Номер провадження: 11-кп/813/1562/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
про відмову у відкритті апеляційного провадження

08.06.2021 року м. Одеса

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Одеського апеляційного суду ОСОБА_2 , перевіривши на відповідність вимогам ст.ст.392, 394, 396 КПК України апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 14.04.2021 року у кримінальному провадженні №0000425 від 15.03.2021 року, -

встановив:

Вироком Київського районного суду м. Одеси від 14.04.2021 року затверджено угоду, укладену 26.03.2021 року у кримінальному провадженні №0000425 від 15.03.2021 року, між прокурором Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_5 про визнання винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України та визнано ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК Україниі призначено йому узгоджене сторонами покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 був звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки, з покладанням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання.

На даний вирок заступник керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, а також на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати оскаржений вирок стосовно ОСОБА_5 та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заступник керівника Одеської обласної прокуратури зазначає, що судом першої інстанції не було дотримано вимог ч.1 ст.75, ст. 45 КК України, оскільки ОСОБА_5 не призначена реальна міра покарання, відповідно до санкції ч.1 ст. 369 КК України за вчинення корупційного злочину, тобто неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.
Також прокурор вказує, що істотне порушення вимог кримінального процесуального закону полягає у безпідставному та незаконному прийнятті рішення про затвердження угоди, оскільки на думку апелянта, суд першої інстанції мав би перевірити угоду про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим на її відповідність вимогам Кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність та відмовити в затвердженні угоди відповідно до положень п.1 ч.7 ст.474 КПК України, з підстав невідповідності узгодженого сторонами покарання вимогам ст.45, ч.1 ст.75 КК України.
Посилаючись на положення п.2 ч.4 ст. 394 КПК України, у відповідності до яких вирок суду першої інстанції на підставі угоди про визнання винуватості може бути оскаржений в апеляційному порядку прокурором виключно: з підстав призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексуугода не може бути укладена; прокурор посилається на необхідність застосування в даному кримінальному провадженні загальних засад кримінального провадження з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, оскільки у даному випадку положення цього Кодексуне регулюють або неоднозначно регулюють вказане питання.

Перевіривши матеріали кримінального провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 та доводи викладені в апеляційній скарзі заступника керівника Одеської обласної прокуратури, суддя-доповідач дійшов висновку, що у відкритті провадження за апеляційною скаргою слід відмовити, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 26.03.2021 року, у кримінальному провадженні №0000425 від 15.03.2021 року, між прокурором Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_5 , в присутності захисника останнього адвоката ОСОБА_6 , укладено угоду про визнання винуватості, відповідно до якої прокурор та обвинувачений ОСОБА_5 дійшли згоди щодо всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.369 КК України, який повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину і погодився з юридичною оцінкою його дій (а.п. 14-18).

Згідно вказаної угоди про визнання винуватості сторони погодились на призначення ОСОБА_5 узгодженого покарання за ч.1 ст.369 КК Україниу виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки та звільнення останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком 2 (два) роки, з покладанням на ОСОБА_5 обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання.

При цьому, зі змісту вищезазначеної угоди вбачається, що обвинуваченому ОСОБА_5 роз`яснено зміст положень ч.4 ст. 474 КПК України(далі КПК) та наслідки укладення цієї угоди і останній своїм підписом підтвердив, що він цілком розуміє наслідки укладення угоди (а.п. 14-18).

Відповідно до положень ч.2 ст. 473 КПК, наслідком укладення та затвердження угоди про визнання винуватості для прокурора, підозрюваного чи обвинуваченого є обмеження їх права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 цього Кодексу, а для підозрюваного чи обвинуваченого - також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 цього Кодексу.
Згідно з положеннями ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства - є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, крім випадків, установлених законом.

Статтею 398 КПК передбачено, що отримавши апеляційну скаргу на вирок чи ухвалу суду першої інстанції, суддя-доповідач протягом трьох днів перевіряє її на відповідність вимогам статті 396цього Кодексу і за відсутності перешкод постановляє ухвалу про відкриття апеляційного провадження.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.392 КПК в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: вироки, крім випадків, передбачених ст.394 КПК.
Положеннями ч.4 ст.394 КПК встановлено, що вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:
- обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без згоди обвинуваченого на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди.

- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Отже, положення ч.4 ст.394 КПК встановлюють різний обсяг права на оскарження вироку суду першої інстанції на підставі угоди про визнання винуватості, в залежності від суб`єкта оскарження, а зазначений перелік меж і підстав, з яких вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржено, є вичерпним.

За наведених обставин, посилання прокурора у поданій апеляційній скарзі на порушення судом п.1 ч.7 ст.474 КПК, як на підставу для оскарження вказаного вироку суду, не ґрунтується на вимогах закону, а його доводи про те, що у даному випадку слід застосовувати загальні засади кримінального провадження, так як положення п.2 ч.4 ст.394 цього Кодексу неоднозначно регулюють питання кримінального провадження щодо можливості прокурора оскаржити в апеляційному порядку вирок суду першої інстанції на підставі угоди про визнання винуватості, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки положення цієї норми кримінального процесуального закону регулюють дане питання та містять виключний перелік підстав, за наявності яких вирок суду про визнання винуватості може бути оскаржений прокурором.

Така позиція апеляційного суду узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №523/13129/17, відповідно до якого імперативна вказівка у ст. 394 КПК щодо виключного визначення підстав для оскарження відповідного судового рішення узгоджується і з положеннями ч. 2 ст. 473 КПК.
Верховний Суд також зазначив, що наслідком укладення та затвердження угоди про визнання винуватості для прокурора, підозрюваного чи обвинуваченого є обмеження їхнього права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 цього Кодексу, а для підозрюваного чи обвинуваченого - також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами 1 та 4 п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК.
Таким чином законодавець створює процесуальні запобіжники від можливої недобросовісності та зловживання процесуальними правами учасників судового розгляду, які з метою скасування вироку суду першої інстанції на підставі угоди про визнання винуватості можуть в апеляційній скарзі відмовитися від визнання обставин, які визнавалися ними під час судового провадження на підставі угоди.
Крім того, приймаючи рішення про відмову у відкритті кримінального провадження за апеляційною скаргою, суддя-доповідач враховує правову позицію Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справу №395/773/18 (провадження №51-1829км20).

У вказаному рішенні Верховний Суд зробив висновок про те, що повноваження прокурора при оскарженні вироку суду першої інстанції на підставі угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим обмежені приписами п.3 ч.3 ст.394 КПК, згідно з якими такі вироки можуть бути оскаржені прокурором лише у зв`язку з порушеннями вимог ч. 3 ст. 469 КПК під час укладення угоди, і не підлягають розширенню, в тому числі через затвердження судом угоди, умови якої не відповідають нормам кримінального та процесуального закону.

У відповідності з вимогами ч.4 ст. 399 КПК, суддя-доповідач відмовляє у відкрити провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або якщо судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.
Враховуючи, що апеляційна скарга заступника керівника Одеської обласної прокуратури подана на судове рішення з підстав, які не передбачені п.2 ч.4 ст.394 КПК, у відкритті провадження за вказаною апеляційною скаргою, відповідно до положень ч.4 ст.399 КПК, слід відмовити.
На підставі викладеного та керуючись ст.392, ч.4 ст.394, ч.4 ст.399 КПК України, суддя-доповідач, -
постановив:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 14.04.2021 року у кримінальному провадженні №0000425 від 15.03.2021 рокустосовно ОСОБА_5 , засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.369 КК України.

Копію ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження та долучені до неї матеріали невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали.

Суддя
Одеського апеляційного суду ОСОБА_2