Справа № 555/567/14-к Провадження № 11-кп/802/52/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.286, ч.1 ст.135, ч.1 ст.383, ч.4 ст.27 ч.1 ст.384 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,
представника потерпілої ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_11 , потерпілої ОСОБА_9 , представника потерпілої ОСОБА_10 на вирок Кузнецовського міського суду Рівненської області від 03 лютого 2020 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Вказаним вироком ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Сварині Володимирецького району Рівненської області, мешканця АДРЕСА_1 , з вищою освітою, одруженого, непрацюючого, раніше не судимого,
засуджено за:

-ч.2 ст.286 КК України із призначенням покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі із позбавленням права керування транспортними засобами на строк два роки;
-ч.1 ст.135 КК України із призначенням покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі;
-ч.1 ст.383 КК України із призначенням покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим, ОСОБА_7 призначене остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі із позбавленням права керування транспортними засобами на строк два роки.
ОСОБА_7 виправданий у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.27 ч.1 ст.384 КК України, у зв`язку з недоведеністю, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому він обвинувачується.
Цивільний позов ОСОБА_13 задоволений частково, стягнуті на користь ОСОБА_13 із ОСОБА_7 120000 (сто двадцять тисяч) гривень моральної шкоди.
Цивільний позов ОСОБА_9 задоволений частково, стягнуті на користь ОСОБА_9 із ОСОБА_7 на утримання ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1/4 частину заробітку (доходу) ОСОБА_7 щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом 04.12.2014 до досягнення ОСОБА_14 вісімнадцяти років та 120000 (сто двадцять тисяч) гривень моральної шкоди.
Скасований захід забезпечення кримінального провадження, вжитий ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 18.11.2013 про накладення арешту на автомобіль «Шкода Фабіа Класік» (державний номер НОМЕР_1 ), що належить ОСОБА_7 і зберігається на автомайданчику ДП «Рівне-Інформ-Ресурси» (Рівненська область, м.Сарни, вул.Технічна, 2).
Стягнуті із ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення судових експертиз в розімірі 5840 (п`ять тисяч вісімсот сорок) гривень 40 коп.
В порядку ст.100 КПК України вироком вирішена доля речових доказів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винним за те, що приблизно між 22 год. 10 хв. і 22 год. 30 хв. 16 травня 2013 року він, керуючи технічно справним автомобілем, марки «Шкода Фабіа Класік» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), рухаючись із увімкненим ближнім світлом фар на вул. Гагаріна у м. Сарни в напрямку м. Рівне, поблизу буд. 144, на вул. Гагаріна, у м. Сарни, проявив неуважність до дорожньої обстановки, маючи об`єктивну можливість виявити небезпеку для руху у вигляді пішохода ОСОБА_15 , який рухався проїзною частиною, не вжив заходів для своєчасного зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустив наїзд на потерпілого ОСОБА_15 , хоча мав технічну можливість уникнути наїзду при русі з допустимою швидкістю руху. В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_15 отримав тілесні ушкодження у виді: важкої черепно-мозкової травми у вигляді перелому кісток склепіння і основи черепа зліва, просторої правобічної субдуральної гематоми (крововилив під тверду мозкову оболонку), крововиливів в речовину головного мозку та під його м`яку оболонку, що, відповідно до висновку експерта № 240 від 01.07.2013, за ознакою небезпеки для життя в момент отримання відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, та рани і садна у лівій лобно-скронево-тім`яній ділянці, садна у правій тім`яно-скроневій ділянці; просторі ділянки осаднення по передній поверхні живота та на лівій боковій поверхні грудей; садна в ділянці лівого надпліччя, по зовнішній поверхні верхньої третини лівого плеча та по задньо-зовнішній поверхні лівого ліктя; садно у тазовій ділянці зліва; просторий синець по зовнішній поверхні лівого стегна; садна обох колін, лівої гомілки та лівого гомілково-ступеневого суглобу, що, відповідно до вищезазначеного висновку експерта, відносяться до легких тілесних ушкоджень, внаслідок яких ІНФОРМАЦІЯ_3 помер в Рівненській центральній міській лікарні.
У прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали, стало порушення ОСОБА_7 пунктів 1.5, 2.3 (б), 12.3, 2.9, 2.10 Правил дорожнього руху.
Він же, будучи начальником Сарненського РВ УМВС України в Рівненській області, приблизно між 22 год. 10 хв. і 22 год. 30 хв. 16 травня 2013 року після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, а саме наїзду на вул. Гагаріна, у м. Сарни, на пішохода ОСОБА_15 , який отримав тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, усвідомлюючи, що здійснив наїзд на людину та поставив своїм діянням ОСОБА_15 у небезпечний для життя стан так, що останній був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження через отримані в результаті ДТП тілесні ушкодження, нехтуючи моральними нормами, що зобов`язують надати допомогу людині, яка перебуває у небезпечному для життя стані, нехтуючи правовими нормами, зокрема, маючи, згідно зі ст.10 Закону України «Про міліцію», обов`язок незалежно від посади, яку займає працівник міліції, місцезнаходження і часу, надати у межах наявної можливостей особі, яка перебуває у безпорадному чи небезпечному для життя здоров`я стані, домедичну допомогу та іншу допомогу, а також вжити передбачених Законом України «Про екстрену медичну допомогу» заходів для забезпечення надання особі екстреної медичної допомоги, згідно з п.2.10 Правил дорожнього руху, маючи обов`язок вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілому, викликати карету швидкої медичної допомоги, а якщо це неможливо, звернутися за допомогою до присутніх і відправити потерпілого до лікувального закладу, тобто маючи зобов`язання піклуватись про ОСОБА_15 і змогу надати йому допомогу, першу медичну допомогу останньому не надав, завідомо залишивши його без допомоги, і з місця пригоди на керованому ним транспортному засобі зник.
Крім того, з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинені 16.05.2013 злочини, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого, та завідоме залишення без допомоги особи, яка перебувала в небезпечному для життя стані, ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи, що повідомляє відомості, які не відповідають дійсності, надіслав на ім`я прокурора Рівненської області за адресою: м. Рівне, вул. 16 Липня, 52, завідомо неправдиву письмову заяву про вчинення злочину: викрадення 16.05.2013 його автомобіля, марки «Шкода Фабіа Класік» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), яку власноручно підписав та датував 20 травня 2013 року. 01.06.2013 на підставі вищезазначеної заяви ОСОБА_7 про вчинене кримінальне правопорушення в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000027 прокуратурою Сарненського району зареєстровані відомості про кримінальне провадження за фактом викрадення 16.05.2013 у ОСОБА_7 автомобіля, марки «SKODA FAB1A CLASSIC» реєстраційний номер НОМЕР_2 , за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.289 КК України.
Органом досудового розслідування ОСОБА_7 також обвинувачується у тому, що з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинені ним 16.05.2013 злочини, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого, та завідоме залишення без допомоги особи, яка перебувала небезпечному для життя стані, 18.06.2013 близько 21 години за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом умовляння, схилив ОСОБА_16 до дачі співробітникам органу досудового розслідування завідомо неправдивих показань, а саме: що останній бачив, як 16.05.2013 біля будинку АДРЕСА_3 , невідома особа викрадає автомобіль ОСОБА_7 , марки «Шкода Фабіа Класік», хоча в дійсності ОСОБА_16 цього не бачив.
В поданій апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 вважає вирок місцевого суду таким, що підлягає скасуванню з мотивів невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вказує на те, що вчинений ОСОБА_7 злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України, спричинив смерть потерпілого, якого обвинувачений завідомо залишив після вчинення ДТП без допомоги. Після смерті потерпілого у потерпілої ОСОБА_13 на утриманні залишилася неповнолітня донька, і потерпіла наполягала на призначенні обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі. З огляду на наведене, просить вирок суду скасувати в частині призначеного ОСОБА_7 основного покарання. Ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі із позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки. В решті вирок залишити без змін.
Захисник оскаржує вирок суду, у зв`язку з істотним порушенням вимог матеріального і процесуального права, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вказує на те, що мотивувальна частина судового рішення не містить формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, зокрема, у вироку вказаний інший час вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, аніж в обвинувальному акті. Зазначає, що судом першої інстанції не встановлений причинно-наслідковий зв`язок вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, у якому обвинувачується її підзахисний. Зокрема, не вказано, чи порушив обвинувачений Правила дорожнього руху, і якщо так, то які саме, і чи перебувають вони у причинному зв`язку зі смертю потерпілого. На думку захисника, судове рішення ґрунтується на припущеннях. В основу вироку місцевим судом покладені показання потерпілих та свідків, які містять розбіжності і суперечності, зокрема, показання свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 . Стверджує, що дозволи на проведення огляду місця події відсутні. Тому судом безпідставно визнані допустимими доказами огляд гаража на АДРЕСА_4 , під час якого був вилучений автомобіль, марки «SKODA FABІA CLASSIC» реєстраційний номер НОМЕР_2 , і похідні від нього докази: висновки експертів № 7759, 7758, 154 і 7932. Посилається на те, що постанова слідчого Вараського ВП ГКНП в Рівненській області ОСОБА_20 від 18.12.2019 також є недопустимим доказом, оскільки не була відкрита стороні захисту в порядку ст.290 КПК України. Вважає, що мотивувальна частина вироку не містить формулювання обвинувачення ОСОБА_7 за ч.1 ст.135 та ч.1 ст.383 КК України. Вказує, що заява її підзахисного від 20.05.2013 та показання свідка ОСОБА_16 не можуть слугувати доказами вчинення обвинуваченим злочину, передбаченого ч.1 ст.383 КК України. Показання свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , на переконання захисника, також є безпідставними і не свідчать про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.135 КК України. Враховуючи наведене, просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження в частині визнання ОСОБА_7 винним за ч.2 ст.286, ч.1 ст.135, ч.1 ст.383 КК України закрити на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

У поданій апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 просить судове рішення в частині вирішення її цивільного позову змінити, зокрема, в частині дати, з якої здійснювати стягнення, починаючи з 16.05.2013, та скасувати вирок суду в частині скасування заходу забезпечення кримінального провадження, вжитого ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 18.11.2013, про накладення арешту на автомобіль «Шкода Фабіа Класік» (державний номер НОМЕР_1 ), що належить ОСОБА_7 .
Не погоджуючись із вироком суду, представник потерпілої просить вирок суду в частині вирішення цивільного позову змінити, стягнувши із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_13 67 787 (шістдесят сім тисяч сімсот вісімдесят сім) гривень майнової шкоди та скасувати вирок в частині скасування заходу забезпечення кримінального провадження про накладення арешту на автомобіль «Шкода Фабіа Класік» (державний номер НОМЕР_1 ), що належить ОСОБА_7 ..
Обвинувачений також оспорює судове рішення з мотивів істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Посилається на те, що судом першої інстанції не встановлений причинно-наслідковий зв`язок вчинення ним злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, і у вироку вказаний інший час вчинення злочину, ніж в обвинувальному акті. На його думку, вирок ґрунтується на припущеннях, показання свідків є суперечливими. Вважає недопустимими доказами: огляд гаража на АДРЕСА_4 , під час якого був вилучений автомобіль, марки «SKODA FABІA CLASSIC» реєстраційний номер НОМЕР_2 , висновки експертів № 7759, 7758, 154 і 7932, постанову слідчого Вараського ВП ГКНП в Рівненській області ОСОБА_20 від 18.12.2019. Стверджує, що мотивувальна частина вироку не містить формулювання його обвинувачення за ч.1 ст.135 та ч.1 ст.383 КК України. Вказує, що його заява від 20.05.2013 і показання свідка ОСОБА_16 не можуть вважатися доказами вчинення ним злочину, передбаченого ч.1 ст.383 КК України. Зазначає, що показання свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 також не свідчать про доведеність його винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.135 КК України. З огляду на наведене, просить вирок місцевого суду скасувати, а кримінальне провадження в частині визнання його винним за ч.2 ст.286, ч.1 ст.135, ч.1 ст.383 КК України закрити на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

У доповненні до апеляційної скарги обвинувачений просить дослідити окремі докази, а саме: наказ про створення слідчо-оперативної групи № 119 від 17.05.2013, ухвалу Березнівського районного суду від 26.11.2014, клопотання сторони захисту від 18.11.2013 про проведення слідчих дій та заяву сторони захисту про відкриття матеріалів від 11.12.2013.
Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного судового рішення та доводи апеляційних скарг, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали подані ними апеляції у повному обсязі і заперечили доводи інших апеляційні скарги, прокурора, який підтримав подану ним апеляцію у повному обсязі та апеляції потерпілої сторони і заперечив апеляційні скарги сторони захисту, потерпілу та представника потерпілої, які подані ними апеляції підтримали у повному обсязі і заперечили апеляційні скарги сторони захисту, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого та його захисника задоволенню не підлягають, а апеляційні скарги потерпілої та представника потерпілої підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно із положеннями ст.94 КПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
І з цього випливає, що суд при розгляді кримінального провадження повинен дослідити як ті докази, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.
Судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини кримінального провадження та зроблений обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.286, ч.1 ст.135, ч.1 ст.383 КК України. Такий висновок суду ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та перевірених судом доказах.
Виправдання обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.27 ч.1 ст.384 КК України, у зв`язку з недоведеністю, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому він обвинувачується, ніким з учасників судового провадження не оспорюється, тому не є предметом перевірки судом апеляційної інстанції.
У поданих апеляційних скаргах сторона захисту посилається на те, що вирок місцевого суду підлягає скасуванню, а кримінальне провадження в частині визнання ОСОБА_7 винним за ч.2 ст.286, ч.1 ст.135, ч.1 ст.383 КК України закриттю на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, однак, на переконання апеляційного суду, такі доводи не заслуговують на увагу.
У суді першої та апеляційної інстанцій вину у вчиненні інкримінованих злочинів обвинувачений не визнав і пояснив суду, що зранку 16.05.2013 він з адвокатом ОСОБА_8 поїхали до Володимирецького районного суду, що знаходиться у смт. Володимирець Рівненської області, де повинна була розглядатися скарга на постанову слідчого у справі щодо втрати табельної зброї. Повернулись до м. Кузнецовська того ж дня о 14 годині, зупинилися в центрі міста та зайшли до магазину «Нектар», де пробули 1-1,5 години. Після цього він відвіз ОСОБА_8 назад до смт. Володимирець та приблизно о 21 годині того ж дня повернувся до м. Кузнецовська. У той час обвинувачений проживав у квартирі тестя ОСОБА_25 у АДРЕСА_1 , та перебував у відпустці. Після приїзду до м. Кузнецовська обвинувачений залишив автомобіль поблизу будинку АДРЕСА_3 , та пішов до квартири тестя, де дивився телевізор до 24 години. 17.05.2013 вранці встав, оскільки мав намір їхати до м. Корець. Приблизно о 07 год. 30 хв. через вікно квартири виявив, що автомобіль на тому місці, де його поставив, був відсутній. Його дружина зателефонувала йому та повідомила, що приблизно о 07.30-08.00 год. 17.05.2013 у подвір`ї їхнього будинку у м. Корець помітила невідомих людей. З приводу виниклої ситуації обвинувачений поїхав до смт. Володимирець, щоб порадитись з адвокатом ОСОБА_8 . Також він зателефонував до свідка ОСОБА_26 , з яким домовився, щоб він підвіз його з траси до с. Сварині. Поговоривши з ОСОБА_8 , обвинувачений під`їхав на зупинку у с. Городець, звідки ОСОБА_26 на власному автомобілі повіз його у с. Сварині до будинку його молодшої сестри, куди й приїхали працівники міліції та запропонували обвинуваченому проїхати до райвідділу. У відділі поліції обвинуваченому повідомили, що за участі належного йому автомобіля скоєно ДТП. Після цього обвинувачений повідомив, що належний йому автомобіль викрали, тому до вказаної ДТП він не причетний. Того ж дня приблизно о 24 годині заступник начальника Сарненського РВ міліції ОСОБА_27 запропонував обвинуваченому написати заяву на огляд належного йому автомобіля, на що обвинувачений відмовився. Обвинувачений ствердив, що написав заяву про згоду на огляд домоволодіння під тиском працівника міліції ОСОБА_27 наступного дня 17.05.2013, оскільки ночував у службовому кабінеті у Сарненському райвідділі, і йому не давали змогу спілкуватись з іншими особами, крім працівників міліції. Наступного дня 18.05.2013 приблизно о 15 годині його відпустили і він повернувся до м. Кузнецовська. Обвинувачений стверджує, що алкоголь не вживав, а показання свідків, які нібито бачили його 16.05.2013 на АДРЕСА_5 , як він керував автомобілем, вважає неправдивими. Належний обвинуваченому автомобіль був знайдений у гаражі домоволодіння ОСОБА_28 у місті Корець. Дане домоволодіння належить ОСОБА_28 на підставі рішення суду, проте в період, коли обвинувачений працював у Корецькому райвідділі поліції, він проживав у даному будинку. До гаража у домоволодінні ОСОБА_28 (м. Корець) був вільний доступ, а в замок дверей гаража завжди був вставлений ключ. На автомобілі були виявлені сліди крові потерпілого та механічні пошкодження. У салоні автомобіля обвинуваченого залишились барсетка, два мобільних телефони, куртка, два костюми, документи на автомобіль. Оскільки обвинувачений вважав, що до викрадення належного йому автомобіля могли бути причетні працівники міліції, він поїхав до прокуратури Рівненської області, де планував роз`яснити ситуацію, що склалась, та написати відповідну заяву. Заяву про викрадення автомобіля раніше, ніж 20.05.2013, написати не зміг, оскільки перебував у відділі поліції під конвоєм з 17.05.2013 до 18.05.2013. Заявляв про викрадення автомобіля усно, проте працівник поліції ОСОБА_27 таку заяву не зареєстрував. До прокуратури чи засобів масової інформації зателефонувати не мав змоги. На запитання, чому він не написав заяви про викрадення автомобіля 19.05.2013, зважаючи на те, що 18.05.2013 він вже прибув до м. Кузнецовська, обвинувачений сказав, що був втомлений, оскільки не спав два дні. У зв`язку із цим, заяву він написав та передав ОСОБА_8 . Заперечив, що чинив тиск на свідка ОСОБА_16 з приводу дачі неправдивих показань.
Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні ОСОБА_29 злочинів, передбачених ч.2 ст.286, ч.1 ст.135, ч.1 ст.383 КК України, його доводи спростовуються сукупністю наявних у матеріалах кримінального провадження доказів, які у повній мірі були досліджені судом першої інстанції, з чим погоджується і апеляційний суд.

Зокрема, допитана у суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_13 вказала, що є рідною сестрою померлого ОСОБА_15 17 травня о 07 годині їй зателефонувала матір і повідомила, що брата збила машина і він у лікарні. Після чого о 10 годині вона була у Сарненській лікарні, де навідувала брата ОСОБА_15 , останній перебував у непритомному стані.
Потерпіла ОСОБА_9 у місцевому суді показала, що вона є матір`ю померлого ОСОБА_15 16.05.2013 вона була на дачі, на вул. Українська, у місті Сарни. о 17 годині до неї прийшов син, вони пообідали, він відпочив і близько 20 години пішов до себе додому. Пізніше до неї зайшов зять і повідомив, що її сина ОСОБА_15 на АДРЕСА_5 збила машина, і швидка медична допомога завезла сина у лікарню. Вона вийшла з будинку і пішла на вулицю Гагаріна, де побачила міліцейську машину і міліціонерів, на проїжджий частині дороги була калюжа крові, один шльопанець, букви «Шкода», пластикова деталь, схожа на ключку. Це було близько 22 год. 15 хв. 22 год. 30 хв. Вона була біля сина у лікарні, спочатку у м. Сарнах, потім у м. Рівному до дня його смерті, не могла їсти і пити, весь час перебувала у стресовому стані. Потерпіла ОСОБА_9 повідомила суд, що вона впевнена у винуватості ОСОБА_7 у заподіянні смерті її сину, оскільки особи, які були в той вечір із загиблим, відмовилися давати показання, оскільки їх залякали. Наступного дня після аварії на вулиці Гагаріна ходили працівники міліції і пропонували мешканцям по одній тисячі гривень, щоб вони не свідчили про аварію.
У судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_23 ствердив, що 16.05.2013 приблизно о 22 год. 30 хв. він повертався додому на вул. Гагаріна, у м. Сарни, на велосипеді, ззаду сиділа дочка. Почув звук глухого зіткнення, побачив, що у його бік полетіло тіло людини, яке впало на дорогу і вдарилось головою об бровку (бордюр), звуку гальмування він не чув. Спереду побачив автомобіль, марки «Шкода Фабія» сірого кольору, який рухався зі швидкістю 60-70 км/год. Після зіткнення з пішоходом цей автомобіль набрав більшої швидкості і зник з місця ДТП із виключеними фарами. Інших автомобілів ні позаду, ні спереду не було, на проїжджій частині дороги були уламки автомобільного дзеркала, дорога була суха, місце зіткнення автомобіля і пішохода освітлене не було. За хвилину до зіткнення цього автомобіля з пішоходом він переїжджав дорогу справа на ліво, ні машини, ні світла фар він не бачив. Він підійшов до постраждалого, подивився пульс, пульсу не було. Після зіткнення з будинку вибігла ОСОБА_30 , яка приблизно через півхвилини повідомила в міліцію про ДТП. Він також показав, що міліція приїхала на місце ДТП через 3-4 хвилини, до приїзду міліції жодного автомобіля крім «Шкоди» поблизу не було, гальмівного шляху також не було. Номерних знаків автомобіля «Шкода» він не бачив, бо було темно, а на автомобілі були виключені освітлювальні прилади. Через деякий час на дорозі з`явились люди. Коли повідомили, що причетний до ДТП автомобіль поїхав у напрямку м. Рівне, то міліціонери з місця ДТП поїхали на машині в бік м. Рівне. Швидка приїхала через 5-6 хвилин. Він давав свідчення слідчому з приводу того, що пам`ятає про ДТП.
Допитана у суді першої інстанції свідок ОСОБА_24 показала, що 16.05.2013 ввечері вона була вдома на АДРЕСА_5 , дивилась телевізор, вікна в будинку були відчинені. Близько 22 год. 30 хв. вона почула гучний звук удару, через півхвилини вибігла з будинку і побачила машину сірого кольору, яка різко поїхала у бік м. Рівного без включених освітлювальних приладів. Руху автомобілів на дорозі не було протягом 5 хвилин. Її будинок розташований приблизно за 15 метрів від місця ДТП, напроти через дорогу. Вона побачила, як на дорозі лежав чоловік, головою на бордюрі, обличчям донизу, цей чоловік похрапував. Потім вона дізналась, що це ОСОБА_31 . Гальмівного шляху на частині дороги, де лежав потерпілий, не було, гальмівний шлях був на полосі у напрямку м. Сарн. ОСОБА_23 сказав, щоб вона викликала швидку. Вона викликала швидку, міліцію та обклала тіло потерпілого ОСОБА_15 аварійними трикутниками. Коли приїхала міліція, вона розказала, куди поїхала сіра машина, і міліціонери поїхали у бік м. Рівного.
Свідок ОСОБА_32 у місцевому суді вказала, що працює лікарем швидкої допомоги у м. Сарни. У травні 2013 року вона була на чергуванні. Ввечері передали виклик на АДРЕСА_5 . Коли вона приїхала з швидкою, то побачила чоловіка, тулуб якого був на проїжджій частині дороги, а голова на тротуарі. Чоловік лежав головою вниз, перебував у тяжкому стані, не говорив, не рухався, його голова була розбита, кров була на ньому і на асфальті. Поряд були якісь люди, але вона не пам`ятає, хто саме.
Даний факт у своїх показаннях ствердив і свідок ОСОБА_33 , який є водієм швидкої допомоги.
Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_34 пояснив, що працює фельдшером Сарненської станції швидкої допомоги. У травні 2013 року ввечері у складі бригади швидкої допомоги він виїжджав на виклик на АДРЕСА_5 . На місці виявили потерпілого чоловіка, тулуб якого лежав на проїжджій частині дороги, а голова на тротуарі обличчям до низу, голова була травмована. Потерпілий не рухався, був непритомний, був одягнутий у шорти і футболку.
Свідок ОСОБА_21 дав у місцевому суді показання, що працював інспектором ДАІ у м. Сарни. 16 травня 2013 року він чергував на посту ДАІ у м. Сарни разом з інспекторами ОСОБА_35 та ОСОБА_36 . Ввечері близько 22 години через пост ДАІ проїхав автомобіль, марки «Шкода» сірого кольору, начальника Сарненського РВ міліції ОСОБА_7 . Він з ОСОБА_35 перебував на вулиці поблизу посту ДАІ, віддав честь, і автомобіль ОСОБА_7 прослідував у напрямку м. Рівного, на вул. Гагаріна. За кермом автомобіля був ОСОБА_7 , інших осіб в автомобілі не було, видимих пошкоджень на автомобілі не було, автомобіль ОСОБА_7 проїхав не далі, ніж за три метри від нього. Через деякий час, приблизно 10-15 хвилин після проїзду автомобіля ОСОБА_7 , отримали повідомлення про те, що на вул. Гагаріна, у м. Сарни сталась ДТП.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_37 показав, що 16 травня 2013 року він працював інспектором ДАІ і чергував у м. Сарни на стаціонарному посту ДАІ. З 19 години він перебував зі свідком ОСОБА_21 на дворі поблизу посту ДАІ. Близько 22-23 години у темну пору доби з м. Сарни у напрямку м. Рівного проїхав автомобіль начальника Сарненського РВ міліції ОСОБА_7 , марки «Шкода Фабіа». Автомобіль прослідував на вул. Гагаріна у м. Сарни, що веде у напрямку м. Рівного, на автомобілі видимих ушкоджень не було. Керував цим автомобілем чоловік, ззовні схожий на ОСОБА_7 , але було темно, автомобіль проїхав у 3-4 метрах від нього, інших людей в машині не було. Через невеликий проміжок часу надійшло повідомлення про ДТП, що сталася на вул. Гагаріна у м. Сарни. Він проїхав на місце ДТП, там побачив чоловіка, який лежав на узбіччі автодороги, і навколо стояли люди. Бачив, що попереду легкова машина, сірого кольору, рухалась в напрямку м. Рівного, більше автотранспорту не було. Він на службовому автомобілі доїхав до с. Катеринівка, нікого не побачив дорогою і повернувся на місце ДТП. Стан дороги на місці події був задовільний, проїжджа частина була освітлена ліхтарями.
Свідок ОСОБА_38 у місцевому суді вказав, що 16 травня 2013 року він чергував на посту ДАІ у м. Сарни з інспекторами ОСОБА_35 та ОСОБА_21 . Приблизно о 22 годині надійшло повідомлення, що на вул. Гагаріна, у м. Сарни, сталася ДТП, автомобіль з місця пригоди зник. ОСОБА_37 та ОСОБА_21 намагалися наздогнати цей автомобіль, але не наздогнали. Повернувшись на пост ДАІ, він, ОСОБА_37 та ОСОБА_21 продивилися записи з відеокамер, де було видно, що у той час, коли сталась ДТП, крім автомобіля «Шкода Фабіа», на вул. Гагаріна, протягом 20 хвилин ніякі автомобілі з міста Сарни не виїжджали. Зі слів ОСОБА_21 і ОСОБА_39 з міста Сарни на вул. Гагаріна у той час їхала машина, якою керував ОСОБА_7 .
У судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_27 показав, що у травні 2013 року він займав посаду в.о. начальника Сарненського районного відділу міліції, а його керівник начальник Сарненського районного відділу міліції ОСОБА_7 хворів і на службі не перебував. Пізно ввечері 16 травня 2013 року він отримав повідомлення про ДТП. Коли прибув на місце, там вже працювала слідчо-оперативна група, на проїжджий частині дороги були деталі автомобіля. Із запису з камер відеоспостереження була отримана інформація про причетність до ДТП ОСОБА_7 . Наступного дня зранку він виїхав у с. Сварині, де проживає мати ОСОБА_7 , де він зустрівся із ОСОБА_7 . ОСОБА_7 пояснив, що до ДТП не причетний, автомобіль продав, телефону при собі не має.
Допитаний свідок ОСОБА_40 дав показання про те, що у травні 2013 року він працював начальником ДАІ Сарненського району. 16 травня 2013 року відпрацьовував з підлеглими район. Черговий з райвідділу повідомив, що сталась ДТП зі смертельним наслідком, тоді він відразу виїхав на місце ДТП, на вул. Гагаріна, у м. Сарни. На місці ДТП якийсь чоловік сказав, що бачив, як після зіткнення від місця події від`їхала маленька машина сірого кольору у сторону м. Рівного. При огляді місця на дорозі побачив фрагмент бамперу, фрагмент дзеркала і значок « ОСОБА_41 ». За номером на фрагменті бампера встановили, що належить автомобілю, марки «SKODA FABІA» світлого кольору. На місці ДТП працювали міліціонери ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 та був один свідок. Порушника переслідували, але безрезультатно.
Свідок ОСОБА_18 у місцевому суді показав, що у травні 2013 року він як слідчий Корецького РВ міліції брав участь в огляді автомобіля в гаражі, розташованому у домогосподарстві на АДРЕСА_4 . Коли він та інші працівники зайшли на територію цього господарства, він точно не знає, була розписка чи дозвіл на огляд автомобіля, двері гаража відчинила жінка, напевно дружина, чиє це господарство, він не пам`ятає. Виявили відкритий автомобіль, марки «SKODA FABІA» сірого кольору, з такими пошкодженнями: пом`ята стойка біля лобового скла, тріщина на склі з лівої сторони, передня фара і бампер лівої сторони пошкоджені. Фіксували проведення огляду на фото і відео, працював експерт. Після огляду цього автомобіля він його опечатав. Потім цей автомобіль забрали працівники Сарненського РВ міліції.
У суді першої інстанції свідок ОСОБА_46 пояснив, що у травні 2013 року він перебував на посаді заступника начальника Корецького РВ міліції. 17 травня 2013 року від господарства ОСОБА_7 у м. Корець він доставляв в Сарненський райвідділ міліції громадянина, який назвався шваґром ОСОБА_7 ОСОБА_47 , для уточнення обставин ДТП за участю автомобіля «SKODA FABІA».
Допитаний свідок ОСОБА_48 у суді зазначив, що 17 травня 2013 року він працював у Сарненському райвідділі міліції, і в той день його з іншим працівником Сарненського відділу міліції ОСОБА_49 направили у с. Сварині для встановлення місця знаходження начальника Сарненського РВ міліції ОСОБА_7 та належного йому автомобіля, причетного до ДТП. Зранку 17 травня 2013 року він прибув у с. Сварині і зупинив автомобіль поблизу будинку матері ОСОБА_7 . Через деякий час близько 10-11 години до цього будинку під`їхав чорний джип, із якого вийшов ОСОБА_7 . Він запитав у ОСОБА_7 , де знаходиться його автомобіль, на що ОСОБА_7 відповів, що зараз автомобілем користується його швагро, про крадіжку автомобіля ОСОБА_7 не заявляв. Потім до будинку матері ОСОБА_7 у с. Сварині під`їхали ОСОБА_27 і ОСОБА_50 . ОСОБА_7 сів до них у машину і разом вони поїхали в Сарненський РВ міліції.
Свідок ОСОБА_51 ствердив, що він працював міліціонером у Сарненському РВ міліції, і 17 травня 2013 року його з ОСОБА_52 відправили у с. Сварині для встановлення місця знаходження ОСОБА_7 та належного йому автомобіля (сріблястого кольору, марки ««SKODA FABІA»), оскільки ОСОБА_7 , можливо, причетний до ДТП, що сталася в місті Сарни напередодні. Зупинились поблизу будинку в с. Сварині, через деякий час до цього будинку під`їхав чорний джип, з машини вийшов ОСОБА_7 і пішов у будинок. Потім ОСОБА_7 вийшов з будинку з чемоданом, побачив його і ОСОБА_53 , віддав чемодан матері. Він доповів керівнику, що ОСОБА_7 знаходиться у с. Сварині, була вказівка не випускати ОСОБА_7 з подвір`я. ОСОБА_7 повідомив, що автомобіль віддав швагру. ОСОБА_7 перебував у стані алкогольного сп`яніння, не повідомляв, що автомобіль викрали, намагався втекти від нього.
У місцевому суді свідок ОСОБА_17 дав показання, що 17 травня 2013 року він як експерт НДЕКЦ УМВС в Рівненській області брав участь в огляді автомобіля у господарстві ОСОБА_7 у м. Корець. Коли приїхали до будинку, слідчий поговорив з жінкою, яка вийшла з будинку і відкрила ключем гараж, що був на території цього господарства. Потім група прослідувала в гараж. У гаражі стояв автомобіль, марки «Шкода» сірого чи світлого кольору, на цьому автомобілі виявили механічні ушкодження, він вилучив із салону автомобіля запахові сліди.
Свідок ОСОБА_19 пояснив, що він проживає у м. Корець у сусідньому будинку з будинком обвинуваченого. Він знає обвинуваченого і його дружину. У 2013 році він був понятим під час огляду гаража домогосподарства ОСОБА_7 у м. Корець. Дружина ОСОБА_7 відчинила замок дверей гаража, працівники поліції оглянули автомобіль, що був у гаражі. На автомобілі були пошкодження спереду зліва.
З огляду на наведене, апеляційний суд вважає доводи сторони захисту про те, що показання свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 містять розбіжності і суперечності, голослівними.

Допитаний свідок ОСОБА_54 показав, що є чоловіком сестри ОСОБА_7 та проживає у с. Сварині Рівненської області. 17 травня 2013 року він бачив, що до будинку матері приїхав ОСОБА_7 . Чоловік, який привіз ОСОБА_7 , сказав, щоб він збирався і їхав разом з ним у м. Корець, бо ОСОБА_7 просив допомогти по господарству. У машині цього чоловіка він проїхав до м. Корець, далі цей чоловік дав ключ від будинку і він зайшов у будинок ОСОБА_7 у м. Корець. Пізніше йому передзвонив ОСОБА_7 і сказав, що його чекають на дворі, там стояли міліціонери, один з яких сказав, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні ДТП. Далі його завезли в Корецький РВ, потім у м. Сарни і тримали два дні у районному відділі міліції.
У суді першої інстанції свідок ОСОБА_26 вказав, що проживає у Новоград-Волинському районі Житомирської області і перебуває із ОСОБА_7 у нормальних відносинах. 17.05.2013 приблизно о 09 годині йому зателефонував ОСОБА_7 і попросив приїхати у с. Городець, де він буде його чекати. Він приїхав на автомобілі типу «джип», марки «Грет Вол» чорного кольору номер НОМЕР_3 , до зупинки в селі Городець і чекав ОСОБА_7 . ОСОБА_7 прибув пізніше і вони на машині свідка поїхали до матері ОСОБА_7 в сусіднє село. ОСОБА_7 сказав, що напередодні у нього викрали машину. Вони приїхали на місце, ОСОБА_7 пішов в будинок, через деякий час у цей будинок зайшли два працівники міліції. Після цього ОСОБА_7 залишився в селі з міліціонерами, а його попросив завезти швагра у м. Корець. Він і швагро ОСОБА_7 на ім`я ОСОБА_55 сіли в машину, і він відвіз Василя у м Корець.
У місцевому суді свідок ОСОБА_56 дав показання, що він був начальником ДАІ м. Кузнецовська і Володимирецького району. 16 травня 2013 року о 14 годині він був біля приміщення Володимирецького районного суду, куди під`їхав автомобіль, марки «Шкода» сірого кольору, у якому були ОСОБА_7 і ОСОБА_8 . Ввечері того ж дня приблизно о 22 годині він виїхав на ДТП, що сталася на дорозі Київ Ковель-Яготин, поблизу села Ромейки, де загинув слідчий Хондока. Із ДАІ м. Сарни на цій ДТП були ОСОБА_57 і ОСОБА_58 . Коли вони приїхали, він не пам`ятає.
Крім цього, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 України, об`єктивно підтверджується іншими дослідженими місцевим судом доказами.

Зокрема, протоколами огляду місця події від 16.05.2013, 17.05.2013, додатковим протоколом огляду місця події від 17.05.2013, картою виїзду швидкої допомоги, якою зафіксовані приїзд автомобіля швидкої допомоги 16.05.2013, актом обстеження дорожніх умов ділянки автодороги Р-05 Городище-Рівне-Старокостянтинів, складеного 17.05.2013, висновками судової транспортно-трасологічної експертизи від 17.06.2013 № 7807, судової транспортно-трасологічної експертизи від 18.06.2013 № 7759, судової автотехнічної експертизи від 27.06.2013 № 7758, судово-трасологічної експертизи від 21.06.2013 № 154, судової автотехнічної експертизи від 08.08.2013 № 7932, судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_15 № 240, судової молекулярно-генетичної експертизи № 10/280 від 20.08.2013, медико-криміналістичної експертизи речових доказів №122-мк від 02.07.2013, одорологічної експертизи № 8/25 від 11.07.2013, дактилоскопічної експертизи № 3-84 від 16.07.2013, комплексної судово-медичної експертизи № 56/8141, протоколом огляду місця події від 28 серпня 2013 року, відеозаписом про надання стороною обвинувачення доступу ОСОБА_7 до матеріалів досудового розслідування та речових доказів.
Положення п.1 ч.1 ст.91 КПК України регламентують, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Сторона захисту у поданих апеляційних скаргах вказує на те, що мотивувальна частина судового рішення не містить формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, зокрема, у вироку вказаний інший час вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, аніж в обвинувальному акті.

Відповідно до обвинувального акту, 16.05.2013 близько 22 год. 24 хв. в темну пору доби ОСОБА_7 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем, марки «Шкода Фабіа Класік» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), рухаючись із увімкненим ближнім світлом фар на вул. Гагаріна у м. Сарни в напрямку м. Рівне, поблизу буд. 144, на вул. Гагаріна, у м. Сарни, проявив неуважність до дорожньої обстановки, маючи об`єктивну можливість виявити небезпеку для руху у вигляді пішохода ОСОБА_15 , який рухався проїзною частиною, не вжив заходів для своєчасного зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустив наїзд на потерпілого ОСОБА_15 , хоча мав технічну можливість уникнути наїзду при русі з допустимою швидкістю руху. В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_15 отримав тілесні ушкодження у виді: важкої черепно-мозкової травми у вигляді перелому кісток склепіння і основи черепа зліва, просторої правобічної субдуральної гематоми (крововилив під тверду мозкову оболонку), крововиливів в речовину головного мозку та під його м`яку оболонку, що, відповідно до висновку експерта № 240 від 01.07.2013, за ознакою небезпеки для життя в момент отримання відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, та рани і садна у лівій лобно-скронево-тім`яній ділянці, садна у правій тім`яно-скроневій ділянці; просторі ділянки осаднення по передній поверхні живота та на лівій боковій поверхні грудей; садна в ділянці лівого надпліччя, по зовнішній поверхні верхньої третини лівого плеча та по задньо-зовнішній поверхні лівого ліктя; садно у тазовій ділянці зліва; просторий синець по зовнішній поверхні лівого стегна; садна обох колін, лівої гомілки та лівого гомілково-ступеневого суглобу, що, відповідно до вищезазначеного висновку експерта, відносяться до легких тілесних ушкоджень, від яких ІНФОРМАЦІЯ_3 помер в Рівненській центральній міській лікарні.
У прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали, стало порушення ОСОБА_7 пунктів 1.5, 2.3 (б), 12.3, 2.9, 2.10 Правил дорожнього руху (Т.1, а.к.п.1-3).
Апеляційним судом встановлено, що у своєму вироку місцевий суд вказав: «Вина обвинуваченого ОСОБА_7 у тому, що він під час керування автомобілем «Шкода Фабіа Класік» (державний номер НОМЕР_1 ) приблизно між 22 год. 10 хв. і 22 год. 30 хв. 16 травня 2013 року в місті Сарни Рівненської області на вул. Гагаріна поблизу будинку №144 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України, в результаті вчинення якого потерпілий ОСОБА_15 зазнав тілесних ушкоджень, внаслідок отримання яких помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , доведена повністю і підтверджується дослідженими судом і викладеними у вироку доказами» (Т.13, а.к.п.177).
Таким чином, суд першої інстанції з дотриманням вимог п.1 ч.1 ст.91 КПК України зазначив час вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а саме: «приблизно між 22 год. 10 хв. і 22 год. 30 хв. 16 травня 2013 року», що відповідає обвинувальному акту, у якому вказаний час: «16.05.2013 близько 22 год. 24 хв. в темну пору доби».
Посилання захисника на те, що судом першої інстанції не встановлений причинно-наслідковий зв`язок вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та не вказано, чи порушив обвинувачений Правила дорожнього руху, і якщо так, то які саме, і чи перебувають вони у причинному зв`язку зі смертю потерпілого, на переконання суду апеляційної інстанції, також не заслуговують на увагу.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, у вироку місцевим судом зазначено, що у прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали, стало порушення ОСОБА_7 пунктів 1.5, 2.3(б), 12.3, 2.9, 2.10 Правил дорожнього руху (Т.1, а.к.п.157-158).
У поданих апеляціях обвинувачений та його захисник стверджують, що судом першої інстанції безпідставно визнані допустимими доказами огляд гаража на АДРЕСА_4 , під час якого був вилучений автомобіль, марки «SKODA FABІA CLASSIC» реєстраційний номер НОМЕР_2 , і похідні від нього докази: висновки експертів № 7759, 7758, 154 і 7932. Про це сторона захисту подавала відповідні клопотання.
Під час апеляційного розгляду встановлено, що вищезазначені доводи захисника вже були предметом перевірки місцевим судом.
Враховуючи те, що огляд автомобіля «Шкода Фабіа Класік» д.н.з. НОМЕР_1 проведений 17.05.2013 в приміщенні гаража, розташованого у АДРЕСА_4 , без дозволу власника (володільця) приміщення і автомобіля та без дозволу слідчого судді на проведення огляду автомобіля, суд визнав недопустимим доказом протокол огляду місця події від 17.05.2013 господарства ОСОБА_7 у м. Корець, на вул. Незалежності, 91.
Відповідно недопустимими судом визнані і висновки експертів за результатами дослідження вилучених під час огляду автомобіля «Шкода Фабіа Класік» д.н.з. НОМЕР_1 , 17.05.2013 зразків крові (висновок молекулярно-генетичної експертизи № 10/280 від 20.08.2013); слідів пальців рук (висновок дактилоскопічної експертизи № 3-84 від 16.07.2013); запахових слідів (висновок одорологічної експертизи №8/25 від 11.07.2013).
Однак, піддавати сумніву висновки експертів № 7759, 7758, 154 і 7932 у апеляційного суду немає підстав.
Відповідно до висновку судово-трасологічної експертизи №7759 від 18.06.2013, зафіксовані і описані наявні на автомобілі, марки «Шкода Фабіа Класік» д.н.з. НОМЕР_1 , механічні ушкодження.
Висновком судово-автотехнічної експертизи №7758 від 27.06.2013 визначений технічний стан автомобіля, марки «Шкода Фабіа Класік» д.н.з. НОМЕР_1 на момент огляду.
Висновок трасологічної експертизи № 54 від 21.06.2013 проведений за результатами дослідження слідів гальмування та фрагмента дзеркала заднього виду і кришки фари, які виявлені і вилучені під час огляду місця події 16.05.2013 у м. Сарни на вул. Гагаріна.
Згідно з експертизою обставин дорожньо-транспортної пригоди № 7932 від 08.08.2013, встановлені обставини дорожньо-транспортної пригоди 16.05.2013 на вул. Гагаріна, у м. Сарни, з участю пішохода ОСОБА_15 і автомобіля, марки «Шкода Фабіа Класік» д.н.з. НОМЕР_1 .
Суд першої інстанції правильно поклав в основу обвинувального вироку вказані докази, оскільки вказані експертизи проведені з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, з чим погоджується і апеляційний суд.
У апеляційних скаргах обвинувачений і його захисник посилаються на те, що постанова слідчого Вараського ВП ГКНП в Рівненській області ОСОБА_20 від 18.12.2019 також є недопустимим доказом, у зв`язку із тим, що вказана постанова не була відкрита стороні захисту в порядку ст.290 КПК України.
Вимоги ч.3 ст.89 КПК України визначають, що сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Проте, матеріалами кримінального провадження стверджується, що 30.01.2020 у судовому засіданні прокурором суду надані докази отримання 20.12.2019 ОСОБА_11 та ОСОБА_7 копії постанови слідчого ОСОБА_20 від 18.12.2019. Під час судового засідання 30.01.2020 обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_11 отримання копії цієї постанови не заперечували.
Тому вказані доводи сторони захисту суд апеляційної інстанції вважає голослівними.

Враховуючи наведене, згідно положень ст.86 КПК України, вищевикладені докази отримані у порядку, встановленому КПК України, а отже, вони не можуть бути визнані недопустимими доказами, як про це зазначають у апеляційних скаргах обвинувачений та його захисник.

Таким чином, аналізуючи наведені докази у їх сукупності, суд апеляційної інстанції вбачає у діях ОСОБА_7 порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, і вважає правильною кваліфікацію його дій за ч.2 ст.286 КК України.

Стратегія захисту, висунута обвинуваченим та його захисниками, спростована судом першої інстанції та на думку апеляційного суду, є нічим іншим, як способом уникнення ОСОБА_7 кримінальної відповідальності.
Що стосується посилань сторони захисту на те, що мотивувальна частина вироку не містить формулювання обвинувачення ОСОБА_7 за ч.1 ст.135 та ч.1 ст.383 КК України, суд апеляційної інстанції також вважає їх такими, що не відповідають матеріалам кримінального провадження.

Згідно з вироком суду, вина обвинуваченого ОСОБА_7 у завідомому залишенні без допомоги потерпілого ОСОБА_15 , після вчинення наїзду на потерпілого автомобілем «Шкода Фабіа Класік» д.н.з. НОМЕР_1 приблизно між 22 год. 10 хв. і 22 год. 30 хв. 16 травня 2013 року в місті Сарни Рівненської області на вул. Гагаріна поблизу будинку №144, який перебував в небезпечному для життя стані і був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження, доведена повністю показаннями свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 і ОСОБА_24 .
Вказані дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч.1 ст.135 КК України завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан (Т.13, а.к.п.179).
Із наведеним висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки у своїх показаннях свідки ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 і ОСОБА_24 повністю відтворили обставини вчиненого ОСОБА_7 злочину щодо потерпілого ОСОБА_15 , передбаченого ч.1 ст.135 КК України.
Тому твердження обвинуваченого і його захисників спростовуються показаннями вказаних свідків, які стверджують протилежне, а доводи апелянтів з цього приводу апеляційний суд вважає непереконливими.
З огляду на наведене, на думку суду апеляційної інстанції, кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.1 ст.135 КК України як завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, є правильною.
Крім того, апеляційний суд вважає безпідставними апеляційні обґрунтування сторони захисту про недоведеність обвинувачення ОСОБА_7 за ч.1 ст.383 КК України.

Як вбачається з вироку суду, свідок ОСОБА_16 у місцевому суді показав, що він познайомився із ОСОБА_7 у м. Кузнецовську, коли кинув петарду. У травні 2013 року до нього додому у м. Кузнецовську прийшов ОСОБА_7 і двоє відставних міліціонерів. ОСОБА_7 запитав у нього, чи він не бачив, хто від`їжджав на його автомобілі «Шкода» від будинку АДРЕСА_3 , та просив сказати, що бачив, як хтось невідомий сів у належний ОСОБА_7 автомобіль і від`їхав від будинку. Слідчий попереджав його про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання, він не заявляв про те, що хтось викрадав автомобіль ОСОБА_7 , про написання ним заяви голові суду не пригадує.

Допитаний місцевим судом свідок ОСОБА_59 вказав, що розслідував справу за заявою ОСОБА_7 про крадіжку автомобіля «Шкода Фабія» у 2013 році. Зазначив, що свідок ОСОБА_16 показав, що бачив, як невідома особа у травні 2013 року викрала автомобіль ОСОБА_7 , який був припаркований поблизу будинку у м. Кузнецовську, де жив ОСОБА_7 . До нього прийшов ОСОБА_7 із двома невідомими і просив повідомити про викрадення автомобіля. У 2013 році ОСОБА_16 не допитували, а зараз ОСОБА_16 хоче сказати правду.

Крім того, у матеріалах провадження міститься заява, подана ОСОБА_7 на ім`я прокурора Рівненської області, про викрадення 17.05.2013 належного йому автомобіля «Skoda Fabia Classic» р.н.з. НОМЕР_1 (Т.3, а.к.п.36).
Вказане кримінальне провадження № 0000027 від 01.06.2013 закрите постановою слідчого від 17.12.2019 (Т.13, а.к.п.86-92).
Отже, суд апеляційної інстанції погоджується із кваліфікацією дій обвинуваченого за ч.1 ст.383 КК України і вважає доведеним обвинувачення ОСОБА_7 у завідомо неправдивому повідомленні прокурору про вчинення кримінального правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу і на те, що у своїх показаннях обвинувачений не заперечує перебіг подій з його участю за обставин, викладених в обвинуваченні.
Інші доводи апеляційних скарг сторони захисту жодним чином не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за якими його засуджено, та не спростовують доказів його вини, які покладені в основу обвинувального вироку місцевого суду.
Слід відмітити, що метою судочинства є не лише формальне вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку, відповідно до вимог ст.368 КПК України, а досягнення правосуддя, у зв`язку з чим суд зобов`язаний дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі прийнятого ним рішення й забезпечують його правосудність.

Пункт 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень суди відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного (Рішення ЄСПЛ у справі «Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії»).
Отже, оцінюючи в сукупності досліджені під час судового розгляду докази, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, і приймаючи до уваги наявність належних і допустимих доказів, які доводять вину ОСОБА_7 , суд першої інстанції обґрунтовано визнав його винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.286, ч.1 ст.135, ч.1 ст.383 КК України, а саме: порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, та завідомо неправдивому повідомленні прокурору про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до приписів ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

На думку суду апеляційної інстанції, доводи прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та його особі є необґрунтованими.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання місцевий суд, відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які належать до категорії нетяжких і тяжкого, усі обставини кримінального провадження та дані про особу винного.

Обставин, які пом`якшують і обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлені.

Судом першої інстанції також враховано, що обвинувачений раніше не судимий, одружений, не працює.
Місцевим судом взяті до уваги підвищена суспільна небезпека злочину проти безпеки руху, вчинення вказаного злочину з необережності, залишення обвинуваченим місця вчинення злочину.
При цьому, також були враховані конкретні обставини вчинення злочинів та їх невідворотні наслідки у вигляді смерті людини, поведінка ОСОБА_7 після скоєння злочинів (відсутність щирого каяття).
При призначенні покарання суд також врахував порушення потерпілим ОСОБА_15 при переході автомобільної дороги Правил дорожнього руху (перехід у забороненому місці) та його перебування у стані алкогольного сп`яніння.
Також слід відмітити, що місцевий суд взяв до уваги і позицію потерпілих ОСОБА_13 і ОСОБА_9 , які зазнали значних душевних страждань, пов`язаних із переживанням втрати брата та сина.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції враховує, що така позиція потерпілої сторони у судових засіданнях місцевого та апеляційного судів не є обов`язковою для суду, натомість враховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК України, і не має над ними юридичної переваги.
Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».
Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.
Тому призначене ОСОБА_7 судом першої інстанції остаточне покарання у виді п`яти років шести місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк два роки, апеляційний суд вважає таким, що повністю відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню ним нових злочинів, і не є надто м`яким, як про це зазначено в апеляційній скарзі прокурора.
На думку суду апеляційної інстанції, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.
Однак, відповідно до положень ч.5 ст.74 КК України, особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Положення п.2 ч.1 ст.49 КК України визначають, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Матеріалами кримінального провадження стверджується, що 16 травня 2013 року та 01 червня 2013 року ОСОБА_7 вчинив злочини, передбачені ч.1 ст.135 та ч.1 ст.383 КК України, які за ступенем тяжкості, згідно зі ст.12 КК України, належать до категорії нетяжких, а тому на підставі ст.ст.49, 74 КК України обвинувачений підлягає звільненню від покарання, призначеного вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 03 лютого 2020 року за ч.1 ст.135 та ч.1 ст.383 КК України, та із виключенням з вироку суду вказівки про застосування положень ч.1 ст.70 КК України.
Апеляційним судом встановлено, що у поданих апеляційних скаргах потерпіла сторона просить вирок суду в частині вирішення цивільного позову змінити, стягнувши із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_13 67 787 (шістдесят сім тисяч сімсот вісімдесят сім) гривень майнової шкоди та скасувати вирок в частині скасування заходу забезпечення кримінального провадження про накладення арешту на автомобіль «Шкода Фабіа Класік» р.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_7 ..
Згідно з ч.1 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Частиною 1 ст.129 КПК України передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
На переконання апеляційного суду, у даному випадку при вирішенні цивільних позовів потерпілих ОСОБА_13 і ОСОБА_9 місцевим судом у повній мірі взяті до уваги усі обставини кримінального провадження і ухвалене законне та обґрунтоване рішення в цій частині.

Під час апеляційного розгляду провадження встановлено, що місцевим судом в частині задоволення цивільних позовів прийняте рішення, яким з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_13 стягнуті 120000 (сто двадцять тисяч) гривень моральної шкоди та на користь ОСОБА_9 на утримання ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1/4 частину заробітку (доходу) ОСОБА_7 щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом 04.12.2014 до досягнення ОСОБА_14 вісімнадцяти років та 120000 (сто двадцять тисяч) гривень моральної шкоди.
На думку суду апеляційної інстанції, твердження представника потерпілої ОСОБА_13 про стягнення на користь останньої майнової шкоди у розмірі 67 787 (шістдесят сім тисяч сімсот вісімдесят сім) гривень є необґрунтованими.

Так, місцевим судом встановлено, що витрати на поховання потерпілого понесла ОСОБА_9 , а не ОСОБА_13 . Крім того, якість долучених до позовної заяви чеків не дала можливість суду встановити найменування ліків та дати їх придбання. При цьому оригіналів вказаних доказів позивачем на підтвердження витрат на лікування суду першої інстанції надано не було.

Що ж стосується витрат на правовому допомогу, то такі витрати потерпілою ОСОБА_13 документально підтверджені не були.

Тому суд апеляційної інстанції погоджується із висновками місцевого суду в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_13 про відшкодування майнової шкоди.

На думку апеляційного суду, розмір відшкодування моральної шкоди потерпілій ОСОБА_13 , визначений судом, у повній мірі відповідає обсягу та характеру, спричинених першій психічних страждань, та істотним порушенням її нормальних, звичних життєвих зв`язків.

Таким чином, вирок місцевого суду в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_13 , а саме: вказаного розміру моральної шкоди, суд апеляційної інстанції вважає таким, що в повній мірі відповідає характеру та обсягу страждань, яких зазнала перша.
Крім того, матеріалами провадження стверджується, що усі витрати майнового характеру понесла потерпіла ОСОБА_9 , що не перешкоджає останній звернутися з позовом про відшкодування майнової шкоди в порядку цивільного судочинства.
У поданій апеляції потерпіла ОСОБА_9 просить судове рішення в частині вирішення її цивільного позову змінити, зокрема, в частині дати, з якої здійснювати стягнення, починаючи з 16.05.2013.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується дитині до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).

Вимоги ч.1 ст.191 СК України визначають, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви.

З матеріалів провадження вбачається, що 04 грудня 2014 року потерпіла ОСОБА_9 подала позовну заяву про стягнення з цивільного відповідача ОСОБА_7 дитині ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення нею вісімнадцяти років 33645 гривень (Т.2, а.к.п.109-110).
Місцевий суд у резолютивній частині вироку правильно визначив стягнути на користь ОСОБА_9 з ОСОБА_7 на утримання ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1/4 частину заробітку (доходу) ОСОБА_7 щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом 04.12.2014 до досягнення ОСОБА_14 вісімнадцяти років.
Тому доводи апелянта про зміну дати, з якої здійснювати стягнення, суд апеляційної інстанції вважає такими, що не ґрунтуються на законі.
Щодо посилань потерпілої ОСОБА_9 та представника потерпілої ОСОБА_10 на скасування вироку в частині скасування заходу забезпечення кримінального провадження про накладення арешту на автомобіль «Шкода Фабіа Класік» р.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_7 , суд апеляційної інстанції вважає їх такими, що заслуговують на увагу.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, автомобіль, марки «Шкода Фабіа Класік» державний номер НОМЕР_1 , належить обвинуваченому ОСОБА_7 ..
Вироком суду скасований захід забезпечення кримінального провадження, вжитий ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 18.11.2013 року, про накладення арешту на автомобіль «Шкода Фабіа Класік» р.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_7 і зберігається на автомайданчику ДП «Рівне-Інформ-Ресурси» (Рівненська область, м.Сарни, вул.Технічна, 2).
Апеляційний суд вважає за необхідне звернути вказаний автомобіль в рахунок відшкодування шкоди за цивільними позовами потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_9 .
З вищенаведених підстав вирок місцевого суду підлягає зміні.

У Х В А Л И В:
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_11 залишити без задоволення.
Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_9 , представника потерпілої ОСОБА_10 задовольнити частково.
Вирок Кузнецовського міського суду Рівненської області від 03 лютого 2020 року щодо ОСОБА_7 змінити.
На підставі ст.ст.49, 74 КК України звільнити ОСОБА_7 від покарання, призначеного вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 03 лютого 2020 року за ч.1 ст.135 КК України та за ч.1 ст.383 КК України.
Виключити із вироку вказівку про застосування ч.1 ст.70 КК України.
Автомобіль, марки «Шкода Фабія Класік» р.н.з. НОМЕР_1 , звернути в рахунок відшкодування шкоди за цивільними позовами потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_9 .
В решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді