ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 345/4225/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/26/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.115 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2021 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду

в складі: головуючого - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09 жовтня 2020 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , -

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначено покарання - 10 (десять) років позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 залишено без змін до вступу вироку в законну силу.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 рахується з часу фактичного затримання, а саме з 11.35 годин 28.04.2019.

Зараховано ОСОБА_7 , відповідно до ч.5 ст.72 КК України, в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 28.04.2019 до вступу вироку в законну силу з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Питання щодо речових доказів вирішено.

Згідно вироку, у період часу з 22.00 годин 27.04.2019 по 02.00 годин 28.04.2019 року ОСОБА_7 перебував за місцем свого проживання разом із ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , де вони спільно розпивали алкогольні напої.

Під час вживання алкогольних напоїв між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 виник раптовий словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, будучи обурений поведінкою ОСОБА_9 , вирішив позбавити життя останню, тобто умисно її вбити.

ОСОБА_7 , реалізовуючи свій злочинний умисел спрямований на позбавлення життя ОСОБА_9 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дії та свідомо бажаючи їх настання, взявши до рук дерев`яну палицю, розпочав наносити останній ряд цілеспрямованих ударів по тулубу та у життєво-важливу ділянку тіла голову, внаслідок чого, згідно висновку судово-медичної експертизи № 68 від 09.08.2019, спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми з крововиливами під м`яку оболонку, в речовину головного мозку та м`які тканини голови, синці та садна в ділянці голови; закриту травму органів живота з розривами печінки, крововиливами в речовину печінки, в м`які тканини передньої черевної стінки та кровотечею в черевну порожнину; крововилив в слизову оболонку верхньої губи; крововилив в слизову оболонку нижньої губи; синці в ділянці грудної клітки; синці в ділянці правої руки; синці в ділянці лівої руки; синці та садна в ділянці правої ноги; синці та забійну рану в ділянці лівої ноги.

Зазначені тілесні ушкодження були спричинені прижиттєво, незадовго до настання смерті та утворились від дії тупих твердих предметів, могли утворитися і при нанесенні ударів такими предметами у вказані ділянки тіла не є характерними для одномоментного чи багаторазового падіння на площину.

В загальному ОСОБА_7 спричинив потерпілій ОСОБА_9 не менше 8-ми ударів в ділянку голови, в ділянку грудної клітки не менше 9-ти ударів, в ділянку лівої руки не менше 5-ти ударів, в ділянку правої руки не менше 4-х ударів, в ділянку живота не менше 3-х ударів, в ділянку правої ноги не менше 8-ми ударів, в ділянку лівої ноги не менше 8-ми ударів.

Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, а саме закритої черепно-мозкової травми з крововиливами під м`яку мозкову оболонку , в речовину головного мозку та м`які тканини голови, синців та саден в ділянках голови, які ускладнились набряком та набуханням головного мозку, ОСОБА_9 померла за місцем проживання ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить пом`якшити йому покарання. Свої вимоги мотивує тим, що під час розгляду в суді першої інстанції його було позбавлено права мати захисника якому він довіряє, неодноразово просив замінити адвоката ОСОБА_10 , яка мала неузгоджену з ним позицію захисту; не підтримала його апеляцію; відмовлялась заявляти клопотання написані ним; відмовлялась зібрати і надати суду документи щодо його особи, а саме його характеристику, довідку про те, що він перебуває на обліку в тубдиспансері і на психіатричному обліку, довідку про стан здоров`я матері з якою він проживає. Все це призвело до того, що суд першої інстанції вирішив, що він вини не визнає. Також, стверджує, що вину у скоєному визнає і дуже кається.

В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений наполягає на особистій участі в апеляційному розгляді, просить надати іншого захисника, стверджує, що визнає вину і завжди визнавав, адже для того щоби визнати вину і отримати покарання і викликав поліцію, також вказує, що побої наніс умисно.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду,

пояснення обвинуваченого, який під час апеляційного розгляду свою апеляційну скаргу з доповненнями підтримав, однак вважає проведений відносно нього судовий розгляд несправедливим, вимагав повторно дослідити всі обставини цього кримінального провадження шляхом допиту всіх свідків і перевірки висновків психіатричної експертизи, а також в судових дебатах свою вину визнав і розкаявся у вчиненому,

міркування захисника, який підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого з наведених у ній підстав і вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував відомості про особу обвинуваченого і те, що він сам повідомив про смерть потерпілої та в подальшому активно сприяв досудовому розслідуванню, крім того захисник вважає, що встановлені у цій справі обставини не підтверджують наявність в діях обвинуваченого умислу на вбивство,

думку прокурора який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого за її безпідставністю,

перевіривши матеріали провадження і наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів з`ясувала наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Колегія суддів, переглядаючи судове рішення відповідно до вимог ст. 404 КПК України в межах апеляційної скарги, дійшла висновку, що суд, ухвалюючи вирок щодо ОСОБА_7 , в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та кваліфікація його дій за ч.1 ст.115 КК України обґрунтовані сукупністю досліджених судом першої інстанції та належним чином оцінених доказів.

Так, даними протоколу огляду місця події від 28 квітня 2019 року підтверджується, що труп ОСОБА_9 зі значною кількістю синців було виявлено за місцем постійного проживання обвинуваченого ОСОБА_7 в квартирі АДРЕСА_2 . Там же виявлено дерев`яну палицю і численні нашарування речовини, схожої на кров. Такі сліди виявлено і на сходовій клітці під`їзду. Згідно висновків експертиз у вилучених з місця події плямах виявлено кров, яка може походити від ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 . На дерев`яній палиці виявлено сліди крові лише ОСОБА_9 .

Під час судового розгляду обвинувачений підтвердив, що напередодні ОСОБА_9 прийшла до нього додому, вони разом вживали алкогольні напої. Потім між ними виник конфлікт і він побив її кулаком, але вбивати не хотів. Через деякий час знову почав її бити палицею, не знає для чого. Також, вказав, що в коридорі вдарив ОСОБА_9 головою до сходів. Ці обставини події були відтворені обвинуваченим в ході слідчого експерименту за його участю та в присутності його захисника і понятих, що підтверджується протоколом і відеозаписом цієї слідчої дії, які були безпосередньо досліджені в ході судового розгляду.

Показання обвинуваченого про перебування ОСОБА_9 в кімнаті і квартирі за місцем його проживання та конфлікт між ними в ніч на 28 квітня 2019 року підтвердили свідки ОСОБА_11 і ОСОБА_12 .

В подальшому, при проведенні судово-медичних експертиз, було підтверджено, що смерть ОСОБА_9 настала в результаті закритої черепно-мозкової травми з крововиливами під м`яку мозкову оболонку, в речовину головного мозку та м`які тканини голови, синців та саден в ділянках голови, які ускладнились набряком та набуханням головного мозку. Зазначені тілесні ушкодження були спричинені прижиттєво, незадовго до настання смерті ОСОБА_9 . Всі виявлені на її трупі тілесні ушкодження утворилися від дії тупих предметів і не є характерними для падіння на площину.

Крім того, при проведенні судово-медичних експертиз піднігтьового вмісту обох рук обвинуваченого ОСОБА_7 виявлено епітеліальні тканини, походження яких від ОСОБА_9 не виключається.

Наведені та інші встановлені вході судового розгляду обставини, які детально проаналізовані в оскарженому вироку, в сукупності підтверджують, що тілесні ушкодження ОСОБА_13 були заподіяні саме обвинуваченим ОСОБА_7 в квартирі за місцем його проживання з метою її вбивства.

За наведених обставин колегія суддів не знаходить підстав вважати ОСОБА_7 необґрунтовано засудженим за ч.1 ст.115 КК України.

Як вбачається зі змісту вироку, місцевий суд ретельно перевірив і обґрунтовано відхилив доводи обвинуваченого і його захисника про відсутність умислу на вбивство.

Так, у вироку правильно враховано не лише кількість, а також і локалізацію заподіяних ОСОБА_9 тілесних ушкоджень життєво важливих органів, а саме умисне нанесення обвинуваченим не менше 8-ми ударів в ділянку голови потерпілої, в ділянку грудної клітки не менше 9-ти ударів та в ділянку живота не менше 3-х ударів, які призвели до тілесних ушкоджень таких, що є небезпечними для життя в момент спричинення, та в подальшому до смерті потерпілої.

Крім того, місцевий суд правильно врахував як такі, що вказують на спрямованість умислу обвинуваченого на вбивство потерпілої обставини що до характеру заподіяння тілесних ушкоджень, які спричинені внаслідок тривалого і неодноразового побиття потерпілої кулаками і дерев`яною палицею, а також удару головою до сходів. Встановлено, що в період між побиттями обвинувачений переміщував тіло потерпілої з коридору в кімнату і бачив, що вона без свідомості, однак медичну допомогу їй не викликав і жодним чином не намагався відвернути негативні наслідки своїх дій, а навпаки продовжив бити її палицею по різних частинах тіла, в тому числі у життєво важливі органи.

Таким чином, встановлені в ході судового розгляду відомості про спосіб заподіяння тілесних ушкоджень, знаряддя злочину, кількість, характер та локалізація тілесних ушкоджень, спрямованість ударів та їх сила, а також поведінка самого обвинуваченого під час вчинення злочину в цьому випадку беззаперечно вказують на наявність у обвинуваченого умислу на вбивство потерпілої.

Висновок місцевого суду про те, що обвинувачений за вказаних обставин усвідомлював суспільну небезпеку своїх дій та передбачав їх наслідки підтверджується даними висновку судово-психіатричної експертизи, якою встановлено що ОСОБА_7 під час інкримінованих йому дій та на час проведення експертизи хронічним психічним захворюванням, недоумством, тимчасовим або іншим хворобливим розладом психічної діяльності не страждав, виявляв змішаний розлад особистості, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Висловлені в ході апеляційного розгляду доводи обвинуваченого про необхідність повторного дослідження його психічного стану є необґрунтованими, оскільки зі змісту висновку експерта №96 (т.1 а.с.193-195) вбачається, що відносно ОСОБА_7 у встановленому законом порядку було проведено комісійну стаціонарну судово-психіатричну експертизу, висновки якої оформлені відповідно до вимог ст.101 КПК України та містять детальні, однозначні і вичерпні відповіді на всі поставлені перед експертами питання. Вказані висновки належно аргументовані з наукової точки зору і не викликають сумніві у їх об`єктивності та достовірності.

Також, зі змісту вироку та журналів судових засідань і відповідних технічних записів (т.2 а.с.90-92) слідує, що свідки ОСОБА_14 і ОСОБА_12 допитані в судовому засіданні з дотриманням вимог ст.352 КПК України. В ході апеляційного розгляду не встановлено і обвинуваченим не наведено жодних обставин, які би вказували на неповноту чи неправильність допиту цих свідків судом.

Згідно ч.3 ст.404 КПК України повторне дослідження обставин, установлених під час кримінального провадження, за наявності клопотання допускається лише за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями.

У даному випадку висловлені обвинуваченим та підтримані захисником під час апеляційного розгляду вимоги про повторне дослідження доказів таким умовам не відповідають, оскільки як вбачається з доводів сторони захисту ці клопотання обґрунтовуються виключно незгодою з викладеними у вироку висновками суду і призначеним покаранням, що не є підставою для повторного допиту свідків та дослідження інших доказів. Будь-яких конкретних обставин, які би вказували на неповноту чи неправильність проведеного місцевим судом допиту свідків та дослідження експертних висновків обвинувачений не вказав, а тому його доводи про необхідність повторного дослідження обставин є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про те, що під час розгляду справи його було позбавлено права мати захисника якому він довіряє, і не було задоволено його неодноразові клопотання про заміну адвоката є надуманими, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що адвокат ОСОБА_10 здійснювала захист обвинуваченого ОСОБА_7 починаючи з підготовчого судового засідання і протягом всього судового розгляду. Так, адвокат ОСОБА_10 призначена захисником у цьому кримінальному провадженні 16 жовтня 2019 року, у зв`язку з тим, що ухвалою місцевого суду від 25 вересня 2019 року було задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 , який відмовився від попереднього свого захисника, призначеного центром безоплатної правової допомоги (т.1 а.с.26,31). В подальшому під час усього розгляду справи місцевим судом обвинувачений від послуг цього адвоката не відмовлявся, на якість його юридичних послуг не скаржився і не порушував перед судом питання про залучення іншого захисника.

Доводи обвинуваченого про те, що адвокат ОСОБА_10 мала неузгоджену з ним позицію захисту, не підтримала апеляцію, відмовлялась заявляти клопотання і надавати суду документи щодо його особи, а саме: характеристику і відомості про стан здоров`я його і матері, з якою він проживав, є безпідставними оскільки зазначені відомості, що характеризують обвинуваченого і стосуються стану його здоров`я наявні в матеріалах провадження (т.1 а.с.196,197,199-202, 212), а його матір ОСОБА_14 була допитана безпосередньо в ході судового розгляду. Згідно вироку, призначаючи покарання суд врахував, зокрема, вік і стан здоров`я обвинуваченого та його позитивну характеристику за місцем проживання.

Також, не ґрунтуються на вимогах закону і матеріалах провадження твердження обвинуваченого, що в суді першої інстанції він був позбавлений ефективного захисту через неналежну якість наданої йому правової допомоги.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що адвокат ОСОБА_10 на протязі всього судового розгляду реалізовувала надані їй законом права і користувалася усіма процесуальними можливостями для відстоювання обраної позиції захисту, подавала клопотання в інтересах обвинуваченого, аргументовано заперечувала проти доводів сторони обвинувачення, в тому числі щодо продовження строку запобіжного заходу. В судових дебатах на захист обвинуваченого виступила з промовою, зміст якої не суперечить доводам обвинуваченого. Об`єктивних даних про неналежне виконання нею професійних обов`язків, яке могло би призвести до істотного обмеження права обвинуваченого на захист, у матеріалах справи не міститься. Крім того, після виступу адвоката ОСОБА_10 в дебатах обвинувачений не висловлював заперечень щодо правової позиції захисника і не стверджував про неналежний захист. Такі твердження висловлені ним після оголошення вироку уже в апеляційній скарзі.

З огляду на це, апеляційний суд приходить до висновку, що під час судового розгляду захисник належним чином виконував свої обов`язки, а тому право на ефективний захист не було порушено, оскільки обвинувачений заявив про неефективний захист лише після ухвалення вироку і призначення покарання, з яким він не погодився.

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного суду від 12 вересня 2018 року (справа №523/6472/14-к) ефективність захисту не є тотожною досягненню за результатами судового розгляду бажаного для обвинуваченого результату, а полягає в наданні йому належних та достатніх можливостей з використанням власних процесуальних прав та кваліфікованої юридичної допомоги, яка в передбачених законом випадках є обов`язковою, захищатися від обвинувачення в передбачений законом спосіб. Подальша незгода обвинуваченого з раніше обраними та узгодженими з адвокатом позицією і тактикою захисту не свідчить про його неефективність.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про безпідставність доводів обвинуваченого щодо порушення його права на захист під час розгляду місцевим судом цього кримінального провадження.

До початку апеляційного розгляду Тернопільським апеляційним судом на підставі ст.24 Закону України Про безоплатну правову допомогу було задоволено клопотання захисника ОСОБА_10 про призначення іншого захисника у зв`язку зі зміною підсудності кримінального провадження і значною віддаленістю м. Тернопіль від її робочого місця. При цьому, апеляційним судом було враховано думку обвинуваченого, який заперечував проти розгляду справи в режимі відеоконференції, наполягав на його безпосередній участі в апеляційному розгляді і просив призначити йому іншого захисника.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які тягнуть за собою безумовне скасування чи зміну вироку під час перегляду оскарженого вироку апеляційним судом не виявлено.

Покарання обвинуваченому призначено відповідно до вимог ст.ст.50,65 КК України та за своїм видом і розміром воно є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.

Як вбачається зі змісту вироку, при призначенні покарання місцевий суд дотримався вимог ст.50,65 КК України і в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, дані про особу винного, який згідно ст.89 КК України раніше не судимий, розлучений, не працює, на обліках у психіатра та нарколога не перебуває, хронічним психічним захворюванням, недоумством, тимчасовим або іншим хворобливим розладом психічної діяльності не страждає і не страждав, але виявляє змішаний розлад особистості, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує, а також суд взяв до уваги його вік, відомості про стан здоров`я і те, що обвинувачений за місцем проживання характеризується позитивно.

Крім того, місцевий суд правильно врахував конкретні обставини цієї справи, а саме що обвинувачений самостійно повідомив поліцію про вчинене і шкодує про вчинене, а тому незважаючи на думку потерпілого і прокурора, які наполягали на більш суворому покаранні, призначив його згідно санкції інкримінованої статті у розмірі, що наближений до мінімального.

Аналізуючи встановлені в ході судового і апеляційного розгляду обставини колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, правильно врахував відомості про особу обвинуваченого, в тому числі і ті, на які є посилання в апеляційній скарзі.

За встановлених в ході судового розгляду обставин колегія суддів вважає, що в цьому випадку покарання за ч.1 ст.115 КК України призначено відповідно до вимог закону і немає підстав вважати його явно несправедливим через суворість.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість постановленого відносно ОСОБА_7 вироку, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та доповнень до неї.

Керуючись ст.ст. 404-419, 424, 426 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09 жовтня 2020 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим - з дня отримання копії ухвали суду.

Головуючий

Судді