Справа № 636/5223/18
Провадження № 1-кп/610/131/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2021 Балаклійський районний суд Харківської області у складі колегії:

головуючого судді- ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисників адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 10.12.2020 кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, передано з Чугуївського міського суду Харківської області на розгляд Балаклійському районному суду Харківської області.

23.12.2020 кримінальне провадження надійшло до Балаклійського районного суду Харківської області.

Ухвалою від 24.12.2020 матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 прийнято судом до провадження, призначено судове засідання на 28.12.2020 на 13.00 годину.

28.12.2020 було постановлено ухвалу, якою продовжено запобіжний захід відносно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 строком на 60 днів, тобто до 25.02.2021. Судовий розгляд відкладено на 17.02.2021 в зв`язку з неявкою потерпілої, захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_12

17.02.2021 судовий розгляд кримінального провадження не відбувся, обвинувачені не були доставлені в до суду в зв`язку з відсутністю конвойного автомобіля.

В судове засідання 24.02.2021 не з`явилася захисник ОСОБА_12 в зв`язку з зайнятістю в Дзержинському районному суді м. Харкова, про що завчасно повідомила суд. Тому ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 22.02.2021 доручено Регіональному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Луганській та Харківських областях призначити захисника обвинуваченому ОСОБА_8 для проведення окремої процесуальної дії вирішення питання про можливість продовження строку запобіжного заходу.

У судовому засіданні прокурор просив продовжити строк тримання під вартою обвинуваченим на 60 днів, посилаючись на наявність обгрунтованої підозри, яка дає підстави вважати, що ОСОБА_13 та ОСОБА_14 вчинили особливо тяжкий злочин, передбачений п.12 ч.2 ст.115 КК України. В зв`язку з цим продовжують існувати ризики переховування обох обвинувачених від суду, так як інкримінований злочин передбачає можливість призначення покарання у виді довічного позбавлення волі, що вже само по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від суду, можливість продовжити ними злочинну діяльність та вчинити інше кримінальне правопорушення.
Враховуючи обставини кримінального правопорушення, за яких обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зареєстровані та проживають в одному населеному пункті разом із свідками (м. Чугуїв Харківської області), та мають інформацію стосовного їхнього місця проживання, а свідок ОСОБА_15 , яка є очевидцем кримінального правопорушення і є сестрою обвинуваченого, то існує ризик незаконного впливу на свідків з метою зміни ними показань.
Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник заперечували проти продовження запобіжного заходу, просили змінити запобіжний захід на домашній арешт, посилаючись на те, що ризики, на які вказує прокурор, зменшилися за час розгляду справи.
Обвинувачений ОСОБА_9 просив змінити запоібжний захід на домашній арешт. Його захисник просив відмовити у задоволенні клопотання, посилався на те, що клопотання прокурора про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, ніяким чином не обґрунтоване, ризики, на які посилався суд при застосуванні запобіжного заходу, суттєво змінилися, а обвинувачений зобов`язується виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки.
Потерпіла та представник потерпілої просили задовольнити клопотання прокурора та продовжити строк дії запобіжного заходу.

Заслухавши клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вислухавши думку учасників судового розгляду, суд приходить до наступного.
Відповідно до ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст. 176 цього Кодексу.
Згідно ст. 177 КПК України метою затсосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам :переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обгрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
При вирішенні питання обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному провадженні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання, репутації обвинуваченого; майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей у обвинуваченого; дотримання орбвинуваченим умов заситосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні інкримінованого правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обгрунтовуються відповідні обставини; ризик проджовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема, ризик летальності, що його створює обвинувачений. У тому числі у зв`язку з його доступом до зброї (стаття 178 КПК України).

Судом встановлено, що ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 28 грудня 2020 року продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на 60 днів, тобто до 25 лютого 2021 року, яка була залишена в силі ухвалою Харківського апеляційного суду від 28.01.2021 року.
Відповідно до ч.3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 КПК України, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися інші ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Колегія суддів погоджується з клопотанням прокурора щодо продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або вчинити інше кримінальне правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя особи, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років, раніше не судимі, не працюють, їм інкримінується вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, що є обтяжуючою обставиною.
Наведене свідчить про те, що у обвинувачених відсутні офіційний дохід, міцні соціальні зв`язки, з огляду на їх моральні якості, вони зможуть ухилитися від явки до суду, не виконати процесуальні рішення, впливати на свідків, а також зможуть вчинити інше кримінальне правопорушення.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав,як підкреслює Європейскьий суд з прав людини. Вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей сумпільства: «Летельє проти Франції».
Крім того, відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачені можуть переховуватися від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.
Таким чином, на момент розгляду питання щодо продовження дії обраного обвинуваченим ОСОБА_13 та ОСОБА_14 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою існує обгрунтована підозра у вчиненні особливо тяжкого злочину та ризики переховування від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення. які існували під час продовження запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою і не перестали існувати до цього часу, а тому більш м`який запобіжний захід застосовувати до них на даний час є неможливим.
На підтвердження зазначених ризиків свідчить: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що їм загрожує у разі визнання винними у вчиненні інкримінованого прравопорушення, їх вік та стан здоров`я, міцність їх соціальних зв`язків в місці проживання, а саме те, що обвинувачені не одружені, утриманців не мають, у них відсутнє постійне місце роботи або навчання, їх репутацію, майновий стан.
Обставини, що могли б свідчити про можливість запобігання зазначеним ризикам шляхом застосування інших запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, та які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченим запобіжному заході у вигляді тримання під вартою відпала, на сьогоднішній час судом не встановлено.
Доводи сторони захисту з огляду на характер скоєного кримінального правопорушення, не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальним ризикам можливості їх переховування від суду, або вчинити інший новий злочин. Доказів того, що стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_9 унеможливлює тримання його під вартою, суду не надано.
Підстав для визначення розміру застави не вбачається.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 199, 331 КПК України, колегія суддів-

У Х В А Л И Л А:
Клопотання прокурора задовольнити.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований до ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити на строк 60 днів, тобто до 24 квітня 2021 року.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований до ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжити на строк 60 днів, тобто до 24 квітня 2021 року.
Виконання ухвали доручити відділу поліції № 1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області.
Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її винесення через Балаклійський районний суд.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_2