Справа № 344/9514/21
Провадження № 1-кс/344/3802/21
17 червня2021 року м. Івано-Франківськ
Досудовим розслідуванням встановлено, що начальник філії «Івано-Франківський спеціалізований кар`єр» ДП «Івано-Франківський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_7 та ФОП ОСОБА_8 у складі організованої злочинної групи упродовж 2020 року шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем заволоділи піщано-гравійною сумішшю в кількості 3 300 тон шляхом її продажу за цінами гравію відсіяного (розубоженого) та шляхом безоблікового видобутку 4 792,2 тон піщано-гравійної суміші з метою її подальшої реалізації, чим ДП «Івано-Франківський облавтодор» завдано збитки в загальній сумі 246 518,44 грн.
Крім того встановлено, що начальник філії Івано-Франківський спеціалізований кар`єр ОСОБА_4 достовірно знаючи про те, що гравій відсіяний (розубожений) є продукцією, що утворюється за результатами різного ступеня фракціонування (збагачення) піщано-гравійної суміші, для отримання, якої необхідне спеціальне устаткування, механізми та робоча сила, що фактично відсутні на Кийданецькому родовищі, зловживаючи своїм службовим становищем, підписав та видав накладні, у які за його вказівкою, з відома та згоди ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , були внесені завідомо неправдиві відомості про відпуск гравію (гравію відсіяного, розубоженого) вказаним суб`єктам господарювання за ціною 23,82 грн. з ПДВ за тону, а фактично ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вивозилась з території родовища піщано-гравійна суміш, вартість якої складала 40,20 грн. з ПДВ за тону.
11 червня 2021 ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191,ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України, один з яких відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років,з конфіскацією майна.
Зазначено, що підозрюваному ОСОБА_4 ІПН НОМЕР_1 на праві власності належить квартири загальною площею 72,1 м. 2, що за адресою : АДРЕСА_1 .
З метою забезпечення можливої конфіскації майна підозрюваного ОСОБА_4 та спеціальної конфіскації, зокрема з метою запобігання втрати, зникнення чи пошкодження даного майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, слідчий просить накласти арешт на майно підозрюваного: квартиру загальною площею 72,1 м 2 , що за адресою: АДРЕСА_1 .
У судовому засіданні слідчий клопотання підтримав, додав, що санкцією злочину, у якому підозрюється ОСОБА_4 , передбачено додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, тому арешт такого відповідає меті кримінального провадження. Дані про власність ОСОБА_4 є актуальними, факт набуття таким права власності у 1999 році та відсутність подальшої реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, не свідчить про відсутність такого у власності.
Адвокат ОСОБА_5 просила у задоволені клопотання про арешт майна відмовити через безпідставність, оскільки немає належних доказів про власність ОСОБА_4 , зокрема, зазначеної частки квартири.
ОСОБА_4 просив у клопотанні відмовити, підтримав думку адвоката. Не дав пояснення з приводу наявності права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Вислухавши пояснення сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшла наступного висновку:
11.06.2021 ОСОБА_4 повідомлено зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні раніше повідомлено підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, на підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України.
Під час досудового розслідування встановлено, що протягом 2020 року ОСОБА_4 переслідуючи корисливу мету, з використанням службового становища, спільно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заволоділи піщано-гравійною сумішшю в кількості 3 300 тон, з метою її подальшої реалізації, чим завдали ДП «Івано-Франківський облавтодор» збитків на загальну суму 246 518 (двісті сорок шість тисяч п`ятсот вісімнадцять) гривень 44 копійки.
На запит слідчого від 18 грудня 2020 року №208/55/108/01-2020 Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації надано відповідь від 18 грудня 2020 року №606/01-21 згідно якого повідомляє, що за архівними даними станом на 31 грудня 2012 року право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в рівних частках на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16 березня 1999 року, виданого Госпрозрахунково групою з приватизації державного житлового фонду.
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №237492048 від 17.12.2020 квартира за адресою: АДРЕСА_1 , за вказаними параметрами запиту у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості відсутні.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №235177619 від 02.12.2020 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості щодо майна, яке перебуває у власності ОСОБА_4 .
Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
При цьому, на даному етапі досудового розслідування потреби арешту виправдовують втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Санкція кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України, за якою підозрюється ОСОБА_4 , передбачає покарання у вигляді конфіскації майна.
Слідчий обґрунтовуючи клопотання вказує мету арешту забезпечення конфіскації майна як виду покарання.
Однак слідчим не доведено необхідності накладення арешту із забороною користування майном.
Накладення арешту в частині заборони відчуження та розпоряджання буде достатнім для забезпечення конфіскації майна, тобто не становитиме особистий і надмірний тягар для володільця майна, оскільки як вбачається з матеріалів клопотання таке є його місцем проживання та місцем реєстрації.
Відносно тверджень адвоката ОСОБА_5 щодо відмови у задоволенні клопотання, зокрема, з тих підстав, що не надано актуальних даних про право власності, слідчий суддя зазначає, що відповідно частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними. Повторно їх реєструвати в Державному реєстрі прав не потрібно. Але, у випадку відчуження об`єкта нерухомості, вся інформація про таку реєстрацію повинна бути перенесена (внесена) до Державного реєстру прав, для синхронізації баз даних.
За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя переконання, що клопотання слідчого про накладення арешту на майно підлягає задоволенню з метою конфіскації майна, задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні, оскільки незастосування арешту може призвести до відчуження майна.
Приходячи до такого висновку, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.
Керуючись ст.ст. 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя -
Клопотання задоволити частково.
Накласти арешт на майно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , а саме: квартири, що за адресою: АДРЕСА_1 , що знаходиться у спільній сумісній власності в рівних долях, шляхом заборони відчуження та розпорядження, із залишенням права користування.
В іншій частині клопотання відмовити.
Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за їх клопотанням, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Ухвала підлягає до негайного виконання та може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення (ухвали).

Повний текст ухвали складено 17 червня 2021 року

Слідчий суддя ОСОБА_1