ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/371/21 Справа № 708/319/18 Категорія: ч.2 ст.186,ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 16 березня 2021 року, яким

ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженого в с.Чагорта Целінського району Калмикської області РФ, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, раніше неодноразово судимого, останні рази:

- 10.10.2012р. Чигиринським районним судом Черкаської області за ч.2, ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 4роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України визначено іспитовий строк 3 роки, 04.12.2013р. Чигиринським районним судом скасовано іспитовий строк та направлено в місця позбавлення волі для відбування покарання;

- 28.03.2016р. ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області замінено невідбуту частину покарання на обмеження волі на строк 1рік 8 місяців 6днів; 16.08.2016р. ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області на підставі ст.81 КК України звільнений по УДО з невідбутим строком покарання 11 місяців 22 дні, судимість не знята і не погашена,

визнано винуватим та засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України і призначено йому покарання :

- за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України один рік обмеження волі;

- за ч.2 ст.186 КК України п`ять років позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді п`ять років позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 у виді тримання під вартою залишений в силі до набрання вироком законної сили.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 відраховується з моменту його затримання з 26 листопада 2020 року та зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк його тримання під вартою з 20.01.2020р. по 18.03.2020р. включно.

Вирішена доля речових доказів, відповідно до положень ст. 100 КПК України,

в с т а н о в и л а:

Згідно вироку районного суду ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він маючи не зняту та не погашену судимість, на шлях виправлення не став та знову вчинив нові умисні кримінальні правопорушення проти власності за наступних обставин.

Так, 06.02.2018р. о 17-00год. ОСОБА_7 , повторно, знаходячись в житловій квартирі по АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відкрито, незаконно, умисно, з корисливих мотивів, в присутності власника ОСОБА_9 , заволодів його майном, а саме: телевізором марки «Sharp» з пультом дистанційного керування, вартість яких становить 3000грн., тюнером цифрового телебачення марки «World Vision» з пультом дистанційного керування, вартість яких становить 266,25грн., після чого з викраденим з місця вчинення злочину зник та розпорядився викраденим на власний розсуд, а саме продав вказане майно, чим завдав потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди на суму 3266,25грн.

Крім цього, 10.03.2018р. о 11-30год. ОСОБА_7 , повторно, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, з метою викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, таємно, умисно, з корисливих мотивів, з технічного поверху багатоповерхового житлового будинку за адресою АДРЕСА_3 , намагався викрасти чавунну засувку (задвижку) Ф-80, вартість якої становить 345грн., що перебуває у власності КП «Єдиний розрахунковий центр», але свої злочинні дії не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, так як був виявлений працівниками КП «Єдиний розрахунковий центр» на місці вчинення злочину.

Не погоджуючись з вироком районного суду, захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого просить вирок районного суду в частині призначеного покарання змінити, призначивши більш м`яке покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.186 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

При цьому зазначає, що суд першої інстанції в якості обставин, що обтяжують покарання вказав, що кримінальне правопорушення вчинено стосовно особи похилого віку (по епізоду за ч.2 ст.186 КК України), однак з таким висновком сторона захисту не погоджується, оскільки візуально визначити вік потерпілого ОСОБА_9 , обвинувачений ОСОБА_7 не міг. Крім того, районним судом не взято до уваги тієї обставини, що реальної шкоди злочином потерпілому ОСОБА_9 не було заподіяно, оскільки викрадені речі було повернуто. За вказаних обставин, сторона захисту вважає, що призначене ОСОБА_10 покарання за ч.2 ст.186 КК України є надмірно суровим.

В апеляційній скарзі з доповненням обвинувачений ОСОБА_10 порушує питання про скасування вироку районного суду, а матеріали кримінального провадження просить повернути на новий судовий розгляд в суд першої інстанції. Свої вимоги обґрунтовує тим, що обвинувачення за ч.2 ст.186 КК України не обґрунтоване, оскільки він його не вчиняв. При цьому зазначає про те, що він був запрошений в гості до потерпілого ОСОБА_9 . Будь-яких намірів на заволодіння майном потерпілого в обвинуваченого не було, тому вважає, що в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України. Вважає, що висновки суду першої інстанції побудовані лише на показаннях потерпілого, які він неодноразово змінював, тому необхідно провести ретельне дослідження достовірних доказів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду, міркування прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційних скарг, пояснення обвинуваченого, який підтримав доводи викладені в своїй апеляційній скарзі, перевіривши мотиви наведені в апеляційних скаргах, дослідивши матеріали кримінального провадження колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника адвоката ОСОБА_8 не підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ці вимоги закону місцевим судом виконані в повному обсязі.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.3 ст.15, ч.2 ст. 185 КК України відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наведеними у вироку доказами, які судом першої інстанції досліджені всебічно, повно і об`єктивно.

Дії ОСОБА_10 кваліфіковано вірно за ч.2 с.186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно; за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно.

Враховуючи ту обставину, що в апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисника не оспорюється висновок суду щодо доведеності винуватості та кваліфікації дій ОСОБА_10 за ч.3 ст15, ч.2 ст.185 КК України, який у пред`явленому обвинуваченні свою винуватість визнав в повному обсязі, тому в даному випадку колегія суддів вважає недоцільним проводити детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду лише в межах апеляційних скарг..

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів справи не виявлено.

Як свідчать матеріали кримінального провадження і дані журналу судового засідання, органом досудового розслідування й судом першої інстанції досліджено всі ті обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, а тому доводи обвинуваченого про те, що в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, що докази, які були надані потерпілим є недопустимими, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Немає підстав вважати, що викладені у вироку висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Ці заперечення обвинувачення були детально розглянуті судом першої інстанції та спростовані наведеними у його вироку доказами, а саме показами потерпілого ОСОБА_9 , який пояснив, що це було у 2018 році, до нього додому в АДРЕСА_2 прийшов сусід по будинку ОСОБА_7 , двері були не замкнені, покрутився по квартирі і сказав, що він забирає телевізор із тюнером, при цьому ніяких погроз не було, нічого не пояснював. Забрав телевізор «Sharp» з пультом, тюнер і пішов. Ніяких угод, домовленостей чи обіцянок у нього з обвинуваченим не було. Викрадене майно йому повернули працівники поліції.

Також винуватість ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України підтверджується:

- даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 09.02.2018р., згідно якого потерпілий ОСОБА_9 повідомив про те, що 06.02.2018р. о 17-00год. чоловік на ім`я ОСОБА_11 зайшов до його квартири та забрав у нього побутову техніку;

- даними протоколу огляду предмету від 15.02.2018р. з фототаблицею до нього, згідно якого оглянуто та вилучено речі, що були викрадені у ОСОБА_9 ;

- даними звіту товарознавчої експертизи від 23.02.2018р. №23/02-18-03, згідно якого вказано, що вартість телевізора «Sharp» з пультом керування та тюнера з пультом керування станом на 06.02.2018р. складає 3266,25грн.;

- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.03.2018р., згідно якого потерпілий ОСОБА_9 впізнав чоловіка, зображеного на фото №3 ( ОСОБА_7 ), який заволодів його речами.

Колегія суддів вважає, що при дослідженні доказів, суд першої інстанції дотримався вимог ст.94 КПК України, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності та прийшов до обгрунтованого висновку, що докази в своїй сукупності доводять вину ОСОБА_10 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, тому доводи обвинуваченого про відсутність в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України спростовується вище наведеними доказами, які в своїй сукупності підтверджують вчинення ОСОБА_10 відкрите викрадення майна потерпілого ОСОБА_9 .

Твердження обвинуваченого про те, що кримінальне правопорушення, передбачене ст.186 КК України він не вчиняв, а в гості до потерпілого ОСОБА_9 він прийшов за його запрошенням і шахрайським способом заволодів його майном, спростовуються наведеними доказами, які покладені в основу обвинувачення визнаного судом першої інстанції доведеним. Крім того, доводи обвинуваченого про неодноразову зміну показань потерпілого не спростовують винуватість ОСОБА_10 в інкримінованому злочині, а також суперечать встановленим обставинам кримінального правопорушення. У колегії суддів немає сумнівів у правдивості показань потерпілого ОСОБА_9 , який пояснив, що до нього додому прийшов сусід по будинку ОСОБА_7 , двері були не замкнені, який покрутився по квартирі і сказав, що він забирає телевізор із тюнером. Забрав телевізор «Sharp» з пультом, тюнер і пішов.

Невизнання винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, колегія суддів

розцінює, як спосіб захисту та намагання уникнути кримінальної відповідальності за скоєне.

Колегія суддів, надаючи оцінку кожному з цих доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності, вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про доведення винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України поза розумним сумнівом.

Щодо вимог апеляційної скарги сторони захисту про пом`якшення ОСОБА_10 , колегія суддів вважає їх безпідставними.

При призначенні покарання, місцевий суд дотримався вимог ст.50, 65, 66, 67 КК України та врахував Постанову Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», а саме дані про особу підсудного, його вік, стан здоров`я, поведінку, який вину в інкримінованому злочині за ч.3 ст.15, ч.2 ст.18/5 КК України визнав повністю, за ч.2 ст.186 КК України свою винуватість не визнав, що свідчить про його відношення до скоєного, раніше судимий за кримінальні правопорушення проти власності (судимість не знята і не погашена), вчинив кримінальне правопорушення за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України в стані алкогольного сп`яніння. Крім того, районний суд врахував обставини, що пом`якшують покарання це щире каяття по епізоду за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України та обставини, що обтяжують покарання вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння (по епізоду за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України) і вчинення кримінального правопорушення відносно особи похилого віку (по епізоду за ч.2 ст.186 КК України) та в межах санкцій ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України 1 рік обмеження волі; за ч.2 ст.186 КК України 5 років позбавлення волі, із врахуванням вимог ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень остаточно призначив ОСОБА_10 покарання у виді 5 років з ізоляцією від суспільства, яке є необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, при цьому призначено не в максимальному розмірі, який передбачений санкцією ч.2 ст.186 КК України.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Крім того, колегія суддів враховує роз`яснення, наведене у Рішенні Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004, згідно якого Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи захисника про те, що обвинувачений не міг візуально визначити вік потерпілого ОСОБА_9 і при цьому дії ОСОБА_10 не були спрямовані проти потерпілого, а тому районний суд безпідставно визнав в якості обтяжуючої покарання обставини - вчинення кримінального правопорушення відносно особи похилого віку.

Кримінальний закон чітко вказує на обставини, які обтяжують покарання, а саме ст.67 КК України де крім інших, обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого визнається вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, з урахуванням того, що обвинувачений є сусідом потерпілого, то він знав останнього та обізнаний про його вік.

Доводи сторони захисту про те, що судом першої інстанції не взято до уваги тієї обставини, що реальної шкоди потерпілому ОСОБА_9 не було заподіяно, оскільки викрадені речі йому були повернуті також є необґрунтованими.

Речі, викрадені ОСОБА_10 були повернуті потерпілому лише після звернення останнього із заявою до працівників поліції, які вилучені та повернуті саме працівниками поліції, що вказує про те, що добровільно ОСОБА_10 не збирався повертати майно, яке належить потерпілому ОСОБА_9 .

Згідно ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене, місцевий суд при постановленні вироку в повному обсязі дотримався вимог кримінального процесуального закону та закону про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника ОСОБА_8 колегія суддів не вбачає.

З врахуванням викладеного, керуючись статтями 404, 405, ч.1 п.1 ст. 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати,

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 з доповненням - залишити без задоволення.

Вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 16 березня 2021 року стосовно ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді