Справа №752/3819/20. Провадження №11-кп/824/2736/2021. Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 286 КК України. Суддя-доповідач у апеляційній інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
Іменем України

2 серпня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 , який діє у захист прав та інтересів обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 23 березня 2021 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_8
представника потерпілих адвоката ОСОБА_9
за участю сторони захисту адвоката ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

у с т а н о в и л а:

Цим вироком у кримінальному провадженні під № 0000843, внесеному до ЄРДР 25.07.2019 року, ухваленим щодо обвинуваченого:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився у смт. Згурівка, Згурівського району Київської області, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, працюючого неофіційно водієм, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді арешту строком на 3 (три) місяці з позбавленням права керування транспортним засобом на 2 (два) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту затримання.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду у розмірі 15853 (п`ятнадцять тисяч вісімсот п`ятдесят три) грн. та моральну шкоду у розмірі 50000 (п`ятдесяти тисяч) грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 матеріальну шкоду у розмірі 6351 (шість тисяч триста п`ятдесят одну) грн. та моральну шкоду у розмірі 30000 (тридцяти тисяч) грн.

Також вирішені питання про долю речових доказів та процесуальних витрат у даному кримінальному провадженні.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Цим вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Як визнав установленим у вироку суд першої інстанції, кримінальне

правопорушення вчинене за таких обставин.

24.07.2019 року, приблизно о 17 год. 33 хв., обвинувачений ОСОБА_7 , керуючи автомобілем Skoda Fabia д.н.з. НОМЕР_1 , в салоні якого на задньому пасажирському сидінні перебували пасажири ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , рухався по проїзній частині вул. М. Максимовича зі сторони вул. Амурської, у напрямку вул. Колоса у м. Києві та наближався до регульованого перехрестя з пров. Охтирським в м. Києві.

У цей час проїзну частину перехрестя вул. М. Максимовича зі сторони вул. Амурської з поворотом на ліво на пров. Охтирський на дозволяючий зелений сигнал світлофора перетинав автомобіль Nissan Teana, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_12 .

Під час руху ОСОБА_7 допустив порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 «б», 8.7.3 «е», 8.10 Правил дорожнього руху України, які виразились в тому, що він, керуючи технічно справним автомобілем Skoda Fabia та рухаючись по вищезазначеній ділянці проїзної частини, при наближенні до регульованого перехрестя на червоний сигнал світлофора, який забороняє рух, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не зупинився на забороняючий червоний сигнал світлофору перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією), продовжив свій рух, внаслідок чого на регульованому перехресті вул. М. Максимовича та пров. Охтирського у м. Києві здійснив зіткнення з автомобілем марки Nissan Teana, який виконував проїзд вказаного перехрестя на зелений сигнал світлофора.

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля Skoda Fabia ОСОБА_11 та ОСОБА_10 отримали середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із ухваленим місцевим судом вироком, адвокат ОСОБА_6 , який діє у захист прав та інтересів обвинуваченого ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить: викликати в судове засідання для повторного допиту старшого судового експерта відділу автотехнічних досліджень лабораторії автотехнічних досліджень та криміналістичного дослідження транспортних засобів Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України ОСОБА_13 , адреса: 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15 (тел. НОМЕР_3 ), який проводив комплексну транспортно-трасологічну та автотехнічну експертизу (висновок експерта №12-1/2359 від 09.12.2019 р.); скасувати вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 23 березня 2021 року у справі №752/3819/20 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ч. 1 ст. 286 КК України та звільнити від відбування покарання.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги апелянт посилається на те, що місцевим судом проведено судовий розгляд упереджено, необ`єктивно і невсебічно, надавши перевагу стороні обвинувачення; взято до уваги неналежні докази; істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону; неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, в результаті чого постановлено рішення, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість. Крім наведеного, вважає, що судом було порушено загальні засади кримінального провадження, визначені ст. 9, 21, 22 КПК України, а також право обвинуваченого на справедливий суд, передбачене положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Стверджує, що суд першої інстанції безпідставно залишив поза увагою свідчення обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що останній виїхав на перехрестя на зелений сигнал світлофору та показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , якими не підтверджено виїзд на перехрестя автомобіля «Skoda Fabia» під керуванням водія ОСОБА_7 на червоне світло світлофору.

На думку захисника, причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди є невідповідність дій водія автомобіля «Nissan Teana» ОСОБА_14 вимогам п. 10.1, 16.6 Правил дорожнього руху, який не подивився праворуч та перед початком руху, не переконавшись у безпеці, продовжив рух.

Також зазначає, що в основу вироку покладено суперечливі показання свідків та неналежні докази, що суперечать один одному. Зокрема, показання ОСОБА_15 є суб`єктивною думкою свідка та не підтверджені будь-якими доказами, висновком експерта та даними технічної документації світлофорного об`єкту, а тому його показання є неналежним доказом. Окрім цього, показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_15 щодо режиму роботи світлофорів містять протиріччя між даними технічних паспортів світлофорного об`єкту та показаннями судового експерта ОСОБА_13 . До того ж апелянт вважає, що стороною обвинувачення не доведено того, що водій автомобіля «Nissan Teana» під керуванням ОСОБА_14 здійснив проїзд перехрестя на зелене світло світлофора, а обвинувачений ОСОБА_7 на забороняючий сигнал світлофора.

Разом з тим вказує, що слідчий експеримент проведено без участі обвинуваченого ОСОБА_7 , якого не повідомили про зазначену слідчу дію. Водночас дані, отримані під час слідчого експерименту, спотворюють фактичні обставини події, зокрема, встановлені місця розташування автомобілів під час зіткнення не відповідають схемі пригоди складеної та долученої до протоколу огляду місця ДТП від 24.07.2019 року.

При цьому зауважує, що відповідно до показань свідка ОСОБА_15 протокол спочатку склали на водія автомобіля «Nissan Teana» ОСОБА_14 .

Підкреслює, що відеозапис з камери візуального спостереження є також неналежним доказом, оскільки дані, що містяться на ньому, відрізняються від матеріалів справи стосовно часу вчинення ДТП.

Також наголошує на тому, що приймаючи рішення про задоволення цивільних позовів, місцевий суд не врахував те, що цивільно-правова відповідальність обвинуваченого ОСОБА_7 застрахована в страховій компанії «АРКС ЛАЙФ», а отже, безпідставно не залучено страхову компанію в якості цивільного відповідача у даному кримінальному провадженні. Крім того, встановлений судом розмір відшкодування моральної шкоди є значно завищеним, оскільки потерпілі не навели відповідних розрахунків сум завданої шкоди та не надали доказів завдання їм моральної шкоди внаслідок неправомірних дій обвинуваченого ОСОБА_7 . Разом з цим понесені витрати на лікування та реабілітацію потерпілими не підтверджені документально.

У підсумку додає, що місцевий суд при призначенні покарання порушив вимоги ст. 50, 65 КК України, а також залишив поза увагою молодий вік ОСОБА_7 , який раніше не судимий, характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, працює неофіційно.

Позиції учасників судового провадження

Заслухавши суддю-доповідача щодо змісту оскарженого вироку, доводів, викладених у зміненій апеляційній скарзі захисника; вислухавши доводи захисника, який в судовому засіданні змінив апеляційну скаргу та просив пом`якшити призначене обвинуваченому покарання; обвинуваченого, який підтримав змінену апеляційну скаргу захисника; прокурора, який заперечував відносно задоволення зміненої апеляційної скарги, представника потерпілих, який підтримав думку прокурора; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, вивчивши та перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши й обміркувавши доводи апелянта, колегія суддів апеляційної інстанції уважає змінену апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Мотиви Суду

Відповідно до положень ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України, сторонами у апеляційному порядку у поданій зміненій апеляційній скарзі не оскаржується. Підстав для виходу за межі апеляційної скарги в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України колегія суддів не вбачає. У зв`язку із цим вирок у наведеній вище частині колегією суддів не перевірявся

Що стосується доводів зміненої апеляційної скарги захисника щодо пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання за оскаржуваним вироком суду, колегія суддів з ними погоджується частково, з наступних підстав.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини якщо йдеться про позбавлення свободи, надзвичайно важливим є забезпечення загального принципу юридичної визначеності; вимога "якості приписів права" в розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що якщо національний закон дозволяє можливість позбавлення свободи, такий закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у застосуванні, щоб виключити будь-який ризик свавілля (§ 19 рішення у справі "Новік проти України").

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

За змістом ч. ч. 1, 2, 3 ст. 65 КК України покарання призначається судом у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини КК України враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

Як вбачається з ОСОБА_7 одимира Валерійовича винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначив йому покарання у виді арешту строком на 3 (три) місяці з позбавленням права керування транспортним засобом на 2 (два) роки.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, кримінальне правопорушення обвинуваченим було вчинено 05.03.2019 року. На той час ст. 286 КК України діяла в редакції закону № 586-VI від 24.09.2008 року, відповідно до якої санкція ч. 1 ст. 286 КК України передбачала покарання у виді штрафу у розмірі від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень" № 2617-VIII від 03.12.2019, який набрав чинності 01.07.2020 року, було змінено санкцію ст. 286 КК України, а саме санкція ч. 1 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді штрафу у розмірі від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально - правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Таким чином, із урахуванням положень ст. ст. 4, 5 КК України до обвинуваченого повинні застосовуватись положення ч. 1 ст. 286 КК України (в редакції із змінами, внесеними згідно із Законом № 586-VI від 24.09.2008), оскільки законом від 03.12.2019 року, який набрав чинності 01.07.2020 року, погіршувалось становище обвинуваченого, а тому цей закон не має зворотної сили і не поширюється на обвинуваченого.

Як вбачається із оскаржуваного вироку, суд першої і ОСОБА_7 призначенні Богдану В.В. покарання врахував: характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відноситься до злочинів невеликої тяжкості, особу обвинуваченого, який не офіційно працює, характеризується позитивно, не перебуває на обліку лікаря-психіатра чи лікаря-нарколога, його молодий вік, раніше не судимий. Суд встановив відсутність обставин, що пом`якшують покарання засудженого чи його обтяжують.

Згідно з роз`ясненнями наданими в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7 звернуто увагу судів на те, що висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Ураховуючи конкретні обставини цієї справи, та те, що кримінальне правопо ОСОБА_7 ке засуджено Богдана В.В., є злочином невеликої тяжкості (в редакції, яка діяла на момент вчинення кримінального правопорушення), обставини вчинення кримінального правопорушення, беручи до уваги дані про особу засудженого, який раніше не судимий, визнав свою вину в судовому засіданні апеляційної інстанції за ч. 1 ст. 286 КК України, характеризується позитивно, а також позицію обвинуваченого в суді апеляційної інстанції, апеляційний суд дійшов ОСОБА_7 о призначене Богдану В.В. покарання необхідно пом`якшити в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України (в ред. Закону України № 586-VI від 24.09.2008 р.) до покарання у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятиста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.

Одночасно колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами однак, строком на один рік. Колегія суддів вважає, що п ОСОБА_7 винуваченому Богдану В.В. покарання не в повній мірі відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, оскільки обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, відшкодував шкоду потерпілим, в судовому засіданні апеляційної інстанції визнав свою вину, неофіційно працює водієм та це єдине його джерело доходів, є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження нових злочинів і домірне скоєному, а доводи зміненої апеляційної скарги про відсутність підстав для призначення додаткового покарання такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Враховуючи викладене, вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 23 ОСОБА_7 а Володимира Валерійовича за ч. 1 ст. 286 КК України в частині призначеного покарання під ОСОБА_7 а покарання Богдану В.В. за ч. 1 ст. 286 КК України пом`якшенню до покарання у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятиста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в твердій грошовій сумі становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік. Саме вказаний розмір покарання, на думку колегії суддів, буде відповідати тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та досягненню мети покарання, передбаченої ч. 2 ст. 50 КК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 2, ч. 1 ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Змінену ап ОСОБА_6 ашка Дмитра Миколайовича, який діє у захист прав та і ОСОБА_7 а Володимира Валерійовича, задовольнити частково.

Вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 23 березня 2021 року, ухвалений у кримінальному провадженні під №0000843, внесеному 25.07.2019 року до Єдиного реєстру досудових р ОСОБА_7 Володимира Валерійовича за ч. 1 ст. 286 КК України, з м і н и т и в частині призначеного покарання.

В решті вирок місцевого суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

С У Д Д І:

В. В. Д з ю б і н ОСОБА_17 В. Р. Ш р о л ь