Справа № 304/197/20 Провадження № 1-кп/304/83/2021
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2021 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
його захисника адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження №0000505 від 20 грудня 2019 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , із середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, українця, громадянина України, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України,

В С Т А Н О В И В :

19 грудня 2019 року близько 16.00 год обвинувачений ОСОБА_4 , знаходячись у громадському місці по вулиці Ужанській у місті Перечин Закарпатської області поблизу автовокзалу, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалася особливою зухвалістю, демонструючи зневагу до існуючих у суспільстві правил і норм поведінки, намагаючись самовиразитися за рахунок приниження інших осіб, вчинив сварку з потерпілим ОСОБА_6 , під час якої, висловлюючись нецензурними словами, наніс останньому удар долонею по обличчю та, поваливши потерпілого на землю, продовжував наносити йому удари по різних частинах тіла, спричинивши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді саден на шкірних покривах задньої поверхні правого плеча, лівої та правої поперекової ділянки, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я, після чого, продовжуючи хуліганські дії, вдарив ногою по задніх правих дверцятах належного потерпілому автомобіля марки «Daewoo» моделі «Matiz», розбивши на них скло, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на суму 550 грн, за що кримінальна відповідальність передбачена ч. 1 ст. 296 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому кримінальному проступку визнав повністю, щиро розкаявся та показав, що 19 грудня 2019 року ввечері у них з потерпілим виник конфлікт, оскільки той їздив без ввімкненого світла фар і він неодноразово його про це попереджав. Того вечора він побачив потерпілого за таких самих обставин неподалік автовокзалу міста Перечин, на протилежному від нього боці дороги. Тоді він підійшов до нього і між ними виникла сутичка, під час якої вдарив потерпілого та повалив на землю, а також пошкодив скло на дверцятах його автомобіля марки «Daewoo Matiz». Завдану матеріальну шкоду намагався потерпілому відшкодувати, однак той відмовляється. Шкодує про вчинене, розуміє, що вчинив погано, просив суворо його не карати та заради свого майбутнього разом зі своїм захисником просив звільнити його від покарання на підставі ч. 4 ст. 74 КК України.

Крім цього вина обвинуваченого стверджується показаннями потерпілого ОСОБА_6 , який у судовому засіданні під час розгляду справи показав, що після обіду 19 грудня 2019 року він їхав на автостанцію, що у місті Перечин, де обвинувачений, побачивши його автомобіль, помахав йому пальцем, щоб він зупинився. Вийшовши зі свого автомобіля обвинувачений ОСОБА_7 почав показувати йому на своєму мобільному телефоні відеозапис, на якому нібито він, будучи за кермом автомобіля марки «Фольксваген Гольф 3», рухаючись без ввімкнених світлових приладів, створив обвинуваченому аварійну ситуацію, хоча він ніколи не керував таким авто. Обвинувачений казав, що навчить його керувати автомобілем та провокував на бійку, після чого наніс йому удар кулаком по обличчю, від якого він впав на авто обвинуваченого. Продовжуючи свої дії, ОСОБА_7 взяв його за плечі та повалив на землю, душив, їх лише розборонили жінки, які знаходилися на автостанції, зокрема і його дівчина, яка знаходилася з ним у автомобілі. Після того, лаючись нецензурними словами на його адресу, адресу його дівчини та іншої жінки, яка їх розбороняла, обвинувачений почав наносити удари ногами по його автомобілю, подряпавши такий та розбив праве заднє бокове скло. Тоді він викликав поліцію, а обвинувачений поїхав додому, однак згодом повернувся. Зазначив, що з обвинуваченим знайомий не був, не знав його раніше, вважає, що той образив його честь та гідність, а також честь та гідність його дівчини. Також вказав, що після інциденту обвинувачений вчиняв на нього тиск, постійно моргаючи при зустрічі на дорозі фарами, щоб він зупинився, хотів налякати. Після того як справа вже знаходилася на розгляді суду, то обвинувачений попросив його про зустріч, під час якої показував фотографії якогось пошкодженого, невідомого йому автомобіля, та казав, що зможе повернути справу на свою користь та зробити так, що він буде винен, а не ОСОБА_8 . Від відшкодування матеріальної шкоди відмовляється, однак має претензії до обвинуваченого, які саме не вказав.

Кримінальне провадження розглядається у відсутності потерпілого ОСОБА_6 , неявка якого з урахуванням положень ст. 325 КПК України не перешкоджає розгляду. При прийнятті рішення про розгляд справи за відсутності потерпілого враховується те, що судом йому своєчасно надіслано повідомлення, в якому вказується про дату, час та місце розгляду справи й те, що протягом розгляду кримінального провадження такий дав суду показання, а в матеріалах провадження наявна його заява, у якій потерпілий просить розглянути справу за його відсутності, державне обвинувачення підтримує.

Враховуючи, що такі фактичні обставини справи ніким не оспорюються, а учасники судового розгляду правильно зрозуміли зміст цих обставин і сумнівів у добровільності та істинності їх позиції немає, суд при вирішенні питання про обсяг доказів, які підлягають дослідженню, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України обмежується показаннями потерпілого та визнавальними показами обвинуваченого, а дослідження решти доказів вважає недоцільним.

З урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів в їх сукупності, суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_4 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні і кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 296 КК України як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ст. 12 КК України обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальний проступок.

Як особа ОСОБА_4 за місцем фактичного проживання характеризується посередньо, неодружений, непрацюючий, проживає один, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття, молодий вік обвинуваченого, а також намір добровільного відшкодування завданої шкоди.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому суд не знаходить.

Призначаючи покарання суд враховує вимоги ст. 65 КК України, згідно яких особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень з урахуванням його особи, ступеня тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Як роз`яснено у п. 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2015 року призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п. 3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

З урахуванням зазначених обставин, відповідно до вимог кримінального закону і передбаченої цим законом санкції, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, беручи до уваги інформацію, викладену у досудовій доповіді, згідно якої орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_4 без позбавлення або обмеження волі можливе та не становить високої небезпеки для суспільства та окремих осіб, а відтак виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення і запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, спосіб його вчинення, мету та мотив вказаного діяння, особу винного, який є молодим за віком, свою вину визнав повністю та щиро розкаявся, беручи до уваги позицію прокурора про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у межах санкції частини статті, за якою кваліфіковано його дії, що була чинною на момент вчинення ним кримінального проступку, відповідно до вимог кримінального закону і передбаченої цим законом санкції приходить до висновку про можливість призначення ОСОБА_4 покарання у виді штрафу в межах санкції частини 1 статті 296 КК України на підставі ч. 2 ст. 4 КК України за законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення ним діяння.

Саме визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Так, у рішенні ЄСПЛ у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03) зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Щодо позиції захисника, яку підтримав у судовому засіданні й обвинувачений, про можливість звільнення останнього від покарання на підставі ч. 4 ст. 74 КК України, то суд таку до уваги прийняти не може, виходячи з такого.

Згідно ч. 4 ст. 74 КК України особа, яка вчинила кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, може бути за вироком суду звільнена від покарання, якщо буде визнано, що з урахуванням бездоганної поведінки і сумлінного ставлення до праці цю особу на час розгляду справи в суді не можна вважати суспільно небезпечною.

Звільнення від покарання внаслідок втрати суспільної небезпечності особи допускається тільки за сукупності таких умов: 1) вчинення кримінального проступку або нетяжкого злочину; 2) її бездоганної поведінки і сумлінного ставлення до праці, які дають суду підстави вважати, що особа не вчинить нового злочину і, відповідно, її суспільну небезпечність можна вважати втраченою.

У свою чергу поведінка особи є бездоганною, якщо особа не лише утримується від вчинення злочинів та інших правопорушень, а й цілком дотримується загальноприйнятих норм поведінки та моралі, іншими словами, поводить себе ідеально.

Зразковою слід вважати таку поведінку в сім`ї, стосовно сусідів, членів трудового колективу, інших колективів, членом яких є обвинувачений, всього суспільства, яка соціально схвалюється, з позицій суспільної моралі, і гідна для наслідування іншими особами.

Сумлінне ж ставлення до праці, насамперед, передбачає, що особа бере участь у суспільно корисній праці в одній із існуючих організаційно-правових форм (робота за наймом, участь у підприємництві, виконання роботи за цивільно-правовими договорами, індивідуальна праця).

Натомість будь яких конкретних обставин, належних та допустимих доказів, що свідчили б про бездоганну поведінку обвинуваченого і його сумлінне ставлення до праці на час розгляду справи в суді, ні захисником, ні обвинуваченим суду надано не було.

Навпаки, у судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 ніде не працевлаштований, ніде не навчається, будь якої суспільно-корисною працею не займається, що виключає сумлінне ставлення до праці, та після події, що мала місце 19 грудня 2019 року, намагався чинити на потерпілого тиск, що у свою чергу також й виключає його зразкову поведінку.

За наведених обставин, суд вважає неможливим застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 положення ч. 4 ст. 74 КК України та звільнити його від покарання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 під час досудового розслідування та протягом судового розгляду даного кримінального провадження не обирався, на даний час клопотань про обрання такого суду не подано, отже питання щодо нього судом не розглядається.

Речових доказів та процесуальних витрат у даному кримінальному провадженні немає.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Керуючись ст. 368, ч. 2 ст. 373, ст. 374 КПК України, с у д

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України і призначити покарання у виді штрафу у розмірі 500 (п`ятисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) грн.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок суду може бути подана апеляція до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду учасники кримінального провадження можуть отримати в Перечинському районному суді Закарпатської області в порядку, передбаченому ч. 6 ст. 376 КПК України. Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: ОСОБА_1