Дата документу 01.03.2021 Справа № 334/959/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 334/959/21 Слідчий суддя ОСОБА_1
Провадж. №11-сс/807/221/21 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати у кримінальних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,

розглянула 1 березня 2021року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали справи за апеляційною скаргою підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжявід 12 лютого 2021 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою з одночасним визначенням розміру застави відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Водянське, Добропільського району, Донецької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

Як вбачається з матеріалів провадження органами досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК Україниза наступних обставин.

Так, 10 лютого 2021 року приблизно о 16 годині 20 хвилин, ОСОБА_8 , перебував поблизу дитячого саду «Софія №101», який розташовується за адресою: місто Запоріжжя по вулиці Маршала Чуйкова, будинок 17-А, де помітив раніше йому незнайому ОСОБА_9 , у якої на правому плечі знаходилась жіноча сумку. В цей час у ОСОБА_8 , виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення, майна яке належить ОСОБА_9 .
Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , діючи з корисливих мотивів спочатку наблизився до ОСОБА_9 , впритул зі спини, а потім діючи зненацька для останньої, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я відкрито за допомогою м`язової сили рук шляхом ривку намагався вихопити у ОСОБА_9 , її сумку, але остання втримала сумку в руках, впавши від ривку на коліна. Після чого, продовжуючи свій злочинний умисел на відкрите викрадення майна, ОСОБА_8 завдав рукою одного удару в область обличчя та скориставшись цим вихопив сумку, яка належала ОСОБА_9 . В середині вищевказаної жіночої сумки перебували наступні речі:мобільний телефон марки Xiaomi моделі Redmi Note 5 в корпусі сірого кольору, вартість якого складає 3 000 гривен; грошові кошти на загальну суму 4000 гривень; жіноча золота обручка 585 проби, вагою 2 грама, вартість якої складає 2000 гривень.
Після чого ОСОБА_8 , зник з місця вчинення злочину. Тим самим спричинивши потерпілій ОСОБА_9 матеріальний збиток на загальну суму 9000 гривень.
Дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч.2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
10.02.2021 року ОСОБА_8 затримано в порядку ст. 208 КПК України. Фактичне затримання відбулося о 16.20 год.
11.02.2021 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у кримінальному провадженні за № 0000150 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Слідчий звернувся до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України. В клопотанні вказує на наявність обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_8 та ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України щодо переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілу, свідків у кримінальному провадженні та продовження злочинної діяльності.

Задовольняючи клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 10.04.2021 р., слідчий суддя вважав встановленим та доведеним наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 вказаного кримінального правопорушення, та ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що в сукупності унеможливлює застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі підозрюваний ОСОБА_8 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою вказує, що йому інкримінується вчинення злочину за ч. 2 ст. 186 КК, однак з такою кваліфікацією він не згоден, оскільки його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 186 КК і він готовий понести покарання. Звертає увагу на те, що у нього на утриманні знаходиться неповнолітня донька та матір-інвалід,також він має стабільний дохід та роботу. У зв`язку з викладеним просить змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Позиції учасників судового провадження.
Підозрюваний та його захисник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити за наявних позитивних даних стосовно особистості ОСОБА_8 .

Прокурор висловив заперечення вимогам апеляційної скарги.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідаючи на доводи ОСОБА_8 щодо невірної кваліфікації його діянь- апеляційна інстанція виходить з наступного.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.
Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, колегія суддів приймає до уваги, що у рішенні ЄСПЛ у справі «Соловей і Зозуля проти України» останній зазначив, що суд має перевірити не лише дотримання процесуальних норм національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої особу взято під варту.
Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «К.Г. проти Німеччини» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 р. у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fох, Campbell and Hartley v. the United Kingdom), п. 32, Series A, № 182).
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні справи до суду.
Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема і питань щодо вірності кваліфікації.
А щодо питань, пов`язаних з оцінкою доказів для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а так само і кваліфікація дій підозрюваного, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочину щодо відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.
З цього приводу судова колегія, як і слідчий суддя мають у своєму розпорядженні надані до клопотання доказу у виді протоколів допиту потерпілої, свідків, зміст показань яких вказує на вірогідну причетність до інкримінованого злочину підозрюваного ОСОБА_8 .
На думку судової колегії, доказування провини підозрюваного ОСОБА_8 , на що впливає оцінка доказів і залежне від цього питання кваліфікації дій підозрюваного, є предметом розгляду наступних етапів.
За підтвердженими відомостями, досудове розслідування даного кримінального провадження завершено, а обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 скерований до суду.
Отже, твердження сторони захисту про непричетність ОСОБА_8 до скоєного та невірну кваліфікацію злочину не заслуговують на увагу, оскільки, на переконання колегії суддів, обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України доведена доданими до клопотання матеріалами.
Тому, всупереч положенням ч. 5 ст. 132 КПК України, апелянтом не надано доказів на підтвердження зазначених обставин, з огляду на засади змагальності сторін, проте стороною обвинувачення обґрунтованість підозри доведена доданими до клопотання матеріалами, з яких вбачається, що об`єктивний неупереджений спостерігач міг би зробити висновок про можливе вчинення підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення.

Під час розгляду клопотання слідчий суддя встановив, що докази і обставини, на які посилався слідчий у клопотанні дають достатні підстави вважати, що зазначені ним ризики існують і підтверджуються матеріалами кримінального провадження, зокрема, можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, та вчинити інше кримінальне правопорушення, що для запобігання вказаним ризикам, застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім.

Судова колегія приймає до уваги наявність обставин, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_8 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальної, не має офіційного місця роботи, підозрюється у вчинені тяжкого кримінального правопорушення, що свідчить про доведеність існування ризиків того, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, тяжкість очікуваного покарання, що йому загрожує у випадку визнання судом його винним, може схилити до наміру переховуватися від органів слідства та суду.

Отже, застосований до ОСОБА_8 запобіжний захід,незважаючи на презумпцію невинуватості, з урахуванням особи підозрюваного та встановлених ризиків, на даному етапі є адекватним превентивним заходом.

Колегія суддів вважає, слідчим та прокурором в судовому засіданні доведено існування обставин, що є підставою для застосування саме такого виду запобіжного заходу стосовно підозрюваного ОСОБА_8 .

Позитивні відомості щодо особи ОСОБА_8 у вигляді наявності стабільного доходу, перебування на його утриманні неповнолітньої дитини та матері-інваліда не здатні спростувати вище наведений висновок через непереконливість даних обставин для досягнення дієвості даного кримінального провадження та убезпечення негативної поведінки підозрюваного.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді по справі не встановлено, що обумовлює відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжявід 12 лютого 2021 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою з одночасним визначенням розміру застави відносно ОСОБА_8 до 10.04.2021 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3