Справа 758/8003/20 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження 11-кп/824/782/2021 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

15 березня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:
ОСОБА_2 (головуючий), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря ОСОБА_5 ,
учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого (в режимі ВКЗ) ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 28 липня 2020 року -
в с т а н о в и л а :
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 28 липня 2020 року клопотання прокурора задоволено частково та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 до 26 вересня 2020 року включно із визначенням застави у розмірі 1 000 000 грн.
Дане рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину у складі організованої групи, а також існуванням ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які були встановлені під час обрання обвинуваченому запобіжного заходу та на даний час не припинили свого існування. Окрім цього, суд врахував те, що у даному кримінальному провадженні не розпочато судовий розгляд.
В апеляційній скарзі захисника указано на незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції. В обґрунтування доводів апеляційної скарги указав, що судом першої інстанції було формально зазначено про існування ризиків, без їх конкретизації з посиланням та аналізом доказів, які підтверджували їх існування. Захисник звернув увагу на те, що на протязі досудового розслідування даного кримінального провадження, яке здійснюється близько восьми років, обвинувачений ОСОБА_9 жодного разу не здійснив дій, які би давали підстави для висновку про існуванням ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Вважав необґрунтованим і твердження місцевого суду про те, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення у складі організованої групи, оскільки обвинувачення у даному кримінальному провадженні було пред`явлене двом особам, а відповідно до ч.3 ст.28 КК України кримінальне правопорушення визнається вчиненим організованою групою, якщо у його вчиненні брали участь три і більше осіб. Окрім цього, на думку захисника суд, вирішуючи питання про продовження ОСОБА_9 запобіжного заходу не врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема похилий вік ОСОБА_9 , якому виповнилося 58 років, його сімейний стан та інші позитивно характеризуючі його особу дані. Просив скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про обрання ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді триманням під вартою.
Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:
захисника, який підтвердив доводи поданої апеляційної скарги та просив її задовольнити;
обвинуваченого який підтвердив доводи апеляційної скарги захисника і просив її задовольнити;
прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін;
вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Як вбачається із апеляційної скарги, захисником порушене питання про скасування оскаржуваної ухвали та відмову у задоволенні клопотання про продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою. Між тим, колегія суддів звертає увагу на те, що ухвала судом першої інстанції була винесена 28.07.2020 року, строк тримання обвинуваченого був визначений до 26.09.2020 року. Із 26.09.2020 року обвинувачений утримується під вартою на підставі дії іншої ухвали, а оскаржувана ухвала втратила свою чинність. На день розгляду справи судом апеляційної інстанції ухвала Голосіївського районного суду м. Києва від 28 липня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 до 26 вересня 2020 року фактично втратила чинність, висновки, які були зроблені у цій ухвалі, на сьогоднішній час втратили своє юридичне значення, що указує на неможливість скасування цієї ухвали судом апеляційної інстанції.
Необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.
За своєю правовою природою ризик вчинення підозрюваним, обвинуваченим дій (поведінки підозрюваного, обвинуваченого), перелік яких визначений ч.1 ст. 177 КПК України, є твердженням, яке ґрунтується на доказах, про імовірність протидії підозрюваного, обвинуваченого кримінальному провадженню у одним із способів, зазначених в указаній нормі закону. Така протидія може мати місце як у майбутньому, так і нинішньому чи минулому. Проте, існування можливості такої протидії на майбутнє, повинно підтверджуватися доказами станом на момент ухвалення відповідного рішення. Це твердження знайшло своє підтвердження у ряді статей діючого КПК України. Зокрема, аналіз положень ч.2 ст. 177, ч.1 ст. 194, ч.1 ст.196, ч.3 ст. 199 КПК України дає підстави стверджувати те, що як у випадку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так і у випадку продовження строку дії цього запобіжного заходу, суд вирішує питання про існування ризиків станом на час ухвалення відповідного рішення. У зв`язку із цим, колегія суддів вважає, що перевірка висновків суду першої інстанції про існування того чи іншого ризику, передбаченого ч.1 ст. 177 КПК України, можлива лише під час дії ухвали про застосування запобіжного заходу чи продовження строку тримання під вартою, тобто у час, коли ці ризики дійсні та існує реальна можливість перевірки їх існування. Та обставина, що станом на час розгляду справи оскаржувана ухвала втратила чинність унеможливлює скасування цієї ухвали, що указує на необґрунтованість вимог захисника в частині скасування цієї ухвали. Колегія суддів також зважає на те, що у відповідності із вимогами ст. 407 КПК України, до повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги відноситься прийняття рішення пов`язаного виключно із втручанням у судове рішення шляхом його зміни чи скасування або невтручання, шляхом залишення цього рішення без змін. Цією нормою закону не передбачено можливості встановлення будь-яких фактів, констатації порушень закону, тощо без прийняття апеляційним судом свого рішення щодо рішення суду першої інстанції. У зв`язку із цим, за відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення, як такого яке втратило чинність, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості ухвалити будь-яке рішення щодо тих обставин, які наведені апелянтом у апеляційній скарзі.
Колегія судів зважає і на те, що нормами КПК України не передбачається можливості залишення апеляційної скарги без розгляду. Наведені вище обставини не дають також підстав для закриття апеляційного провадження.
Із урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги у зв`язку із неможливістю скасування ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 28 липня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , а тому колегія суддів залишає апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення, а зазначену ухвалу без змін.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-
у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 28 липня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 до 26 вересня 2020 року включно залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ

_____________ ________________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4