ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 592/6422/20 Номер провадження 11-кп/814/748/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 липня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем : ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві матеріали кримінального провадження №0000937 від 16.03.2020 за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Ковпаківського районного суду Сумської області від 12 березня 2021 року за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Суми, з вищою освітою, не одруженого, працюючого молодшим приймальником товарів в магазині Продукти НОМЕР_1 ТОВ « АТБ-маркет», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-
у вчиненні злочину , передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України ,-

за участю: прокурора ОСОБА_9 ,( в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_7 ( в режимі відеоконференції )

захисника - адвоката ОСОБА_8 ( в режимі відеоконференції)

потерпілої ОСОБА_6 , ( в режимі відеоконференції)

в с т а н о в и л а :
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Вироком Ковпаківського районного суду Сумської області ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено тримання під вартою. Строк відбуття покарання постановлено рахувати з 16.03.2020 року, тобто з моменту його затримання, зарахувавши у строк відбуття покарання строк перебування його під вартою з 16.03.2020 року по 12.03.2021 року у відповідності до ч.5 ст. 72 КК України.

Вирішено питання про речові докази.

Згідно з вироком суду обвинувачений 16.03.2020 року приблизно о 10 год. 30 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , готував їжу, перед цим повернувшись з ринку «Курський», де вживав алкогольні напої.

У цей час між ОСОБА_7 , який перебував на кухні та вітчимом ОСОБА_10 , який знаходився у ванній кімнаті на ґрунті тривалих неприязних стосунків виникла обопільна словесна сварка, в ході якої ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_10 та став на порозі ванної кімнати напроти останнього. У подальшому під час словесного конфлікту ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, будучи ображеним та обуреним висловлюваннями нецензурної лексики на свою адресу та поведінкою вітчима, вирішив позбавити життя останнього.

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на заподіяння смерті ОСОБА_10 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді фізіологічної смерті та бажаючи їх настання, ОСОБА_7 у короткий проміжок часу наніс ОСОБА_10 кулаками рук численні удари по голові, тулубу та кінцівках, у життєво -важливі органи людини, завдавши не менше 46 ударів, в результаті яких спричинив потерпілому множинні тілесні ушкодження.

Відповідно до висновку судово-медичного експерта № 293/197 від 27.04.2020 смерть ОСОБА_10 настала в результаті закритої травми грудної клітки (множинні подвійні двосторонні переломи ребер, забій легень, забій серця) та черевної порожнини (розрив капсули печінки, відрив кореня брижі тонкої кишки з ушкодженням судин), що призвело до розвитку травматичного шоку, гострої легеневої та серцево-судинної недостатності та знаходиться в прямому причинному зв`язку.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи , яка її подала
Апеляційний перегляд вироку здійснюється за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_8 .
Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить вирок суду щодо нього скасувати та постановити новий яким виключити обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння , врахувати пом`якшуючі покарання обставини , відповідно до ст. 66 , 69 КК України , з врахуванням ст. 36 КК України змінити кваліфікацію його дій з ст. 115 КК України на ст. 124 КК України та призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.

На переконання своєї апеляційної скарги зазначає , що умисел на вбивство та обтяжуюча покарання обставина - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння є недоведеним. При цьому спростовує та вважає суперечливими покази свідків , які вказали , що він перебував в стані алкогольного сп`яніння та вказує на те , що спиртне він вживав вже після подій , які сталися між ним та вітчимом. На переконання апелянта підтвердити , що він був тверезим може його мати та сусідка.

На переконання того , що він оборонявся від свого вітчима апелянт вказує , що останній був тренером по карате та тренував багатьох поліцейських , а тому досудове слідство було упереджене. Вітчим постійно ображав , здійснював фізичне та психологічне насильство , погрожував йому та його матері.

Захисник адвокат ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить вирок суду щодо ОСОБА_7 змінити , перекваліфікувати його дії на ст. 118 КК України та призначити мінімальну міру покарання , передбачену санкцією цієї статті.
Апеляційні вимоги адвокат обґрунтовує тим , що її підзахисний наміру на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_10 він не мав, ініціатором сварки був безпосередньо потерпілий, оскільки став безпричинно висловлюватися нецензурною лайкою, на що ОСОБА_7 неодноразово робив йому зауваження, але потерпілий кинувся на ОСОБА_7 з кулаками і став наносити йому удари.

Адвокат в апеляційні скарзі викладає версію подій , згідно з якою ініціатором бійки був потерпілий , а ОСОБА_7 вимушений був захищатися. При цьому, адвокат наголошує , що потерпілий протягом всього життя професійна займався карате.

Ці обставини підтверджуються показами свідка ОСОБА_11 у ході досудового слідства , яка у своїх показах звернула увагу на ті обставини, що мій підзахисний просив допомоги, у зв`язку з чим вона і подзвонила у двері. У ході судового слідства вона цієї обставини не підтвердила і пояснила, що пройшов час і вона вже добре не пам`ятає подій, які відбувалися на той час.

Безпідставними , на переконання адвоката , також є висновки суду про визнання обтяжуючою покарання обставиною вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, оскільки спиртне обвинувачений вживав після вчинення злочину.

Більш того, суд не врахував тих обставин, що дійсно ініціатором сварки і бійки, був потерпілий по справі, який раніше засуджувався за скоєння злочинів, який хизувався своїми успіхами у карате і намагався неодноразово тренуватись на підзахисному.

При призначенні міри покарання суд недостатньо повно врахував , що ОСОБА_7 вперше притягується до кримінальної відповідальності; позитивно характеризується за місцем мешкання і за місцем роботи, постійно працює, визнав вину частково, згідно тих обставин, що відбувались; думку потерпілої про призначення міри покарання ОСОБА_7 , яка орієнтувала суд на призначення покарання не пов`язане з позбавленням волі, оскільки він захищався від агресивних дій потерпілого ОСОБА_10 , шкода по справі відсутня .?

Потерпіла в апеляційні скарзі просить пом`якшити вирок , при вказуючи , що на винуватість у бійці потерпілого. Посилається на покази свідка ОСОБА_12 , яка на досудовому слідстві вказувала на те , що ОСОБА_13 просив допомоги. Також потерпіла заперечувала стан алкогольного сп`яніння обвинуваченого на момент вчинення злочину та на підтвердження відсутності умислу на вбивство вказувала на те , що ОСОБА_13 надавав потерпілому першу медичну допомогу.

Позиції учасників судового провадження
В судовому засіданні обвинувачений , його захисник та потерпіла свої апеляційні скарги підтримали з наведених в них підстав та просили задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечував з приводу задоволення апеляційної скарги.

Мотиви суду
Заслухавши суддю доповідача , пояснення сторін на підтримання та спростування доводів апеляційних скарг , вивчивши матеріали кримінального провадження , дослідивши доводи апеляційних скарг , колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно положень частини першої статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення , в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У свою чергу положеннями статті 94 КПК України передбачено , що суд за своїм внутрішнім переконанням , яке ґрунтується на всебічному , повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження , керуючись законом , оцінює кожний доказ з точки зору належності , допустимості , достовірності , а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Колегія суддів вважає , що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону та постановив законне , обґрунтоване та вмотивоване судове рішення в якому правильно встановивши фактичні обставини по справі та давши їм вірну юридичну оцінку , мотивував своє рішення належними , допустимими й достовірними доказами оціненими за критеріями визначеними у ч.1 ст.94 КПК України.

Так, обґрунтовуючи свій висновок щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст.115 КК України суд першої інстанції послався на показання самого обвинуваченого , потерпілої ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , протоколи огляду місця події від 16.03.2020 , протоколи огляду трупа від 17.03.2020, висновками судово-медичних експертиз , протоколи проведення слідчого експерименту від 17.03.2020 , протоколи тимчасового доступу до речей і документів від 08.04.2020, протоколи огляду предметів від 13.04.2020 із аудіозаписами від 16.03.2020 , а також від 12.04.2020 , постанови про визнання речей речовими доказами від 13.04.2020 , висновки щодо результатів огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння та іншими доказами , наведеними у вироку суду в їх сукупності.

Зокрема із показів самого обвинуваченого ОСОБА_7 суд встановив , що він дійсно наносив потерпілому кулаками рук численні удари по голові, тулубу та кінцівках, у життєво важливі органи вітчима, не оспорюючи кількість ударів та локалізацію множинних виявлених тілесних ушкоджень на трупі ОСОБА_10 .

Із показів свідка ОСОБА_11 , суд встановив , що вона є сусідкою обвинуваченого, 16.03.2020 року двічі стукала у двері квартири обвинуваченого через шум у їхній квартири , яку відчиняв ОСОБА_7 , обидва рази він був спокійний, його поведінка не викликала ніяких підозр, торс був оголений і ніяких тілесних ушкоджень або крові на ньому чи обличчі не було.

Із показів потерпілої ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , суд встановив , що коли вони прийшли на місце події , сам обвинувачений ОСОБА_7 пояснив , що між ним і його вітчимом виник конфлікт , з ним він перебував у неприязних стосунках , і під час цієї бійки він вітчима вбив. При цьому свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 зазначали , що обвинувачений перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Із протоколу огляду документів від 12.04.2020 року з відеозаписами боді-камер патрульних поліцейських, судом встановлено , на вказаному відеозаписі зафіксовано , як особа , яка в подальшому встановлена як обвинувачений ОСОБА_7 , розповідає, про обставини побиття вітчима.

Із висновку судово-медичної експертизи трупа гр. ОСОБА_10 №293/197 від 27.04.2020 , та висновку додаткові експертизи №293/197 від 27.04.2020 , суд встановив , що смерть ОСОБА_10 настала в результаті закритої травми грудної клітки (множинні подвійні двосторонні переломи ребер, забій легень, забій серця) та черевної порожнини (розрив капсули печінки, відрив кореня брижі тонкої кишки з ушкодженням судин), що призвело до розвитку травматичного шоку, гострої легеневої та серцево-судинної недостатності та знаходиться в прямому причинному зв`язку. Потерпілому було нанесено не менш ніж 46 травматичних впливів тупими предметами, та один, предметом, який має ріжучі властивості. Смерть гр. ОСОБА_10 настала за незначний проміжок часу після отримання їм усього комплексу тілесних ушкоджень вказаних в п. 2 «Висновку експерта № 293/197» від 2020 року.

Вищевказані докази , які були покладені в основу рішення районного суду, є належними, допустимими та достатніми, й в своїй сукупності і взаємозв`язку доводять ті обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а отже правильно покладені в основу обвинувального вироку.

Встановивши зазначені фактичні обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення , суд кваліфікував його дії за ч.1 ст.115 КК України як вбивство , тобто умисне , протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Із вказаним висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Натомість, доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника про невірну кваліфікацію дій обвинуваченого , про недоведеність його вини , не заслуговують на увагу.

Так доводи апеляцій обвинуваченого та його захисника в частині невірної кваліфікації дій обвинуваченого в цілому зводяться до того , що він не мав умислу на позбавлення життя ОСОБА_10 , а вимушений був оборонятися від протиправних дій потерпілого і тому його дії мають бути кваліфіковані за ст.118 чи 124 КК України.

Колегія суддів не може погодитись із вказаними доводами апеляційних скарг через таке .

Умисне вбивство (ст.115 КК України) з об`єктивної сторони характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідком у вигляді смерті людини та причинним зв`язком між вказаними діянням та наслідком, а з суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом).

Такі самі ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони характерні і для умисного вбивства, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони (ст. 118 КК України).

Проте, на відміну від умисного вбивства, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 118 КК України, є мотив діяння - захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони (ч.1 ст.36 КК України).

Відповідно до ч.3 ст.36 КК України перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» № 2 від 07.02.2003р. (далі Постанова Пленуму) умисне вбивство без кваліфікуючих ознак, передбачених ч. 2 ст. 115 КК, а також без ознак, передбачених статтями 116-118 КК, зокрема в обопільній сварці чи бійці або з помсти, ревнощів, інших мотивів, викликаних особистими стосунками винного з потерпілим, підлягає кваліфікації за ч. 1 ст. 115 КК.

Як з`ясовано судом першої , зокрема зазначалося як в суді першої інстанції , так і в апеляції самим обвинуваченим , між ним і потерпілим ОСОБА_10 протягом тривалого періоду існували неприязні стосунки через погане відношення вітчима до нього та його матері , а в день подій між ним та потерпілим ОСОБА_10 виник конфлікт , який переріс у бійку.

Також , ключовим питанням кваліфікації злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи чи перевищення меж необхідної оборони для суду у кожному випадку є конкретні обставини справи, наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

Крім того, об`єктивна сторона злочину, передбаченого статтею 118 КК, характеризується ще й наявністю такої обов`язкової ознаки, як обставини вчинення злочину - умисне вбивство має вчинятися за обставин необхідної оборони. Потерпілим же від цього злочину може бути лише особа, яка вчинила суспільно небезпечне посягання.

Так , в ході судового розгляду справи місцевим судом було встановлено, що зокрема сам обвинувачений ОСОБА_7 вказав на те, що він наносив потерпілому кулаками рук численні удари по голові, тулубу та кінцівках, у життєво важливі органи вітчима, не оспорюючи кількість ударів та локалізацію множинних виявлених тілесних ушкоджень на трупі ОСОБА_10 .

На підтвердження таких пояснень виступають і досліджені в ході судового розгляду справи висновки експертів , згідно яких , смерть ОСОБА_10 настала в результаті тілесних ушкоджень , а загальна кількість тілесних ушкоджень на тілі не менше 46 .

Згідно з показів свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 в їх присутності обвинувачений відразу після скоєного розповів , як наносив тілесні ушкодження потерпілому, і бив його доти, поки той не впав і вже не піднімався, лежав і не рухався, а він ще наносив удари.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила , обидва рази , коли вона стукала у двері своїх сусідів через значний шум , двері відкривав обвинувачений ОСОБА_7 , а вона побачила вітчима , який лежав на підлозі . При цьому , він не просив її про допомогу- ні викликати психіатричну бригаду, ні поліцію ні швидку допомогу, а навпаки запевнив, що у нього все добре, шуміти він не буде, видимих тілесних ушкоджень на ньому не було, за загальним виглядом не був схвильованим, зляканим та таким, що потребував допомоги.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком колегії суддів суду першої інстанції про те, що характер, кількість та локалізацію заподіяних ушкоджень беззаперечно вказують на цілеспрямованість дій винного, ОСОБА_7 при вбивстві ОСОБА_10 усвідомлював суспільно небезпечний протиправний характер своїх дій, передбачав настання тяжких наслідків смерті потерпілого і бажав цього, тобто діяв з прямим умислом.

Погоджується колегія суддів і з висновками суду першої інстанції про недоведеність того рівня небезпеки для обвинуваченого з боку потерплого , який би виправдав такий характер його протиправних дій та послугував би підставою для кваліфікації його дій за ст. 118 КК України.

Так , як вбачається з матеріалів кримінального провадження , ОСОБА_7 однієї статті з ОСОБА_10 , але значно молодший від потерпілого.

Під час обстеження у ОСОБА_7 виявлено легкі тілесні ушкодження в ділянці грудної клітки зліва, в ділянці крила лівої здухвинної кістки синці, а також на тильній поверхні в ділянці плюснової кістки та основної фаланги 3-го пальця лівої ступні, отриманих від 3-х травматичних впливів.

Разом з тим , колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на кількість тілесних ушкоджень , які були виявлені у потерпілого - 46 , в тому числі нанесені в життєво важливі органи

Таким чином , кількість та тяжкість тілесних ушкоджень , виявлених у обвинуваченого , не якою мірою не співвідносяться і не підлягають порівнянню з тими не менш ніж 46 травматичними впливами тупими предметами, які ОСОБА_7 заподіяв своєму вітчиму.

Крім того , як вбачається з вищенаведених доказів , після нанесення ударів потерпілий впав на підлогу , а відтак обвинувачений ОСОБА_7 , який при цьому залишився стояти , мав реальну можливість покинути приміщення , де , як стверджують в апеляції він та його адвокат , існувала небезпека для його життя.

Разом з тим, він продовжував наносити потерпілому тілесні ушкодження вже після того , як останній лежав на підлозі , та , відповідно , не міг нести для обвинуваченого жодної небезпеки.

Посилання сторони захисту в апеляційних скаргах на ту обставину , що потерпілий ОСОБА_10 був професійним каратистом , що вказувало на реальну загрозу для обвинуваченого з його боку , колегія суддів вважає сумнівними , оскільки реальна загроза для життя оцінюється першочергово виходячи з конкретних дій потерпілої особи в конкретний час подій . Ті обставини подій , які були встановлені в суді першої інстанції , та висвітлені вище , спростовують позицію сторони захисту , що потерпілий міг нести для обвинуваченого реальну небезпеку , навіть за умови його спортивного минулого. При цьому , колегія суддів наголошує , що потерпілий був набагато старшим за віком порівняно з обвинуваченим . Будь яких підтверджень упередженого слідства через те , що потерпілий тренував працівників поліції , в ході апеляційного перегляду не встановлено та доказів обвинуваченим цьому не надано. Не вважає колегія суддів переконливими доводи апеляції сторони захисту про суперечливість показів свідка ОСОБА_11 , яка є сусідкою обвинуваченого. Так , за їхньою версією ОСОБА_11 чула крик про допомогу , а тому й стукала в двері квартири обвинуваченого і потерпілого.

Згідно з її показів , наданих в суді першої інстанції , вона чула шум від бійки , а тому й стукала в двері квартири обвинуваченого і потерпілого.

Разом з тим , колегія суддів вважає , що вирішальним в плані оцінки показів цього свідка є не те , що слугувало для неї підставою стукати в двері квартири обвинуваченого і потерпілого , а покази , що дають можливість зробити висновок щодо обставин , які б скасували на існування чи не існування реальної загрози для обвинуваченого з боку потерпілого.

Так , згідно з показів цього свідка , вона двічі стукала в двері квартири обвинуваченого і потерплого через шум , який чула та обидва рази двері відчиняв обвинувачений. При цьому , вона вказала , що бачила потерпілого , який лежав на підлозі , а сам ОСОБА_7 був яких тілесних ушкоджень чи інших ознак , які б вказували на те , що він потребує допомоги , не мав. Вказані обставини , в цілому не заперечуються і самим обвинуваченими .

При цьому , не заперечується обвинуваченим та обставина , що сусідка двічі стукала до них у двері, що вказує на те , що у обвинуваченого була реальна можливість скористатися її допомогою.

Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України , суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

А тому доводи апеляції обвинуваченого про те , що покази свідка ОСОБА_11 , надані нею на досудовому слідстві різняться від тих , які вона надала в суді першої інстанції , і необхідність її повторного допиту в суді апеляційної інстанції , колегія суддів вважає безпідставними.

Покази свідка ОСОБА_11 є логічні , послідовні та узгоджуються з іншими доказами , суттєвих суперечностей в її показах не встановлено і підстав , передбачених ч. 3 ст. 404 КПК України для її повторного допиту в суді апеляційної інстанції , апелянтами не наведено.

З огляду на викладене доводи апеляції обвинуваченого та адвоката про те , що головним мотивом та метою ОСОБА_7 було зупинити протиправні дії потерпілого та необхідність перекваліфікації його дій на ст. 118 чи. 124 КК України , не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду та підлягають відхиленню

Не спростовано стороною захисту і висновки суду про вчинення ОСОБА_7 злочину в стані алкогольного сп`яніння та врахування цієї обставини як обтяжуючої.

Свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 вказали , що обвинувачений ОСОБА_7 , якого вони зустріли після вчиненого злочину , перебував в стані алкогольного сп`яніння. Згідно з Медичним висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного чи іншого сп`яніння ( аа.м.к.п. 33 т. 1), складеного 16.03.2020 о 14-15 год., ОСОБА_7 перебував в стан алкогольного і наркотичного сп`яніння .

Згідно з позицією Верховного Суду , висловленої в постанові від 03 грудня 2019 року справа № 571/1436/15-к , провадження № 51-1922км19, встановлення судом факту перебування особи в момент вчинення злочину, у стані алкогольного чи іншого сп`яніння , здійснюється шляхом дослідження всієї сукупності доказів, в тому числі показів свідків.

Позиція сторони захисту про те , що ОСОБА_7 вживав спиртні напої вже після вчинення злочину , розцінюється колегією суддів критично як спосіб пом`якшити призначене покарання. І твердження з цього приводу апелянта потерпілої ОСОБА_6 , яка є матір`ю обвинуваченого , також є непереконливими , оскільки вона є зацікавленою стороною.

Не є обґрунтованими також і доводи апеляційних скарг щодо суворості призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання.

Відповідно до вимог статей 50,65 КК особі , яка вчинила злочин , має бути призначене покарання , необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості , співмірності та індивідуалізації , покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій , їх небезпечності та даним про особу винного.

Покарання є заходом примусу , що застосовується від імені держави за вироком суду до особи , визнаної винною у вчиненні злочині , і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання , необхідне і достатнє для виправлення засуджених , а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими , так і іншими особами . Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України , відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер , а також з принципу правової держави , з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі , встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність , але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як вбачається із змісту вироку , призначаючи обвинуваченому покарання , суд враховав характер та ступінь тяжкості злочину , який відносяться до особливо тяжкого, проти життя, здоров`я , являючи підвищену суспільну небезпечність , обставину , що пом`якшує покарання , якою суд визнав часткове визнання вини , обставину , що обтяжує покарання , якою суд визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Підстав для виключення обтяжуючої покарання обставини не вбачається з зазначених вище підстав.

Крім того, суд взяв до уваги особу обвинуваченого, який раніше не судимий , працевлаштований , не одружений , дійте не має , позитивно характеризується за місцем проживання та роботи .

Врахувавши і навівши у вироку зазначені обставини суд прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів не можливе без ізоляції від суспільства та визначив конкретний строк покарання.

Мотиви з яких обвинувачений просить пом`якшити йому покарання не спростовують висновків суду , не є новими , вони вже були предметом розгляду суду першої інстанції і їм була дана правильна оцінка

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку , що призначене обвинуваченому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів.

Підстав вважати призначене покарання вочевидь несправедливим через його суворість , як про це наголошується в апеляції обвинуваченого , колегія суддів не знаходить.

Вирок суду відповідає приписам статті 374 КПК України , є законним , обґрунтованим і вмотивованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства колегією суддів не встановлено.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку , що апеляційні скарги слід залишити без задоволення , а вирок суду щодо ОСОБА_7 - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376,404,405,407,419 КПК України , колегія суддів Полтавського апеляційного суду,-

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Ковпаківського районного суду Сумської області від 12 березня 2021 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 3-х місяців з моменту проголошення , а особою , яка перебуває під вартою - у той же самий строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:

______________ _________________ ____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4