Постанова
іменем України

3 березня 2021 року

м. Київ

справа № 127/14169/17

провадження № 51-4294 км 20

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 2 березня 2020 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 2 червня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000905, щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянина України, уродженця м. Ладижина Вінницької області, зареєстрованого там само ( АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , раніше судимого згідно з вироком Вінницького міського суду Вінницької області від

8 лютого 2016 року за ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, а на підставі ст. 75 КК звільненого від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 2 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 311, ч. 1 ст. 313 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 2 березня 2020 року ОСОБА_7 засуджено: за ч. 1 ст. 311 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки; за ч. 1 ст. 313 КК до покарання у виді обмеження волі на строк

2 роки; за ч. 3 ст. 307 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років

з конфіскацією всього майна, належного ОСОБА_7 на праві власності, а на підставі ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено за сукупністю злочинів покарання у виді позбавлення волі на строк

9 років з конфіскацією всього майна, належного засудженому на праві власності.

На підставі ст. 71 КК до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 8 лютого 2016 року й остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк на 9 років 1 місяць з конфіскацією всього майна, належного ОСОБА_7 на праві власності.

Згідно з ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув?язнення з 2 березня 2017 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув?язнення за два дні позбавлення волі.

Вирішено питання щодо речових доказів, арешту майна та судових витрат

у кримінальному провадженні.
Вінницький апеляційний суд ухвалою від 2 червня 2020 року апеляційні скарги прокурора, засудженого ОСОБА_7 і його захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_8 залишив без задоволення, а вирок місцевого суду без зміни.
ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307,

ч. 1 ст. 311, ч. 1 ст. 313 КК, за таких обставин.

12 лютого 2017 року приблизно о 16:00 ОСОБА_7 , перебуваючи біля квартири

АДРЕСА_3 , незаконно збув ОСОБА_10 за 18 000 грн психотропну речовину амфетамін загальною масою 21,499 г, що

є особливо великим розміром.
Крім того, у невстановлений день та час ОСОБА_7 незаконно придбав і зберігав у вказаній квартирі прекурсори з метою їх використання для виготовлення психотропної речовини амфетаміну, а також незаконно придбав та зберігав обладнання, призначене для виготовлення цієї речовини.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_7 у невстановлений день і час, діючи повторно, маючи умисел на незаконне виготовлення та зберігання психотропних речовин з метою збуту в особливо великих розмірах, за місцем свого проживання у квартирі АДРЕСА_4 , незаконно виготовляв та зберігав психотропну речовину амфетамін, загальна маса якої становить 53,80545 г, що є особливо великим розміром.
2 березня 2017 року в період часу з 00:35 до 04:15 працівниками Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області був проведений огляд вищезгаданої квартири

в ході якого було виявлено та вилучено: п`ять полімерних пакетиків зі стрічкою-замком, у яких містилася порошкоподібна речовина; двоє електронних міні ваг; одні електронні ваги; п`ятнадцять скляних ємкостей зеленого кольору (для синтезу);

11 скляних ємкостей об`ємом 0,5 л, із нашаруваннями речовини коричневого кольору; чотири скляні ємкості об`ємом 1 л із речовиною коричневого кольору; дві виделки; дві ложки; дві лійки; поліетиленовий пакет у якому містився фольгований подрібнений папір; дві скляні пляшки з-під горілки об`ємом 0,5 л у яких містилася рідина прозорого кольору; дві скляні пляшки об`ємом 0,1 л; два медичних шприци; одні рукавиці; одна миска; один комплект пакувальних пакетів; одне металеве сито; три каністри білого кольору; одна полімерна пляшка об`ємом 5 л із речовиною прозорого кольору; одна каністра прозорого кольору об`ємом 2 л; одна полімерна пляшка об`ємом 0,5 л зі вмістом речовини прозорого кольору; одна полімерна пляшка, в якій містилася речовина прозорого кольору; три скляні колби; два пластикових відра; одна пластикова банка; чотири ганчірки з плямами речовини коричневого кольору; один противогаз; один блокнот і один зошит.
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати постановлені щодо засудженого ОСОБА_7 вирок та ухвалу і закрити кримінальне провадження. Суть його доводів зводиться до тверджень про те, що за ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 311, ч. 1 ст. 313 КК ОСОБА_7 засуджено необґрунтовано, його вини не доведено, а обвинувачення побудовано на неправдивих показаннях свідка ОСОБА_10 , даних протоколу огляду місця події від 2 березня 2017 року та висновку судової експертизи від 20 червня 2017 року № 473, які є недопустимими доказами. Зазначає, що під час допиту свідка ОСОБА_10 суд порушив вимоги ч. 7

ст. 352 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК). Як стверджує захисник, допитаний у суді свідок ОСОБА_11 підтвердив алібі ОСОБА_7 , що могла підвередити і свідок ОСОБА_12 , у допиті якої суд безпідставно відмовив. Заперечення та клопотання сторони захисту щодо незаконності дій суду, прохання дати оцінку допустимості як доказу показанням свідка ОСОБА_10

і провести додаткові експертизи були судом проігноровані. Захисник вважає, що протокол огляду місця події від 2 березня 2017 року є недопустимим доказом, цю слідчу дію проведено з численними порушеннями закону. Крім того, огляд проводив один слідчий, а з клопотанням про надання дозволу на проведення обшуку до суду звернувся інший слідчий. Також захисник звертає увагу на те, що речові докази, а саме наркотичні засоби з кримінального провадження № 0000904 за епізодом збуту наркотичних засобів від 12 лютого 2017 року, згідно з постановою прокурора не передавались і відповідно до вироку від 12 червня 2017 року, ухваленого в зазначеному кримінальному провадженні, підлягали знищенню, а тому посилання на них у вироку щодо підзахисного є недопустимим. Зазначає про порушення права на захист ОСОБА_7 .
Оскільки апеляційний суд залишив усе це поза увагою, захисник вважає ухвалу також незаконною.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 підтримав подану касаційну скаргу та просив її задовольнити.
Прокурор заперечувала щодо задоволення касаційної скарги захисника та просила залишити судові рішення щодо ОСОБА_7 без зміни.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим

і вмотивованим.
Статтею 433 КПК визначено, що суд касаційної інстанції переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, а також правильності правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, доводи в касаційній скарзі захисника ОСОБА_8 про необґрунтованість засудження ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 311, ч. 1 ст. 313 КК були предметом ретельної перевірки судів першої та апеляційної інстанцій, які обґрунтовано визнали ці доводи безпідставними, оскільки вони не були підтверджені. Колегія суддів погоджується з таким висновком судів попередніх інстанцій.

Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів зроблено з дотриманням ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до

ст. 94 вказаного Кодексу.

Мотивуючи висновки про винуватість ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 311, ч. 1 ст. 313 КК, суд обґрунтовано взяв до уваги показання свідка ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_13 , який був присутній як понятий в ході огляду місця події, дані протоколу огляду місця події від 2 березня 2017 року з фототаблицею до нього, заяву ОСОБА_7 від 2 березня 2017 року про дозвіл на проведення огляду квартири, дані протоколу огляду предмета від 21 червня 2017 року та висновки судових експертиз від 2 березня 2017 року № 274 і № 275, від 29 березня 2017 року № 546, від 13 травня 2017 року № 472, від 20 червня 2017 року № 473.

Крім того, суд взяв до уваги досліджений у судовому засіданні відеозапис до протоколу огляду місця події від 2 березня 2017 року, під час якого ОСОБА_7

у присутності учасників слідчої дії пояснив формулу та порядок виготовлення психотропної речовини амфетаміну, показав записи, зроблені ним власноручно

у блокноті, який було вилучено, і вказав, що знайдені у квартирі речовини та предмети використовуються для виготовлення психотропної речовини, а вилучена психотропна речовина є амфетаміном.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, згідно з яким те, що вилучений за місцем проживання ОСОБА_7 амфетамін в особливо великому розмірі був розфасований, є ознакою наявності мети його збуту.
Висновком експерта від 20 червня 2017 року № 473 встановлено, що знайдені

у квартирі ОСОБА_7 спеціальні предмети становлять обладнання, яке використовується для здійснення хімічних реакцій, і на них виявлено нашарування амфетаміну, а отже, зазначені предмети є обладнанням для виготовлення психотропних речовин.
Протоколом огляду місця події та висновком зазначеної експертизи підтверджено

і факт зберігання ОСОБА_7 прекурсорів, які він використовував з метою виготовлення амфетаміну, оскільки в його квартирі були знайдені предмети

і речовини, що застосовуються саме для цього.
Доводи в касаційній скарзі захисника про те, що протокол огляду місця події від

2 березня 2017 року, а фактично обшук на підставі ухвали слідчого судді від

2 березня 2017 року, є недопустимим доказом, цю слідчу дію проведено

з численними порушеннями закону, і крім того, огляд місця події проводив один слідчий, а з клопотанням про надання дозволу на проведення обшуку до суду звернувся інший, були ретельно перевірені судами першої та апеляційної інстанцій

і обґрунтовано визнані безпідставними з наведенням мотивів такого рішення.
З матеріалів провадження вбачається, що обшук квартири

АДРЕСА_4 , в якій проживав ОСОБА_7 , та звернення з клопотанням до Вінницького міського суду про надання дозволу на проведення обшуку вказаної квартири були здійснені уповноваженими на це особами.
Досліджений у судовому засіданні протокол огляду місця події від 2 березня

2017 року, оформлений під час досудового розслідування та підписаний

ОСОБА_7 , не містить заяв чи повідомлень останнього про неправдивість зазначених у ньому даних.
Відомостей про оскарження засудженим чи захисником у встановленому законом порядку дій службових осіб правоохоронних органів у матеріалах справи немає

і сторона захисту такої інформації не надала.
Процесуальні дії стосовно ОСОБА_7 проведено відповідно до вимог КПК. Учасникам було надано можливість подавати свої зауваження та заперечення.

Твердження захисника про те, висновок судової експертизи від 20 червня 2017 року № 473 не можна визнати допустимим доказом у справі, не були підтверджені матеріалами справи, а крім того, були ретельно перевірені судами першої та апеляційної інстанцій і визнані безпідставними.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що вимог закону не порушено в ході проведення експертиз у цьому провадженні.
Не встановив суд і доказів на підтвердження того, що свідок

ОСОБА_10 обмовив ОСОБА_7 .
З метою перевірки алібі ОСОБА_7 , який стверджував, що за епізодом обвинувачення 12 лютого 2017 року у незаконному збуті психотропних речовин в особливо великих розмірах ОСОБА_10 він злочину не вчиняв і цього дня перебував у м. Жмеринці у батьків своєї дівчини, суд першої інстанції допитав свідка ОСОБА_11 і дослідив у судовому засіданні надані стороною захисту фотокартки та дійшов правильного висновку, що ці докази не підтверджують алібі ОСОБА_7 .
Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано визнав зібрані у справі докази належними та допустимими, такими, що повною мірою спростовують позицію ОСОБА_7 стосовно того, що психотропних речовин він не виготовляв

і не збував, а вилучені психотропні речовини, прекурсори та обладнання для виготовлення цих речовин йому не належать, він тільки знав про те, що у квартирі, де він проживав, зберігаються вказані речовини і предмети.
Органами досудового розслідування під час проведення слідчих дій дотримано вимог статей 223, 228, 234, 236 КПК. Відповідні протоколи та експертизи були предметом дослідження місцевого суду, і дані, які вони містять, правильно визнано належними та допустимими доказами, тому ними обґрунтовано обвинувальний вирок щодо ОСОБА_7 , а доводи сторони захисту в цій частині є безпідставними.

Зіставивши докази в їх взаємозв`язку, місцевий суд умотивовано визнав, що показання учасників судового процесу, як і дані, що містяться в досліджених судом документах, протоколах слідчих дій та висновках проведених у кримінальному провадженні експертиз, на підставі ст. 84 КПК є процесуальними джерелами доказів і правомірно поклав їх в основу вироку.

З огляду на вказану сукупність доказів колегія суддів вважає, що місцевий

суд установив усі обставини, які згідно зі ст. 91 КПК підлягають доказуванню

у кримінальному провадженні, і відповідно до цих обставин діяння ОСОБА_7 обґрунтовано отримали юридично-правову оцінку за ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 311, ч. 1 ст. 313 КК.

У процесі вивчення матеріалів кримінального провадження не було виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення цих доказів, які би викликали сумніви у їх достовірності. Всі докази, покладені судом в основу обвинувачення, відповідають вимогам закону щодо їх допустимості, достовірності й достатності.
Призначене ОСОБА_7 покарання узгоджується з положеннями статей 50, 65 КК і, на переконання колегії суддів, є необхідним та достатнім для виправлення засудженого й попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Доводи захисника про те, що суд не розглянув поданих стороною захисту заперечень та клопотань, позбавлені підстав.
Суд дотримався вимог статей 10, 22 КПК, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою в наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання всіх учасників процесу розглянуто відповідно до вимог КПК.

Що стосується доводів захисника про недопустимість як доказів речових доказів,

а саме наркотичних засобів з кримінального провадження № 0000904 за епізодом збуту наркотичних засобів від 12 лютого 2017 року, то вони є неприйнятими. Суд зазначає, що в касаційній скарзі захисника не пояснюється, яким чином рішення суду в цьому питанні могло позначитися на висновку щодо доведеності причетності ОСОБА_7 до інкримінованого йому злочину. Крім того, ця обставина не є безумовною підставою для скасування судового рішення відповідно до ч. 2 ст. 412 КПК.
Не наведено захисником і обґрунтованих доводів на підтвердження порушення права на захист ОСОБА_7 .
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 було ознайомлено з матеріалами справи (т. 1, а.к.п. 8, 46).
Обставин, які би свідчили про проведення допиту свідка ОСОБА_10

з порушенням, не встановлено, а тому доводи захисника в цій частині також

є безпідставними.
Не встановлено судами і факту застосування до ОСОБА_7 недозволених методів слідства.
Апеляційний суд, належним чином перевіривши доводи в апеляційних скаргах засудженого та сторони захисту, визнав обґрунтованим висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а правову кваліфікацію його дій правильною. На усі доводи в апеляціях суд надав обґрунтовані відповіді. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.

Істотних порушень норм права, які могли би бути безумовними підставами для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень, з наведених у скарзі вимог, під час розгляду справи в суді касаційної інстанції не встановлено. Тому Суд вважає за необхідне залишити касаційну скаргу захисника без задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 2 березня 2020 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 2 червня 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3