Справа № 591/157/19
Провадження № 1-кп/591/118/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2021 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

законного представника ОСОБА_5 ,

особи, стосовно якої розглядається клопотання ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Суми клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого, -

В С Т А Н О В И В:

Прокурор звернувся із зазначеним клопотанням, яке мотивував тим, що ОСОБА_6 , на думку органів досудового розслідування, вчинив суспільно-небезпечне діяння за наступних обставин: 11.12.2018 року, близько 18-00 год., перебуваючи біля бордюри у невстановленому місці ОСОБА_6 побачив поліетиленовий пакет з речовиною рослинного походження зеленого кольору та, діючи умисно, підняв пакет з вказаною речовиною, поклав до лівої кишені куртки, у такий спосіб незаконно придбавши та почавши незаконно зберігати наркотичний засіб без мети збуту. Цього ж дня, близько 16-20 год. ОСОБА_6 , продовжуючи незаконно зберігати при собі наркотичний засіб, прийшов до буд. АДРЕСА_2 , де його зупинили працівники поліції, які викликали слідчо-оперативну групу. У присутності понятих 11.12.2018 року, у період часу з 16-45 год. до 17-30 год., за вказаною адресою ОСОБА_6 надав працівникам поліції з лівої кишені куртки поліетиленовий пакет з рослинною речовиною канабіс масою 31,26 г.

Такі дії ОСОБА_6 , на думку прокурора, є суспільно небезпечними та підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.309 КК України, а саме незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збуту. Проте, оскільки ОСОБА_6 на момент вчинення такого правопорушення і на даний час виявляє ознаки розумової відсталості (помірно виражена дебільність), в силу чого не міг і не може усвідомлювати свої дії і керувати ними, тому просив застосувати до останнього примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.

Прокурор в судовому засіданні підтримав вказане клопотання.

Захисник зазначав, що усі надані стороною обвинувачення докази є недопустимими через істотні порушення прав його підзахисного на захист, які були допущені органами досудового розслідування під час їх збирання. Зокрема захисник звертав увагу суду те, що ОСОБА_6 фактично був затриманою особою, хоча його затримання не було оформлено в установлений законом спосіб, йому не було залучено захисника, а вилучення поліетиленового пакету з рослинною речовиною оформлено з порушенням порядку отримання доказів протоколом огляду місця події, хоча насправді це був особистий обшук особи. Висновок експерта щодо речовини, яка була вилучена під час проведення огляду місця події, на його переконання за правилами «плодів отруйного дерева» є також недопустимим доказом. За таких обставин, на його думку, прокурор не довів належними і допустимими доказами того, що ОСОБА_6 вчинив суспільно небезпечне діяння, а, відповідно відсутні і підстави для застосування до його підзахисного примусових заходів медичного характеру. У разі ж визнання судом факту вчинення ОСОБА_6 кримінального проступку, просив, врахувавши медичний, юридичний та соціальний критерії, застосувати до ОСОБА_6 більш м`який примусовий захід медичного характеру, а саме: у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги.

Законний представник та ОСОБА_6 підтримали позицію захисника та заперечували щодо необхідності госпіталізації до лікувального закладу.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши надані прокурором докази, оцінивши їх з точки зору допустимості, належності, достовірності та достатності, за результатами оцінки дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. ст. 92, 93 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобіганню вчиненню нею суспільно небезпечних діянь. Примусові заходи можуть бути застосовані судом у тому числі до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта №1 від 03.01.2019 року: як на день скоєння суспільно-небезпечного діяння, так і на даний час ОСОБА_6 виявляє ознаки легкої розумової відсталості (помірно виражена дебільність), не міг і не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тому за своїм психічним станом потребує застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з наданням психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.

Допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_7 підтвердила надані нею висновки та роз`яснила, що запропоновала стаціонарне лікування ОСОБА_6 , а не амбулаторне, виходячи, по-перше: з його стану, оскільки ОСОБА_6 на даний час в силу свого вразливого стану може використовуватись іншими особами, по-друге: беручи до уваги ті обставини, що він у період з 2011 року по 2019 рік жодного разу не звертався за допомогою до лікарів і не оглядався психіатром. За таких обставин, на її переконання, як для профілактики, так і для лікування йому потрібна комплексна допомога лікарів, соціальних працівників, реабілітологів, які зможуть працювати з ним в рамках спеціальних програм в умовах стаціонару та навчать його корегувати поведінку.

Таким чином, згідно висновку та роз`яснень експерта ОСОБА_6 є неосудною особою, яка потребує заходів медичного характеру.

Водночас, суд вирішує питання застосування примусових заходів медичного характеру не тільки з огляду на медичний аспект, а й беручи до уваги вимоги ст.ст.92, 513 КПК України, зокрема під час розгляду клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру суд повинен встановити, чи доведено прокурором те, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення.

В даному випадку, прокурором було надано на дослідження такі письмові докази: протокол огляду місця події (а.с. 173-175 т.1), DVD диск з відеозаписом, на якому зафіксовано проведення огляду місця події (а.с. 203 т.1); протокол огляду документів та речей (196-201 т.1); протокол огляду предметів (а.с.204- т.1); висновок щодо результату огляду ОСОБА_6 на стан сп`яніння (а.с. 164 т.1), висновок експерта щодо наркотичних засобів (а.с. 158-162 т.1) та висновок судово-психіатричного експерта (а.с. 169-171 т.1). Крім того, судом було допитано свідків сторони обвинувачення: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , а також експерта ОСОБА_7 .

Дослідивши та оцінивши вказані докази суд дійшов висновку про те, що вони не містять жодних відомостей на підтвердження того, що ОСОБА_6 придбав та почав зберігати при собі поліетиленовий пакет з рослинною речовиною без мети збуту за обставин, як вони зазначені в обвинувальному акті.

Водночас, згідно ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, покладається на слідчого та прокурора. Відповідно до ч.2 ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Таким чином, оскільки прокурором суду не надано жодного доказу на підтвердження обставини придбання та зберігання ОСОБА_6 поліетиленового пакету з речовиною рослинного походження 11.12.2018 року близько 16-00 год., то вказані обставини є недоведеними.

Крім того, оцінюючи докази, які надано прокурором на підтвердження обставин виявлення та вилучення у ОСОБА_6 заборонених речей, а також фіксування проведення слідчих дій і оформлення результатів їх проведення, суд дійшов таких висновків.

За змістом ч. 1 ст. 237 КПК огляд місцевості, приміщення, речей та документів проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення. Проведення огляду/обшуку особи положеннями цієї статті не передбачено.

Відповідно до ст. 209 КПК особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.

Згідно з вимогами частин 1, 3, 4 ст. 208 КПК уповноважена особа має право затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, якщо цю особу застали на місці вчинення злочину, та може здійснити обшук затриманої особи з дотриманням правил, передбачених ч. 7 ст. 223 і ст. 236 КПК. Уповноважена службова особа, що здійснила затримання особи, повинна негайно повідомити затриманому зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснити право мати захисника, отримувати медичну допомогу, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти нього, негайно повідомити інших осіб про його затримання і місце перебування відповідно до положень ст. 213 КПК, вимагати перевірку обґрунтованості затримання та інші процесуальні права, передбачені КПК.

Згідно зі ст. 86 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

У пунктах 3,4 ч. 2 ст. 87 КПК передбачено, що суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, порушення права особи на захист та отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права.

З досліджених у судовому засіданні письмових доказів вбачається, що вилучення у ОСОБА_6 поліетиленового пакету з речовиною було зафіксовано протоколом огляду місця події від 11.12.2018 року.

Фіксація такої слідчої дії здійснювалась, як зазначено у протоколі, на флеш-накопичувач за допомогою відеокамери (а.с. 173-175,203 т.1). В подальшому, 14.12.2018 року, слідчий у присутності понятих скопіював інформацію з флеш-носія на оптичний лазерний диск, оформивши таку дію протоколом огляду предметів (а.с. 204 т.1) та в цей же день провів огляд відеозапису цього диску, склавши за результатами проведення такої дії протокол огляду документів та речей та оформивши вказаний оптичний диск в якості додатку до цього протоколу (а.с. 196-203 т.1). Крім того, визнав вказаний оптичний диск з відеозаписом слідчої дії огляду місця події речовим доказом (а.с. 202 т.1).

Суд вважає, що відсутність флеш-накопичувача, як додатку до протоколу огляду місця події, а також проведення слідчим з урахуванням власної інтерпретації вимог КПК слідчих дій щодо огляду диску, а потім самого відеозапису, дає підстави говорити про те, що слідчим було порушено вимоги КПК щодо фіксування кримінального провадження, зокрема норми ст.105 КПК України щодо оформлення додатку до протоколу (у даному випадку щодо протоколу огляду місця події), а також ч.3 ст.107 КПК України щодо необхідності зберігання у матеріалах кримінального провадження оригінальних примірників технічних носіїв інформації зафіксованої процесуальної дії. Крім того, визнання вказаного оптичного диску речовим доказом у кримінальному провадженні не відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК України, оскільки відповідно до п.3 ч.2 ст.99 КПК України носії інформації, на яких за допомогою технічних засобів зафіксовано процесуальні дії, як і додатки до протоколів процесуальних дій є процесуальними документами, а не речовими доказами у справі.

Однак, вказані порушення процесуальних норм, допущені слідчим, суд не може вважати настільки істотними, щоб визнати вказані протоколи, як докази, недопустимими, оскільки відповідно до норм ст.ст. 86,87 КПК доказ визнається недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку істотного порушення прав і свобод людини.

Водночас, з досліджених у судовому засіданні протоколу огляду місця події та відеозапису вказаної слідчої дії вбачається, що слідчий під виглядом проведення огляду місця події фактично здійснив особистий обшук ОСОБА_6 , під час якого у останнього було вилучено поліетиленовий пакет з речовиною рослинного походження, чим порушив вимоги процесуального закону, а саме: ст.237 КПК України.

Згідно показів свідка ОСОБА_9 , станом на грудень 2018 року він працював у Сумському ВП оперуповноваженим. 11.12.2018 року він разом зі ОСОБА_10 ніс службу та коли вони перебували на вул.Інтернаціоналістів у м.Суми, то їх зацікавив ОСОБА_6 , якому невідомі особи, що перебували у автомобілі, щось передали. Крім того, раніше він бачив ОСОБА_6 у базі «Армор», як особу, що потрапляла у поле зору поліції. Саме тому вони зупинили ОСОБА_6 та запитали: як здоров`я, куди він прямує та чи має при собі заборонені предмети чи речовини. ОСОБА_6 поводився, на його думку, неадекватно, бо нервував. Водночас, на їх запитання повідомив, що у нього в кишені є заборонена речовина зеленого кольору рослинного походження та він її видасть їм. Після цього ОСОБА_10 зателефонував на лінію «102» та викликав СОГ, а, коли через 15-20 хвилин приїхала СОГ, то запросили двох свідків і в їх присутності провели огляд місця події, під час якого ОСОБА_6 виклав на капот автомобіля з кишені куртки поліетиленовий пакет з речовиною, який слідчим було запаковано. Цю слідчу дію він, як спеціаліст, фіксував на відео за допомогою камери, з якою приїхав слідчий. Після завершення такої дії, він разом із ОСОБА_6 на автомобілі ОСОБА_10 поїхали до Сумського ВП, там ОСОБА_6 опитали, після чого відпустили додому. Запевняв у тому, що ОСОБА_6 не був затриманою особою, а, на його переконання, спочатку був учасником слідчої дії (в якому саме статусі назвати не зміг), а потім у відділі поліції у статусі «запрошеного», якого опитували в рамках заведеного ЖЄО. Також повідомляв, що після зупинки ОСОБА_6 документів у нього вони не перевіряли, особу встановлювали «зі слів» і по базі «Армор», права він особисто ОСОБА_6 не роз`яснював та не пам`ятає, чи роз`яснювались права ОСОБА_6 іншими працівниками поліції, а також слідчим.

Свідок ОСОБА_8 показав, що у 2018 році, точної дати не пам`ятає, коли він йшов по вул.Інтернаціоналістів у м.Суми, то його зупинив поліцейський у цивільному одязі, показав посвідчення та попросив бути свідком, щоб подивитись що знаходиться у кишенях хлопця. Він погодився, його підвели до автомобіля сірого кольору, на багажник якого затриманий хлопець виклав з кишені згорток. Вказана слідча дія тривала близько 30 хвилин та фіксувалась на відеокамеру. Чи встановлювали особу хлопця, чи роз`яснювали йому та іншим учасникам дії права він не пам`ятає. Пам`ятає, що після завершення такої дії він ставив свої підписи у складеному слідчим документі.

Таким чином, покази допитаних у суді свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_8 містять відомості про обставини проведення слідчої дії огляду місця події і також підтверджують те, що слідчим допущені процесуальні порушення під час проведення такої слідчої дії, зокрема фактично було здійснено особистий обшук ОСОБА_6 під виглядом огляду місця події, що становить істотне порушення прав людини і основоположних свобод, та має наслідком визнання недопустимими отриманих доказів. Речовина виявлена під час такого огляду особи і оформлена протоколом огляду місця події, є недопустимим доказом, адже фактично відбулися затримання та обшук ОСОБА_6 .

Крім того, вказаний протокол та відеозапис, покази свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , а також висновок щодо результатів медичного огляду ОСОБА_6 (а.с. 164 т.1) підтверджують те, що ОСОБА_6 після зупинки поліцейськими, під час очікування слідчо-оперативної групи, під час проведення огляду місця події і складання відповідного протоколу, під час освідування у наркодиспансері, а також після доставлення до Сумського ВП і аж до того часу, коли його відпустили, перебував поряд з працівниками поліції і не міг вільно пересуватись.

При цьому, затримання ОСОБА_6 в порядку ст. 208 КПК не проводилося, протокол його затримання не складався, а у вказаному протоколі огляду місця події він немає ніякого статусу і йому не роз`яснювались процесуальні права, у тому числі не свідчити проти себе та право на захист, захисник не залучався, а отже фактичний обшук особи, отримання пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, безпідставне та незаконне затримання є грубими порушеннями вимог кримінального процесуального закону і за встановлених обставин ставить під сумнів добровільність видачі цієї речовини в межах процесуальної дії - огляду місця події, під час якої можливо проводити огляд місцевості, приміщення, речей та документів, а не особи, яка затримана з порушенням вимог КПК та право на захист якої порушено.

Слід звернути увагу й на те, що захисника у даній справі було залучено лише 20.12.2018 року, тобто вже коли усі вищеперелічені докази та висновок експерта щодо вилученої речовини були зібрані слідчим, хоча вже 13.12.2018 року слідчий мав у своєму розпорядженні довідку з психдиспансеру про те, що ОСОБА_6 перебуває на обліку з діагнозом легка розумова відсталість (а.с. 166 т.1).

Тобто, під час досудового розслідування було істотно порушено права людини і основоположні свободи, зокрема право ОСОБА_6 на захист.

З урахуванням усіх вищезазначених обставин, протокол огляду місця події від 11.12.2018 року, який є ключовим доказом, здобуто з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, встановлених нормами статей 208,223,237 КПК, у зв`язку з чим такий доказ належить визнати недопустимим.

Крім того, взявши до уваги практику Європейського суду з прав людини, якою сформовано доктрину «плодів отруєного дерева» (відповідно до неї якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані за його допомогою, будуть такими ж), суд визнає недопустимими висновок експерта №19/119/7-2/1918е від 17.12.2018 року, який є похідним від протоколу огляду місця події, оскільки на дослідження експертам надавалась речовина, вилучена з порушенням процесуальних норм, а також з істотним порушенням права ОСОБА_6 на захист.

Будь-яких інших доказів на підтвердження обставин вчинення ОСОБА_6 суспільно небезпечного діяння суду не було надано.

При цьому, слід зазначити, що прокурором заявлялось клопотання про допит судом в якості свідків ОСОБА_10 (оперуповноваженого) та ОСОБА_11 (другого понятого, що залучався слідчим для вчинення огляду місця події), але явка їх у судові засідання так і не була забезпечена прокурором.

Слід звернути увагу й на те, що відповідно до ч.2 ст.327 КПК України прибуття в суд свідка забезпечується стороною кримінального провадження, яка заявила клопотання про його виклик. Суд сприяє сторонам кримінального провадження у забезпеченні явки зазначених осіб шляхом здійснення судового виклику. Згідно ч.3 ст.23 КПК України сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.

У даному випадку, направлені судом повістки свідок ОСОБА_12 або члени його сім`ї не отримували, конверти повертались з відміткою «за закінченням терміну зберігання», у зв`язку з чим суд позбавлений був можливості вживати заходи забезпечення кримінального провадження стосовно вказаного свідка. Прокурором суду лише надавались матеріали працівників поліції про те, що ОСОБА_11 за вказаною в матеріалах справи адресою не проживає, водночас, прокурором за таких обставин не вживалось жодних заходів щодо встановлення місцезнаходження вказаного свідка. Тому суд, після вжиття усіх можливих заходів щодо забезпечення його явки до суду та після спливу строків, які встановлювались судом прокурору для подачі доказів, вирішив завершувати розгляд без допиту вказаного свідка.

При цьому, як зазначалось вище, вказаний свідок був понятим і згідно ч.7 ст.223 КПК України міг свідчити тільки з приводу проведення відповідної слідчої дії, а не про обставини вчинення чи не вчинення ОСОБА_13 суспільно-небезпечного діяння. Крім того, слідча дія огляд місця події, до якої такий свідок був залучений, фіксувалась за допомогою технічних засобів і судом вказаний запис був безпосередньо досліджений.

Таким чином, свідок ОСОБА_11 був нейтральним спостерігачем слідчої дії та не міг свідчити про обставини справи, тому його свідчення не могли вплинути на результат кримінального провадження щодо ОСОБА_13 .

З метою забезпечення участі у розгляді справи свідка ОСОБА_10 судом також направлялись відповідні повістки за адресою його проживання, але конверти повертались «за закінченням терміну зберігання». 06.01.2021 року свідок ОСОБА_10 у наданому поліцейським поясненні зазначив, що отримав повістку про виклик його в судове засідання на 11.01.2021 року, проте у вказаний день з`явитись до суду не має можливості, бо виїзжає за межі України та повернеться до м.Суми через два місяці. Згідно інформації про перетин вказаним свідком кордону, ОСОБА_10 в період з 15.11.2019 року періодично виїзжає за кордон і тривалість перебування за кордоном була різною. Проте, клопотання прокурора про застосування до ОСОБА_13 примусових заходів медичного характеру знаходиться на розгляді у суді з 10.01.2019 року та 30.09.2019 року було призначено його судовий розгляд. В період з 30.09.2019 року судом призначалось 21 судове засідання та кожного разу графік судових засідань узгоджувався з учасниками. Проте, за вказаних обставин, прокурором не було вжито достатньо заходів для забезпечення прибуття в суд свідка ОСОБА_10 . Враховуючи такі обставини, а також, беручи до уваги, що прокурор мав намір допитати вказану особу у судовому засіданні по обставинам вилучення у ОСОБА_13 речовини рослинного походження, тобто фактично щодо порядку проведення слідчої дії огляду місця події, яка зафіксована технічними засобами та досліджувалась судом, то суд згідно положень ч. 1 ст. 114 КПК України та з метою дотримання критеріїв розумності строків розгляду справи визначав ухвалами для державного обвинувачення строки подачі доказів. Проте, зазначені ухвали суду не були виконані, свідка в суд доставлено прокурором не було, тому розгляд справи завершено без допиту вказаного свідка.

При цьому, сторона захисту не висловлювала бажання про допит свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а, навпаки, неодноразово зазначали, що покази таких свідків не мають значення та є зайвими доказами, а також - що сторона обвинувачення затягує розумні строки розгляду справи, наполягаючи на їх допиті.

Cуд вважає, що, врахавуючи вищезазначні обставини та позицію сторони захисту, відсутність свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 під час судового розгляду не порушила права учасників та засади кримінального провадження, зокрема, визначені ст.ст. 9,22,23 КПК України, а також - право на справедливий суд, оскільки свідчення вказаних осіб стосувались способу та порядку проведення слідчих дій, що зафіксовані технічними засобами, і, по суті, беручи до уваги, що суд безпосередньо дослідив відеозапис огляду місця події, є зайвими доказами. Така позиція суду відповідає практиці ЄСПЛ, зокрема позиціям, що висловлені з вказаного питання у справах «Муртазалієва проти Россії», «Шумеєв та інші проти Россії».

Отже, оцінивши усі зібрані докази в їх сукупності та взаємозв`язку, слід зробити висновок про те, що прокурором не доведено належними і допустимими доказами того, що ОСОБА_6 вчинив суспільно-небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 309 КК.

Вказані обставини згідно ч.3 ст.513 КПК України є підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора про застосування до ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру та закриття кримінального провадження.

Судові витрати понесені на залучення експерта (а.с.157 т.1) слід віднести на рахунок держави.

Відповідно до ст.100 КПК України необхідно вирішити долю речових доказів у справі (а.с. 163,202 т.1).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 372, 512,513 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - відмовити.

Кримінальне провадження №0004374 за клопотанням прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - закрити.

Судові витрати понесені на залучення експерта віднести на рахунок держави.

Речові докази:

-речовину рослинного походження, що зберігається у камері схову речових доказів Сумського РУП ГУНП в Сумській області після набрання ухвалою законної сили знищити;

-диск з відеозаписом, що знаходиться в матеріалах судової справи після набрання ухвалою законної сили залишити зберігатись у справі №591/157/19, провадження №1-кп/591/118/21, на а.с. 203 т.1

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Зарічний районний суд м.Суми протягом 30 днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1