Березівський районний суд Одеської області
14.04.2021
Справа № 494/1330/20
Провадження № 1-кп/494/132/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.04.2021 року м. Березівка
Березівський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
обвинуваченої ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Березівка Одеської області кримінальне провадження № 0000125 щодо обвинувачення:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, уродженки с. Данилівка Березівського р-н, Одеської області з середньою освітою, не працюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої
в скоєні кримінального проступку, передбаченого частиною другою статті 125 Кримінального кодексу України зі змінами та доповненнями (далі КК України);

ВСТАНОВИВ:

29.04.2020 року, приблизно о 13:30 годині, більш точний час встановити не виявилось можливим, ОСОБА_5 перебувала за межами населеного пункту, на тирлі, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . У ОСОБА_5 виникла сварка з ОСОБА_4 та на грунті раптово виниклих неприязних відносин у ОСОБА_5 виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 . Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, протиправно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, завдала один удар палицею у задню частину голови, один удар в область правого плеча та один удар в область лівої верхньої кінцівки. Своїми умисними, протиправними діями, ОСОБА_5 спричинила ОСОБА_4 , легкі тілесні ушкодження у вигляді синців та садна верхніх кінцівок, а також тілесне ушкодження у вигляді закритої внутрішньочерепної травми в формі струсу головного мозку, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Ухвалою суду від 14.01.2021 року відмовлено у затвердженні угоди про примирення між потерпілою та обвинуваченою.

Ухвалою суду від 14.01.2021 року закінчено підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду.
На розгляд суду досудовим слідством внесено обвинувачення ОСОБА_5 у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто у скоєнні кримінального проступку, передбаченого частиною другою статті 125 КК України.
Будучи допитаною під час судового розгляду обвинувачена ОСОБА_5 винуватою себе у вчинені злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнала повністю та надала суду пояснення про те яким чином нею було скоєно кримінальний проступок, що вона щиро розкаюється у вчинені кримінального проступку та просила суд призначити найменш суворе покарання.
Судом встановлено, що з урахуванням обвинувачення, внесеного на розгляд суду, вказаними умисними діями ОСОБА_5 заподіяла умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто вчинила кримінальний проступок, передбачений частиною другою статті 125 КК України.
Відповідно до положень частини третьої статті 349 Кримінально-процесуального кодексу України зі змінами та доповненнями (далі КПК України), з урахуванням того, що усі сторони просили суд про однаковий порядок дослідження доказів, що полягав у дослідженні пояснень обвинуваченого, потерпілої та письмових характеризуючих доказів, наданих суду та за відсутності заперечень сторін, з урахуванням розуміння сторін обставин справи, змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши сторонам правові наслідки таких їх дій про те, що вони будуть позбавлені права оскаржити вирок в апеляційному порядку з підстав не встановлення обставин, доказів про які суду сторони не надали, суд задовольнив вказані клопотання і встановив порядок дослідження доказів, про який просили сторони.
Крім того, суд з`ясував, що обвинувачена правильно розуміє зміст наданих їй прав та правові наслідки відмови від таких, що виходить також і з вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, ст. 349 КПК України, які передбачають, що суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Відповідно до статті 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку та особу обвинувачену, яка не перебуває на наркологічному і психоневрологічному обліку, раніше не судима, посередньо характеризується за місцем проживання.
Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" рішення суду має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.
До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 передбачених статтею 66 КК України, суд відносить визнання вини та щире каяття.
На думку суду, ціллю вказаного зізнання та щирого каяття є можливість отримання більш м`якого покарання, що є природним правом кожного обвинуваченого, яким вони скористались.
Обставини, які обтяжують обвинуваченій покарання згідно статті 67 КК України не виявлено.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 р. №7 у вироку суд обговорює питання призначення покарання. Так, державний обвинувач просив суд призначити обвинуваченій ОСОБА_5 покарання за частиною другою статті 125 КК України у виді 180 годин громадських робіт. ОСОБА_5 просила застосувати мінімальне покарання. Потерпіла у судовому засідання просила призначити найсуворіше покарання.
У відповідності до ст.8 ч.1 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини " передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Разом з цим, суд при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_5 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, оскільки обвинувачена визнала вину у інкримінованому їй злочині, надала показання, які відповідають обставинам, викладеним у обвинувальному акті, що свідчить про наявність належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність.
До вказаного висновку суд прийшов також, виходячи із висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішенні в справі «Орлов проти України» від 11.02.2016 року, відповідно до яких «… національні суди за жодних обставин не повинні дозволяти випадків, за яких завдання тілесних і моральних страждань залишатиметься безкарним. Це важливо для забезпечення громадської впевненості у принципі верховенства права і його підтримки, а також у попередженні будь-яких ознак толерантності органів влади до незаконних дій або співучасті у них».
При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Зазначене узгоджується із положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, якими передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.
Враховуючи вищевикладене, зважаючи на наявність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обвинуваченої обставин, наданих суду відомостей щодо особи обвинуваченої, тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення відповідно до статті 12 КК України, позицію державного обвинувача та самої обвинуваченої, думку потерпілої, з врахуванням ставлення обвинуваченої до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що вона щиро розкаялася у скоєному, визнала свою провину, усвідомила протиправну поведінку, а також з урахуванням думки потерпілої ОСОБА_4 суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_5 та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, є призначення покарання за ч.2 ст.125 КК України у виді громадських робіт в межах санкції цієї статті, що на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, і захистом інтересів потерпілої.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались. Речові докази у кримінальному провадженні №0000125 відсутні. Цивільний позов не заявлений. Витрати на експертизу не заявлені.

Керуючись ст.ст. 368,370, 374 КПК України, статтею 125 КК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною другою статті 125 КК України та призначити покарання у виді 180 (сто вісімдесят) годин громадських робіт.
Заходи забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_5 не застосовувалися.
Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Витрати повязані із залученням експертів у кримінальному провадженні прокурором - не заявлені.
Цивільний позов не заявлений.
Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Березівський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, а в разі подачі апеляції - з моменту винесення рішення апеляційним судом.
Копію вироку негайно вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1