Справа № 308/5777/18
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.04.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали контрольного провадження 11-кп/4806/138/21, за апеляційними скаргами, які подали захисники адвокати: ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 ; ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11. 03. 2021.
Цією ухвалою відмовлено в задоволенні заявлених клопотань захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу та продовжено, щодо:
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Абрикосівка, Херсонської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, тимчасово непрацюючого, учасника бойових дій (антитерористична операція на Сході країни), що має на утриманні двох неповнолітніх дітей, не судимому;
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кіровоград, мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, учасника бойових дій (антитерористична операція на Сході країни), військового пенсіонера, інваліда 3 групи, не судимого, обвинувачених за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ст. 113, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 258, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України, дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 07. 05. 2021 включно.
В ухвалі суду вказується на те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, які, відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до тяжких та особливо тяжких злочинів, за вчинення яких може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк, у тому числі від десяти до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої, і які мають значний ступінь суспільної небезпеки та значний резонанс у суспільстві. В обґрунтування прийнятого рішення суд посилається на те, що інкриміновані обвинуваченим кримінальні правопорушення полягали у готуванні до вчинення з метою ослаблення держави вибухів, підпалів або інших дій, спрямованих на зруйнування або пошкодження об`єктів, які мають важливе народне господарське чи оборонне значення, за попередньою змовою групою осіб; у носінні, зберіганні, придбанні, вибухових пристроїв, без передбаченого

-2-

законом дозволу, вчиненні терористичного акту, тобто вибуху, що заподіяв значної майнової шкоди, з метою провокації міжнародного ускладнення, за попередньою змовою групою осіб; умисному знищенні та пошкодженні чужого майна, вчиненого шляхом вибуху, за попередньою змовою групою осіб. Зазначене свідчить про можливість переховування обвинувачених від суду, при цьому, врахована кількість та тяжкість злочинів, а також про імовірне вчинення інших умисних кримінальних правопорушень та не допущення їх вчинення. Оцінюючи ризик того, що обвинувачені можуть переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків, іншого обвинуваченого у кримінальному провадженні матеріали якого виділено в окреме провадження; вчинити інше кримінальне правопорушення, колегія суддів місцевого суду також зазначила таке: небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданнями для тримання під вартою… При цьому треба враховувати характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв`язки із державою, у якій його переслідували за законом, і його міжнародні контакти. Зазначено, що продовжує залишатися реальним ризик того, що кожний з обвинувачених, перебуваючи на волі, може ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування). Фактичні обставини, якими суд раніше обґрунтовував існування такого ризику (характер групових протиправних дій, в яких вказані особи обвинувачуються, та тяжкість покарання, яке їм загрожує, у разі визнання їх винуватими у інкримінованих злочинах; ухилення від слідства та суду інших осіб, які також підозрюються у вчиненні дій, що ставляться обвинуваченим у провину, і на даний час можливо переховуються на території іншої держави), своєї актуальності не втратили. Окрім того, в ухвалі вказується на те, що застосований щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжний захід із урахуванням його тривалості та в співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку й кореспондується з характером суспільного інтересу. При прийнятті судового рішення враховані і дані про особу обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також на те, що існує реальна необхідність допиту ряду свідків, проведення необхідних процедурних (процесуальних) дій, а відтак існує об`єктивна реальність ризику можливого тиску обвинувачених на свідків, можливих інших підозрюваних (які ще не затримані та місце перебування яких невідоме, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, зокрема ОСОБА_13 , який переховується від органів досудового розслідування), інших учасників кримінального провадження. Зазначене також свідчить про наявність загрози застосування насильства та про підвищену суспільну небезпечність інкримінованих обвинуваченим злочинів, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку про неможливість визначення обвинуваченим розміру застави, про необхідність та вмотивованість клопотання прокурора і про його задоволення та продовження обвинуваченим строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.
В апеляційних скаргах:
- захисник- адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 вказує на те, що ухвала суду є незаконною. Стверджує, що суд першої інстанції проігнорував повну відсутність будь-яких ризиків та прийняв до уваги формально обґрунтовані доводи сторони обвинувачення про їх існування, а також не оцінив в сукупності всі обставини, у тому числі й ті, на які посилався ОСОБА_6 , зокрема те, що останній страждає на тяжкі хронічні захворювання, отримані під час захисту Батьківщини, не судимий, тривалий час тримається під вартою, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки. Наведені обставини, захисник вважає такими, що у
-3-

своїй сукупності свідчать про безпідставність, недоцільність та не виправданість продовження обвинуваченому ОСОБА_6 найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що в свою чергу є втручанням у права та свободи, які гарантуються не лише національним законодавством, а й закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а подальше тримання ОСОБА_6 під вартою не є виправданим та призводить до подальшого погіршення його стану здоров`я. Окрім встановлених у ОСОБА_6 діагнозів, для його життя і здоров`я існують непоправні ризики у зв`язку із високим рівнем захворюваності в Закарпатській області на хворобу COVID-19. Просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою застосувати щодо ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід, звільнивши обвинуваченого з під варти негайно в залі суду;
- захисник - адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 вказує на те, що ухвала суду є незаконною та немотивованою. Стверджує, що ОСОБА_7 не має на меті переховуватися від суду, ризик його впливу на свідків відсутній, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином у нього не має можливості, а вчиняти будь-які інші злочини не збирається. Також вказує на те, що поза увагою суду залишилося і те, що обвинувачений ОСОБА_7 тривалий час перебуває під вартою, має бойові заслуги перед Батьківщиною. Крім того, посилається на те, що судом безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання народних депутатів ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 про передачу обвинуваченого ОСОБА_7 на поруки, які гарантують виконання ним процесуальних обов`язків, забезпечення належної поведінки та доставку обвинуваченого за першою ж вимогою до органу досудового розслідування чи суду. Просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою змінити ОСОБА_7 запобіжний захід на особисту поруку. Одночасно захисник ОСОБА_9 порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що судом було проголошено лише вступну та резолютивну частину оскаржуваної ухвали, зі змістом та мотивами якої ознайомився лише 18. 03. 2021.
Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали контрольного провадження, колегія суддів вважає, що клопотання захисника ОСОБА_9 про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, а апеляційній скарги захисників адвокатів: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 задоволенню не підлягають з таких підстав.
Відповідно до ст. 395 КПК України апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана зокрема на ухвалу суду першої інстанції - протягом семи днів з дня її оголошення.
Ухвала суду в цьому кримінальному провадженні була проголошена 16. 03. 2021.
Статтею 117 КПК України передбачено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою суду.
Як вбачається із клопотання, вказана ухвала в апеляційному порядку адвокатом ОСОБА_9 в належний строк оскаржена не була з поважних причин, оскільки копію оскаржуваної ухвали отримав лише 18. 03. 2021, що свідчить про поважність причин пропуску строку на оскарження ухвали суду в апеляційному порядку.
Оскільки наведені підстави є поважними, з метою дотримання загальних засад кримінального провадження, зокрема доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення, відповідно до вимог ст. 117 КПК України, колегія суддів вважає за можливе поновити адвокату ОСОБА_9 строк на апеляційне оскарження ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11. 03. 2021 щодо продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 та ОСОБА_6
-4-
Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.
Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.
Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Висновок суду першої інстанції про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , колегія суддів вважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні висновки такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з матеріалами та обставинами кримінального провадження.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, які, відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до тяжких та особливо тяжких злочинів, за вчинення яких може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої, і які мають значний ступінь суспільної небезпеки та значний резонанс у суспільстві.
Апеляційний суд також погоджується і з висновком суду першої інстанції про те, що обставини вчинення кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , тяжкість кримінальних правопорушень, а також те, що судове провадження не закінчено, дають достатні підстави вважати, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, можуть ухилятися від явки до суду та виконання процесуальних рішень, а також перешкоджати встановленню істини у справі.
При цьому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку наступним фактам та обставинам: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні злочинів на території Закарпатської області, хоча мають зареєстроване місце проживання у Кіровоградській області, існує реальна необхідність допиту ряду свідків, проведення необхідних процесуальних дій, і те, що інший підозрюваний ОСОБА_13 на даний час переховується від органів досудового розслідування.

-5-

Вищенаведене, на думку колегії суддів свідчить і про обґрунтованість висновку суду першої інстанції про те, що встановлені при застосуванні запобіжних заходів щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ризики переховування їх від органу досудового розслідування та суду, а також незаконного впливу на потерпілих, свідків та інших учасників кримінального провадження, на даний час не зменшилися й не відпали.
З матеріалів контрольного провадження також вбачається, що сторона захисту під час розгляду клопотання не посилалась на наявність даних, які б підтверджували, що передбачені ст. 177 КПК України ризики, встановлені при обранні обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зменшилися або відпали.
На наявність таких даних сторона захисту не посилається і в апеляційних скаргах.
Тому, колегія суддів вважає, що продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необхідним із метою забезпечення дієвості кримінального провадження ( ст. 131 КПК) та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених.
При цьому, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції вірно враховано те, що застосований щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжний захід із урахуванням його тривалості та в співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку й кореспондується з характером суспільного інтересу, у зв`язку з чим, із огляду на сукупність викладених обставин щодо тривалості перебування обвинувачених під вартою, даних про особу обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , у силу характеру інкримінованих їм діянь та одночасної потреби у проведенні судом дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінального правопорушення (допит свідків, дослідження письмових та речових доказів), суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 під вартою, із чим погоджується й колегія суддів, вважаючи, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не будуть достатніми для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам (ст. 177 КПК) та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених та дієвості кримінального провадження (ст. 131 КПК).
Разом із тим, колегія суддів вважає, що, дійшовши висновку про необхідність продовження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 строку тримання під вартою, суд першої інстанції належним чином врахував, що останні обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, які проявлялися у готуванні до вчинення з метою ослаблення держави вибухів, підпалів або інших дій, спрямованих на зруйнування або пошкодження об`єктів, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, за попередньою змовою групою осіб, носінні, зберіганні, придбанні вибухових пристроїв, без передбаченого законом дозволу, вчиненні терористичного акту, тобто вибуху, що заподіяв значної майнової шкоди, з метою провокації міжнародного ускладнення, за попередньою змовою групою осіб, умисному знищенні та пошкодженні чужого майна, вчиненого шляхом вибуху, за попередньою змовою групою осіб, у тому числі й те, що вибух відбувся в населеному місті, з великою кількості людей, що створювало небезпеку життю та здоров`ю невизначеного кола осіб, що свідчить про наявність загрози застосування насильства та підвищеної суспільної небезпечності інкримінованих обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 злочинів, і дійшов до обґрунтованого висновку про неможливість визначення обвинуваченим розміру застави, із чим погоджується і колегія суддів, вважаючи, що факт неможливості визначення обвинуваченим розміру застави підтверджується вищенаведеними обставинами та ґрунтується на вимогах КПК України, зокрема, положеннях ст. ст. 177, 178 та ч. 4 ст. 183 цього Кодексу.

-6-

На підставі наведеного вище, доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений ОСОБА_6 не має на меті переховуватися від суду, ризик його впливу на свідків відсутній, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином у них не має можливості й вчиняти будь-які інші злочини не збирається, а тому відсутні будь-які ризики, з передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів відхиляє як такі, що спростовуються вищенаведеними обставинами й не впливають на висновок суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги захисника у цій частині, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо обвинувачені й не мають на меті ухилятися від суду, впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи вчинити будь-які інші злочини, однак, обставини, за яких вчинені кримінальні правопорушення, їх тяжкість та інші наведені вище обставини, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Із вищенаведених підстав, як такі, що не впливають на висновки суду першої інстанції, колегія суддів відхиляє і доводи апеляційної скарги про характеризуючи дані особи обвинуваченого ОСОБА_6 .
Доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений ОСОБА_6 страждає на тяжкі хронічні захворювання, отримані під час захисту Батьківщини, має постійне місце проживання та інші позитивні дані про його особу, колегія суддів вважає такими, що також не спростовують висновків суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою й не свідчать про неможливість його перебування під вартою. При цьому, колегія суддів бере до уваги і те, що доказів, які б підтверджували факт наявності в обвинуваченого таких захворювань, що виключають тримання його під вартою, в ході апеляційного розгляду не встановлено й таких стороною захисту не надано. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, колегія суддів також вважає обґрунтованими й висновки суду першої інстанції про те, що в копіях медичної документації обвинуваченого ОСОБА_6 не відображено будь-яких відомостей про неможливість його перебування під вартою, а будь-яких інших доказів, у яких б достовірно вказувалось на те, що обвинувачений з огляду на захворювання не може триматися під вартою, не надано.
Доводи захисника ОСОБА_9 про необхідність зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 на особисту поруку були предметом перевірки суду першої інстанції й підстав для їх задоволення не встановлено, при цьому судом першої інстанції вірно констатовано, що взаємовідносини зазначених в заяві осіб з ОСОБА_7 не можуть гарантувати реальний їх вплив на поведінку обвинуваченого, оскільки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 є жителями м. Києва, Київської області, м. Ужгород, Закарпатської області, тоді як обвинувачений ОСОБА_7 до затримання проживав за адресою АДРЕСА_1 , що знаходиться на значній відстані та у свою чергу свідчить про відсутність у останніх достатньої можливості своєчасно і належним чином реагувати на порушення обвинуваченим покладених на нього обов`язків та значно ускладнить їх контроль за повним та своєчасним виконанням процесуальних обов`язків і як наслідок, не виключає існування встановлених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не давало суду підстав для задоволення клопотання захисника ОСОБА_9 щодо зміни запобіжного заходу та заяв ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 про взяття обвинуваченого ОСОБА_7 на поруки.

-7-

На підставі наведеного вище, доводи апеляційних скарг про те, що наявність будь-яких із передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків не підтверджена будь-якими доказами, що продовження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є безпідставним, недоцільним та невиправданим і є втручанням у права та свободи обвинуваченого й не узгоджується із цілями та завданнями кримінального провадження і прямо суперечить практиці Європейського суду з прав людини, - апеляційний суд відхиляє як такі, що також не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду та не впливають на висновок суду першої інстанції.
Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги захисників, доводи яких не знайшли свого підтвердження, задоволенню не підлягають, а ухвала суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни.
Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли істотно вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі сторона захисту не вказувала.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

клопотання захисника адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити. Поновити захиснику адвокату ОСОБА_9 строк на апеляційне оскарження ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11. 03. 2021.
Апеляційні скарги, які подали захисники адвокати: ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 ; ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11. 03. 2021, якою відмовлено в задоволенні заявленого клопотання захисника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 про зміну обвинуваченим запобіжного заходу й продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_6 строком на 60 днів, до 07. 05. 2021,- включно,- без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді :