КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_11 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2020 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_12 ,
захисника ОСОБА_13 ,
обвинуваченого ОСОБА_11 (в режимі ВКЗ з Київським СІЗО),

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2020 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 до 15 березня 2020 року.
Рішення суду мотивовано тим, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не відпали, ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, існують ризики переховування обвинувачених від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, можуть знищити, сховати або спотворити будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та вчинити інший злочин, а тому інші, більш м`які запобіжні заходи, не забезпечить дотримання обвинуваченими процесуальних обов`язків під час судового розгляду.
В апеляційній скарзі захисники обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокати ОСОБА_5 та ОСОБА_6 просили ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2020 року скасувати, постановити нову, якою змінити ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.
Обґрунтовуючи свої вимоги апелянти послалися на те, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначили, що в обґрунтування продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 прокурором не надано жодного реального доказу наявності ризиків, зокрема, переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, незаконно впливати на потерпілого, свідків, вчинити інші кримінальні правопорушення, а також не наведено таких мотивів щодо доцільності продовження запобіжного заходу ОСОБА_7 і судом першої інстанції. Вважають, що суд про наявність існування ризиків, зазначив в ухвалі формально, посилаючись на наявність ризиків встановлених судом під час обрання запобіжного заходу, без врахування практики Європейського суду з прав людини, що, на думку апелянтів є безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення.
Також вважають, що наявність у суду підстав не використовувати право не визначати розмір застави, в порушення вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, не зазначив про це в судовому рішенні.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_14 просила скасувати ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2020 року, постановити нову, якою у задоволенні клопотання прокурора відмовити та призначити ОСОБА_9 більш м`який запобіжний захід.
В обґрунтування своїх вимог зазначила, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, клопотання прокурора не підтверджено жодним доказом щодо обґрунтованості обвинувачення та наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Також вважає, що висновки суду не підтверджуються жодними доказами, дослідженими під час розгляду.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_10 просив ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2020 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_11 скасувати, відмовити в задоволенні клопотання прокурора та застосувати щодо ОСОБА_11 запобіжний захід у виді домашнього арешту.
Обґрунтовуючи свої вимоги апелянт вважає, що судове рішення є незаконним , невмотивованим, а тому підлягає скасуванню.
Зазначив, що посилання суду на доведеність прокурором обґрунтованої підозри та ризиків неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_11 є надуманим та безпідставним.
Також зазначив, що судом залишена без обговорення та вирішення позиція сторони захисту, підтверджена долученими доказами, що обвинувачення ґрунтується виключно на недопустимих доказах, зокрема протоколу про проведення обшуку, який проведений без ухвали слідчого судді.
На думку апелянта, суд мав врахувати міцність соціальних зв`язків ОСОБА_11 , який одружений, виховує двох малолітніх дітей, має на утриманні батьків-інвалідів пенсійного віку.
Вважає, що не може бути підставою для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_11 існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема перешкоджання розгляду справи в суді шляхом тиску на свідків та потерпілих, оскільки досудове розслідування звершене, свідки допитані, а речові докази та документи перебувають у сторони обвинувачення.
Також, на думку апелянта, судом не враховано, що ОСОБА_11 з 25.07.2019 по 05.08.2019 перебував у відділенні токсикології КМКЛ "швидкої медичної допомоги" з діагнозом "Гіпертонічна хвороба ІІ ст. 3 ст. Високий ризик (3). Гіпертонічний криз від 25.07.2019, 29.07.2019 СН І ст.", потребує лікування у ННЦ Інститут кардіології ім. М.Д. Стражеска. Під час перебування під вартою, його стан значно погіршився, а надання спеціалізованої та висококваліфікованої медичної допомоги в умовах Київського СІЗО не можливо.
Апелянт вважає, що на даний час обраний його підзахисному запобіжний захід не відповідає меті його застосування, загальним засадам кримінального судочинства та вимогам Європейської конвенції з прав людини.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_13 та обвинуваченого ОСОБА_11 , які підтримали апеляційні скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають, виходячи з таких підстав.
Висновок викладений в ухвалі Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2020 року щодо підстав для продовження обвинуваченим строку тримання під вартою ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону.

Так, суд, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , врахував наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу згідно з вимогами ст. 178 КПК України.
Доводи апеляційних скарг захисників про відсутність ризиків щодо обвинувачених є необґрунтованими, оскільки матеріалами кримінального провадження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, доведено.
Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою, суд першої інстанції врахував, зокрема суспільну небезпечність та характер наслідків дій, що інкриміновані обвинуваченим, а тому суд визнав небезпідставними доводи прокурора щодо оцінки моральних якостей обвинувачених та наявності високої ймовірності вчинення останніми позапроцесуальних дій з метою переховування від суду і обґрунтовано зазначив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, оскільки є підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачені, які не мають постійного джерела доходу, підозрюються у вчиненні декількох особливо тяжких кримінальних правопорушень, що мають високий ступінь суспільної небезпеки і у разі визнання їх винними у вчиненні інкримінованих їм злочинів, за які вони можуть бути засуджені до позбавлення волі до 15 років або довічного позбавлення волі, а тому з метою уникнути покарання вони можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, можуть знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Крім того, суд першої інстанції врахував те, що існує ризик вчинення обвинуваченими іншого злочину.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції про продовження тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , колегія суддів погоджується з висновком, що підстави, у зв`язку з наявністю яких останнім був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, не відпали, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися та продовжують існувати.
Посилання апелянтів на формальне вирішення судом питання про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою, який не врахував наявність у обвинувачених постійного місця проживання та міцних соціальних зв`язків, дітей, батьків, наявність у обвинуваченого ОСОБА_11 тяжкого захворювання, стан якого значно погіршився в умовах СІЗО через відсутність лікування, є безпідставними, оскільки вказані доводи в цілому не впливають на правильність висновків суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченим строку тримання під вартою, а будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених, судом першої інстанції встановлено не було і стороною захисту не доведено. Також матеріали провадження не містять даних про те, що за своїм станом здоров`я обвинувачений ОСОБА_11 не може утримуватись в умовах СІЗО.

Посилання апелянтів на те, що в ухвалі суду відсутні нові мотиви доцільності продовження запобіжного заходу, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України при розгляді питання про продовження строку запобіжного заходу суд повинен встановити наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Вказані обставини були перевірені судом першої інстанції та свої висновки стосовно цього суд зазначив в ухвалі.
Посилання апелянтів щодо можливості зміни обвинуваченим запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням, зокрема у виді домашнього арешту, колегія суддів також вважає необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з достатньою повнотою та об`єктивністю дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченим злочинів, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про їх особу та навів мотиви, з яких прийняв таке судове рішення.
Що стосується посилань захисників на відсутність доказів в обґрунтування висунутої обвинуваченим підозри та доказів на підтвердження обґрунтованості обвинувачення, колегія суддів вважає, що вимога обґрунтованої підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують обвинуваченого з певним злочином і мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Також колегія суддів вважає, що переглядаючи в апеляційному порядку ухвалу суду першої інстанції про продовження обвинуваченим строку тримання їх під вартою до ухвалення судового рішення по суті, не може вдаватися до оцінки обґрунтованості висунутого особі обвинувачення, яке вже є предметом розгляду судом першої інстанції, а також до вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні інкримінованих їй злочинів.
Посилання захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про те, що суд першої інстанції, маючи право не визначати розмір застави, не був позбавлений обов`язку зазначити це в судовому рішенні, колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд лише при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, а в даному випадку судом першої інстанції вирішувалось клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Посилання захисників на те, що оскаржувана ухвала є такою, що суперечить вимогам чинного законодавства, не відповідає меті застосування такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, вимогам Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та сучасним підходам, закріпленим чинним кримінальним процесуальним законом, є безпідставним, оскільки судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
За викладеним, колегія суддів вважає ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2019 року законною та обґрунтованою і підстав для її скасування та зміни обвинуваченим запобіжного заходу, про що ставиться питання в апеляційних скаргах захисників, не вбачає.
На підставі викладеного, керуючись ст. 422-1 КПК України, колегія суддів, -
у х в а л и л а :

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2020 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 до 15 березня 2020 року залишити без змін, а апеляційні скарги захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_11 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №361/3506/19

Провадження №11-кп/824/1116/2021 Категорія КК: ч. 2 ст. 115 КК України
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_15
Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1