Справа № 125/636/20
Провадження №11-кп/801/784/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 липня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

законного представника

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду, матеріали кримінального провадження №0000102 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Барського районного суду Вінницької області від 29 квітня 2021 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого, визнаного винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком 7 років.
Стягнути солідарно з ОСОБА_8 та його законного представника матері ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 500000 (п`ятсот тисяч) гривень завданої злочином моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

19.03.2020, близько 22 год. 30 хв., неповнолітній ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння на узбіччі ґрунтової дороги неподалік с. Ходаки Барського району Вінницької області, під час словесної суперечки з ОСОБА_11 , яка виникла в ході спільного розпивання алкогольних напоїв, діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_11 , шляхом застосування фізичної сили, взяв ОСОБА_11 двома руками за верхній одяг та штовхнув його таким чином, що останній впав на спину та вдарився головою об землю. Після того як ОСОБА_11 піднявся, вони продовжили розпивати алкогольні напої. Через незначний проміжок часу ОСОБА_8 , продовжуючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , штовхнув останнього ногою від чого ОСОБА_11 впав на спину та вдарився головою об землю. ОСОБА_8 сів на живіт ОСОБА_12 та наніс почергово кулаком правої та лівої руки декілька ударів в область голови останнього. Після цього ОСОБА_11 піднявся та вони продовжили розпивати алкогольні напої. В подальшому, через декілька хвилин, ОСОБА_8 , продовжуючи умисел спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , підбіг до нього та, схопивши за ліву руку, кинув ОСОБА_11 , внаслідок чого останній впав на спину та вдарився головою об землю. Після цього ОСОБА_8 сів на живіт ОСОБА_12 та наніс почергово кулаком правої та лівої руки декілька ударів в область голови останнього.
В результаті умисних дій ОСОБА_8 ОСОБА_11 від отриманих травм ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить оскаржуваний вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий вирок, яким дії ОСОБА_8 перекваліфікувати на ч.1 ст.119 КК України та застосувати до нього примусові заходи виховного характеру передати під нагляд матері ОСОБА_9 , мотивуючи свої вимоги тим, що формулювання обвинувачення не відповідає фактичним обставинам події, а дослідженні в судовому засіданні докази не доводять умисний характер дій обвинуваченого щодо заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_13 від яких останній помер.

Спростовуючи твердження ОСОБА_8 , що він захищався від дій ОСОБА_11 , суд зазначає, що ОСОБА_11 фізичних дій до нього не застосував, лише словесно погрожував фізичною розправою. Натомість ОСОБА_8 тричі вчиняв активні фізичні дії стосовно ОСОБА_11 , що виключає перевищення меж необхідної оборони чи необережність у його діях та підтверджує умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 .

ОСОБА_8 не наніс і немав умислу нанесення тілесних ушкоджень, які б спричинили смерть ОСОБА_13 . В його діях відсутні об`єктивна та суб`єктивна ознаки складу кримінального правопорушення злочину, відповідальність за який передбачена ч.2 ст.121 КК України. ОСОБА_8 не міг передбачити смерть ОСОБА_11 при падінні внаслідок неодноразових поштовхів, хоча повинен був і міг передбачити наслідки своїх дій. (Має місце злочинна недбалість). За таких обставин діяння ОСОБА_8 слід кваліфікувати за ч.1 ст.119 КК України як вбивство через необережність.

При оцінці доказів судом першої інстанції не дотримано положень ч.1 ст.94 КПК України.

Висновок суду щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України не ґрунтується на належних та допустимих доказах. Суд належним чином не мотивував свої висновки, не врахувавши показання самого обвинуваченого та відхиляючи доводи сторони захисту щодо відсутності складку кримінального правопорушення в діях ОСОБА_8 .

Заслухавши захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , його законного представника ОСОБА_9 , які підтримали вимоги викладені в апеляційній скарзі та просили їх задовольнити; прокурора та потерпілу ОСОБА_10 , які заперечили проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За правилами ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Вказані вимоги закону, як вважає колегія суддів, судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_8 були дотримані.
Юридична кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.2 ст.121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого за обставин встановлених судом першої інстанції є вірною, його вина у вчиненні інкримінованого йому злочині повністю доведена сукупністю зібраних і ретельно перевірених в судовому засіданні доказів, які узгоджуються між собою та відображають дійсний перебіг досліджуваної події.

Так, доведеність вини ОСОБА_8 за ч.2 ст.121 КК України підтверджуються:
частковим визнанням вини обвинуваченого ОСОБА_8 , який пояснив, що 19.03.2020 приблизно о 19.00 год він, погодившись на пропозицію ОСОБА_14 відпочити на природі, зустрівся з ОСОБА_15 в с. Мигалівці, Барського району, Вінницької області, біля місцевого магазину. Вони скупилися та автомобілем ОСОБА_15 поїхали в с. Ходаки до будинку ОСОБА_14 . Забравши ОСОБА_16 вони поїхали до лісосмуги, що знаходиться перед в`їздом в село Ходаки, з метою відпочинку та вживання спиртних алкогольних напоїв. Прибувши на вказане місце вони розпочали вечеряти та вживати спиртні напої. Пізніше ОСОБА_14 зателефонувала ОСОБА_11 та запросила його до них на відпочинок. ОСОБА_11 погодився. ОСОБА_11 був у нетверезому стані. Далі вони всі разом випивали горілку та спілкувались на різні теми. ОСОБА_11 почав нецензурно лаятися до ОСОБА_8 , погрожував йому фізичною розправою, тримав в руках камінець. ОСОБА_8 двічі відштовхував ОСОБА_11 в груди від чого останній падав на землю. ОСОБА_8 виліз на нього зверху, зажав та тримав його руки, заспокоював словесно. Їх розборонив ОСОБА_15 . Після того ОСОБА_11 не раз падав на землю. В нього був подряпаний ніс. ОСОБА_8 потерпілого не бив. В невдовзі обвинувачений пішов до дому. Визнає вину в частині залишення ОСОБА_11 в полі, адже було необхідно завезти його до дому. В частині обвинувачення вину не визнає, оскільки не завдавав тілесних ушкоджень потерпілому, а захищався;
показами свідка ОСОБА_17 , який пояснив, що 19.03.2020 ввечері до нього зателефонував ОСОБА_8 та запропонував відпочити на природі. Вони скупилися у магазині та автомобілем поїхали до ОСОБА_14 . Всі втрьох приїхали до лісосмуги, дістали продукти харчування та спиртне та почали розпивати. Пізніше ОСОБА_14 зателефонувала ОСОБА_11 та запросила його до них на відпочинок. ОСОБА_11 погодився та прийшов у нетверезому стані. Далі вони всі разом випивали горілку та спілкувались на різні теми. Потім ОСОБА_8 розпочав суперечку із ОСОБА_11 оскільки останній погрожував йому фізичною розправою. Вони почали боротися. ОСОБА_8 схопив руками за верхній одяг ОСОБА_11 , підкосив його ногою та кинув на землю. ОСОБА_8 виліз на потерпілого та сів зверху. ОСОБА_18 підбіг до них та відтягнув ОСОБА_8 руками за одяг. Подав руку ОСОБА_11 та підняв його. З носа ОСОБА_11 йшла кров. ОСОБА_8 знову наскочив на ОСОБА_11 , хотів його бити. ОСОБА_11 впав на землю спиною. ОСОБА_8 сів на нього зверху. ОСОБА_18 знову підбіг до них та відтягнув обвинуваченого. ОСОБА_11 взяв камінець та погрожував ОСОБА_8 . Свідок забрав камінець та зробив зауваження ОСОБА_8 щоб той припинив свої дії. Вони знову почали битися, впали на землю. ОСОБА_8 сів зверху на ОСОБА_11 та наносив удари кулаками рук в обличчя потерпілому. Наніс приблизно 2-3 удари. ОСОБА_18 знову їх розборонив.
показами свідка ОСОБА_14 , яка пояснила що 19.03.2020 ввечері вона з ОСОБА_8 та ОСОБА_15 поїхали на відпочинок до лісосмуги за селом. Там вживали спиртні напої. Пізніше вона зателефонувала куму ОСОБА_11 та запросила його до них на відпочинок. ОСОБА_11 погодився та прийшов у нетверезому стані. Далі вони всі разом вечеряли та пили горілку. Потім ОСОБА_11 почав нецензурно лаятися до ОСОБА_8 , погрожував його розстріляти та закопати. ОСОБА_8 штовхнув ОСОБА_11 . Вони бурикалися. ОСОБА_11 зашпортнувся за мурашник та впав на землю обличчям. ОСОБА_15 підняв ОСОБА_11 його руки були в болоті а на лиці була кров. Далі вони всі разом продовжували відпочивати, випивати горілку. Потім ОСОБА_11 взяв камінець та погрожував ОСОБА_8 . Що було далі свідок не пам`ятає. ОСОБА_11 попросив цигарку та пішов. Фізичну силу ОСОБА_11 до ОСОБА_8 не застосовував. Свідок ОСОБА_14 вказала, що під час слідчого експерименту вона давала більш точні показання, оскільки на той час пам`ятала події краще. На даний, час через значний проміжок часу, гірше пам`ятає події того вечора.
Вина обвинуваченого ОСОБА_8 підтверджується також письмовими доказами, які були досліджені в суді першої інстанції:
протоколом огляду місця події від 20.03.2020 яким зафіксовано місце вчинення злочину, місце виявлення потерпілого ОСОБА_11 , речовину бурого кольору та залишки продуктів харчування (а.с.90-96);
протоколом огляду місця події від 20.03.2020 яким зафіксовано огляд домоволодіння ОСОБА_11 (а.с.97-106);
протоколом огляду місця події від 24.03.2020 яким зафіксовано огляд ОСОБА_11 у реанімаційному відділенні КНП «Барська ЦРЛ» та синець під лівим оком (а.с.107-111);
протоколом від 21.03.2020 огляду мобільного телефону ОСОБА_11 у якому виявлено вихідний дзвінок 19.03.2020 о 21.20 до куми «Юлії» (а.с.112-116);
протоколом огляду одягу ОСОБА_11 на штанах якого виявлено сліди рідини бурого кольору (а.с.117-121);
протоколом від 26.03.202 огляду верхнього одягу ОСОБА_8 (а.с. 135-139);
протоколом проведення слідчого експерименту від 26.03.2020 з свідком ОСОБА_15 під час якого ОСОБА_15 добровільно розповів та показав на місці відомі йому обставини вчиненого злочину, зокрема як ОСОБА_8 розпочав конфлікт з ОСОБА_11 , повалив його на землю перший раз, повалив його землю другий раз, як ОСОБА_8 наносив удари по обличчю ОСОБА_11 , повалив потерпілого на землю третій раз, як ОСОБА_8 знову наносив удари по обличчю ОСОБА_11 (а.с.147-168);
протоколом проведення слідчого експерименту від 12.03.2020 з свідком ОСОБА_14 під час якого ОСОБА_14 добровільно розповіла та показала на місці відомі її обставини вчиненого злочину, зокрема те, що між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 відбулася сутичка під час якої ОСОБА_8 кинув ОСОБА_11 на землю та сидів на ньому зверху, як відбулася друга сутичка між ними в результат якої ОСОБА_8 знову сидів на ОСОБА_11 , як ОСОБА_8 повалив ОСОБА_11 на землю третій раз, що на губах ОСОБА_11 була кров (а.с.169-183);
протоколом проведення слідчого експерименту від 27.04.2020 з підозрюваним ОСОБА_8 за участю його захисника та законного представника, під час якого ОСОБА_8 добровільно розповів та показав на місці відомі йому обставини вчиненого злочину, зокрема як саме він штовхнув ОСОБА_11 , як утримував руки ОСОБА_11 сидячи на ньому зверху, як саме наніс ОСОБА_11 удар рукою по обличчю (а.с.207-220);
висновком судово-медичного експерта № 13 від 10.04.2020, згідно якого при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_11 виявлено закриту черепно-мозкову травму у вигляді синців на спинці носа, навколо лівого ока, крововиливу в ділянці м`яких тканин потилиці та під оболонки і речовину правої півкулі головного мозку. Вказані ушкодження виникли від дії твердих тупих предметів, можливо і 19.03.2020. Смерть ОСОБА_11 настала від закритої черепно-мозкової травми, крововиливу під оболонки та речовину правої півкулі головного мозку, що призвело до гострого розладу життєво важливих функцій організму внаслідок набряку та набухання головного мозку, з послідуючим зміщенням його та вклиненням мигдаликів мозочка у великий потиличний отвір. Закрита черепно-мозкова травма, крововилив під оболонки та речовину правої півкулі головного мозку, від якої настала смерть ОСОБА_11 за ознакою небезпеки для життя, як така, що викликала загрозливе для життя явище набряк набухання головного мозку, належить до тяжких тілесних ушкоджень і стоїть в причинному зв`язку зі смертю. По характеру та локалізації тілесних ушкоджень ОСОБА_11 було спричинено не менше трьох дій тупим твердим предметом (а.с.132-134);
висновком експерта №42/13т від 22.04.2020 згідно якого при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_11 виявлено закриту черепно-мозкову травму у вигляді синців на спинці носа, навколо лівого ока, крововиливу в ділянці м`яких тканин потилиці та під оболонки і речовину правої півкулі головного мозку. Закрита черепно-мозкова травма від якої настала смерть ОСОБА_11 , а саме крововиливи під оболонки та речовину правої півкулі головного мозку, виникла від дії твердого тупого предмета (предметів), не виключно і при падінні на спину і співударі центральною та лівою частинами потиличної ділянки голови, після нанесення йому ударів, можливо і за умов відображених в протоколах слідчих експериментів від 22.03.2020 та від 26.02.2020. Вищевказана закрита черепно-мозкова травма, від дії якої настала смерть ОСОБА_11 за ознакою небезпеки для життя як така, що викликала загрозливе для життя явище-набряк-набухання головного мозку, належить до тяжких тілесних ушкоджень і стоїть в причинному зв`язку зі смертю (а.с.193-196);
висновком судово-медичного експерта № 33 від 26.03.2020, згідно якого у ОСОБА_8 виявлено садна на обличчі справа, по внутрішній поверхні правого променево-зап`ясткового суглобу, по передній поверхні правої гомілки в нижній третині, винець в ділянці голівки 3-ї п`ясткової кістки правої кисті, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я (а.с.146).
Об`єктом злочину є здоров`я особи.
Обов`язковою ознакою цього злочину є потерпілий.
Об`єктивну сторону злочину утворюють діяння (дія або бездіяльність); наслідки у вигляді тяжкого тілесного ушкодження; причиновий зв`язок між зазначеними діями і наслідками.
Тілесне ушкодження це протиправне і винне порушення анатомічної цілості тканин, органів потерпілого та їх функцій, що виникає як наслідок дії одного чи кількох зовнішніх ушкоджуючих факторів.
Відповідно до ст.121 КК України тяжким тілесним ушкодженням є тілесне ушкодження: небезпечне для життя в момент заподіяння чи таке, що спричинило втрату будь-якого органа або його функцій, інший розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину.
Небезпечними для життя є ушкодження, які в момент заподіяння чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і які без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю.
Суб`єктивна сторона злочину характеризується умислом діяння і наслідків.
Кваліфікованим видом умисного тяжкого тілесного ушкодження є спричинення смерті потерпілого.
Як вбачається з матеріалів провадження та досліджених судом першої інстанції доказів ОСОБА_8 тричі вчиняв активні фізичні дії стосовно ОСОБА_11 , що виключає перевищення меж необхідної оборони (на що наголошував в своїй апеляційній скарзі адвокат) чи необережність у його діях та підтверджує умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 . У судовому засіданні доведено наявність давніх неприязних відносин між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 . Показання ОСОБА_8 є неповними, не узгоджуються з показами свідків, та суперечить дослідженим в суді першої інстанції доказам.
Твердження ОСОБА_8 на обґрунтування своєї непричетності до вчинення злочину, спростовуються висновками судово-медичної експертизи, згідно яких у ОСОБА_11 виявлено закриту черепно-мозкову травму у вигляді синців на спинці носа, навколо лівого ока, крововиливу в ділянці м`яких тканин потилиці та під оболонки і речовину правої півкулі головного мозку, від якої настала його смерть; показаннями свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_14 , які узгоджуються між собою; та іншими доказами, дослідженими судом першої інстанції з якими погоджується і колегія суддів.
Вищевказані докази спростовують доводи сторони захисту щодо відсутності в діях ОСОБА_8 об`єктивної та суб`єктивної ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи сторони захисту про перекваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 з ч.2 ст.121 КК України на ч.1 ст.119 КК України, оскільки вищевказані докази підтверджують вину останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.
Таким чином, будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягнули за собою скасування чи зміну вироку колегія суддів не вбачає та вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання законним та справедливим.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Барського районного суду Вінницької області від 29 квітня 2021 року щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст.121 КК України залишити без змін.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4