 рік позбавлення волі;

-за ч.1 ст.357 КК України на 1 рік обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 покарання 1 рік позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11.06.2019 року та призначено ОСОБА_7 остаточне покарання 1 рік 6 місяців позбавлення волі.

Як установив суд, 09 січня 2020 року близько 18 год. ОСОБА_7 знаходилась за місцем свого мешкання у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , де разом зі своїм знайомим ОСОБА_8 вживала спиртні напої. Помітивши, що за її діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, таємно, з корисливого мотиву, з метою подальшого заволодіння грошовими коштами, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, викрала з карману куртки ОСОБА_8 банківську картку банку ПАТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , видану на ім`я ОСОБА_8 , яка згідно п.44 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», Положення про міжбанківські розрахунки, затвердженого постановою Правління Національного Банку України від 16 серпня 2006 року № 320 та ст.200 КК України є офіційним документом.
Крім того, ОСОБА_7 09 січня 2020 року в період часу з 20 год. 08 хв. до 20 год. 12 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи з умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів та з метою наживи, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, скориставшись тим, що ОСОБА_8 залишив її квартиру та знаходився у себе вдома і не спостерігає за її діями, прийшла до банкомату банку ПАТ КБ «Приватбанк», який розташований за адресою: Харківська область Лозівський район смтКраснопавлівка мікрорайон буд.1/2, де з використанням вказаного банкомату та раніше викраденої картки ПАТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , виданої територіальним відділенням ПАТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_8 , шляхом здійснення трьох транзакцій таємно викрала належні ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 1800 грн.. Своїми діями ОСОБА_7 спричинила ОСОБА_8 майнову шкоду на суму 1800 грн..

В апеляційній скарзі заступник прокурора Харківської області, не оспорюючи доведеності винуватості ОСОБА_7 та правильності кваліфікації її дій, ставить питання про скасування вироку у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої внаслідок м`якості. Зазначив, що суд при ухваленні вироку відносно ОСОБА_7 , встановивши що остання має малолітню дитину, у порушення вимог ч.3 ст.61 КК України призначив обвинуваченій за ч.1 ст.357 КК України покарання у виді обмеження волі, тобто застосував закон, який не підлягає застосуванню. Також зазначив, що при призначенні покарання ОСОБА_7 судом в повній мірі не було враховано дані, що характеризують особу засудженої та характер вчинених нею дій, а саме те, що вона, будучи раніше засудженою за умисний корисливий злочин проти власності, належних висновків для себе не зробила і знову скоїла два епізоди аналогічних кримінальних правопорушень. Вважає, що характер вчинених ОСОБА_7 умисних дій та їх однорідність, поряд з відсутністю працевлаштування, свідчать про те, що скоєння крадіжок є її основним способом заробітку. Зауважив, що спричинену матеріальну шкоду ОСОБА_7 не відшкодувала. Просить ухвалити апеляційним судом вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч.1 ст.357 КК України покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доводів громадян, тобто у сумі 850 грн., за ч.2 ст.185 КК України призначити покарання 2 роки позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_7 покарання 2 роки позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України, шляхом часткового складання покарань за нові злочини та покарання, призначеного вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11.06.2019 року призначити ОСОБА_7 остаточне покарання 2 роки 6 місяців позбавлення волі.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні наводить доводи, аналогічні доводам апеляції заступника прокурора Харківської області, у тому числі зазначає, що при призначенні покарання ОСОБА_7 судом не було враховано дані, що характеризують особу засудженої та характер вчинених нею дій, а саме те, що вона скоїла умисні злочини невеликої та середньої тяжкості в період іспитового строку, що свідчить про небажання засудженої стати на шлях виправлення. Просить вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити апеляційним судом новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч.1 ст.357 КК України покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доводів громадян, за ч.2 ст.185 КК України призначити покарання 1 рік 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_7 покарання 1 рік 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11.06.2019 року та призначити ОСОБА_7 остаточне покарання 2 роки позбавлення волі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який частково підтримав апеляційні скарги заступника прокурора Харківської області та прокурора у кримінальному провадженні, обвинувачену ОСОБА_7 , яка не заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково.

Фактичні обставини кримінального правопорушення і кваліфікація дій ОСОБА_10 в апеляційній скарзі не оспорюються, тому згідно положень ч. 1 ст. 404 КПК України висновки суду першої інстанції щодо цих обставин в апеляційному порядку не перевірялися.

Покарання обвинуваченій ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України призначено необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, згідно з вимогами ст.65 КК України.

При цьому враховано тяжкість вчинених злочинів, дані про особу обвинуваченої, яка раніше судима, дані злочини вчинила у період іспитового строку, не працює, не заміжня, має на утриманні малолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 , на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем реєстрації характеризується формально позитивно, згідно досудової доповіді центру пробації ризик вчинення обвинуваченою повторного кримінального правопорушення є високим, ризик небезпеки для суспільства середній.

Суд також взяв до уваги щире каяття ОСОБА_7 , визнавши його пом`якшуючою покарання обставиною, а також наявність двох обтяжуючих покарання обставин вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, а також щодо особи похилого віку.

Таким чином, призначене за ч.2 ст.185 КК України покарання за своїм розміром є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження нових злочинів.

Разом з тим, доводи апеляційних скарг про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є обґрунтованими.

Згідно положень ч.3 ст.61 КК України, обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

Як слідує із матеріалів провадження ОСОБА_7 має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Однак, суд ці обставини залишив поза увагою і у порушення вимог ч.3 ст.61 КК України призначив обвинуваченій за ч.1 ст.357 КК України покарання у виді обмеження волі, що згідно п.2 ч.1 ст.413 КПК України, є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду.
За таких обставин колегія суддів вважає за можливе призначити ОСОБА_7 передбачене у санкції ч.1 ст.357 КК України покарання у виді штрафу, як про це ставиться питання в апеляційних скаргах і яке буде необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів.

З огляду на наведене вирок суду щодо ОСОБА_7 підлягає зміні на підставі п.4 ч.1 ст.409, п.4 ч.1 ст.408 КПК України.

Керуючись ст.ст.405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги заступника прокурора Харківської області та прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 16 березня 2020 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного за ч.1 ст.357 КК України покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 за ч.1 ст.357 КК України покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто у сумі 850 грн.

Вважати ОСОБА_7 засудженою за ч.2 ст.185 КК України на 1 рік позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 покарання 1 рік позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11.06.2019 року та призначити ОСОБА_7 остаточне покарання 1 рік 6 місяців позбавлення волі.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченою, яка тримається під вартою, - у той самий строк з моменту отримання нею копії ухвали.

Головуючий:

Судді: