Справа № 298/1446/19 Провадження № 1-кп/304/62/2021
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2021 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
законного представника потерпілого
ОСОБА_4 ОСОБА_5 ,
представника потерпілих адвоката ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
його захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження №0000318 від 25 серпня 2019 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з вищою освітою, розлученого (має на утриманні малолітню дитину), непрацюючого, українця, громадянина України, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В :

24 серпня 2019 року близько 21.10 год ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки «Фольксваген Поло», р/н НОМЕР_1 , який знаходився у технічно справному стані, рухаючись по вулиці Штефаника в смт Великий Березний у напрямку села Забрідь Великоберезнянського (Ужгородського) району, неподалік АЗС «WOG», що розташована по вулиці Штефаника, 124, в порушення пунктів 12.2., 12.3. Правил дорожнього руху України, у темну пору доби в умовах недостатньої видимості, не вжив заходів для зменшення швидкості руху та застосування екстреного гальмування аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, в результаті чого допустив наїзд на гужову повозку, яка рухалася по краю проїзної частини в попутному напрямку руху, якою керував ОСОБА_4 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді «політравми. ЗЧМТ. Струсу головного мозку. Закритого перелому середньої та верхньої третини обох стегнових кісток зі зміщенням уламків», та іншим особам, які також перебували на гужовій повозці потерпілому ОСОБА_9 , у вигляді «перелому вінцевого виростка правої ліктьової кістки» і потерпілому ОСОБА_10 у вигляді «перелому тіла лобкової кістки справа, множинних саден грудної клітки справа», які згідно висновків судово-медичних експертиз відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, за що кримінальна відповідальність передбачена ч. 1 ст. 286 КК України..

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, щиро розкаявся та показав, що 24 серпня 2019 року близько 21.00 год їхав до смт В.Березний зі сторони села М.Березний та перед автозаправною станцією, що розташована по дорозі, наїхав на гужову повозку, яку запізно побачив та вже не встиг зупинитися. Рухався зі швидкістю 60-70 км/год, однак того вечора видимість була погана та до того ж він їхав з ввімкненим ближнім світлом фар, оскільки назустріч йому прямував автомобіль, а на гужовій повозці жодних розпізнавальних знаків не було. Він піднімався на підйом і коли піднявся, то відразу побачив перед собою гужову повозку вивернув кермо вліво, однак все рівно зачепив своїм колесом їх колесо і автомобіль перекинуло на бік. Його заблокувало, він не міг вибратися з машини та відповідно і надати потерпілим якусь допомогу, а коли рятувальники витягли його, розбивши скло на автомобілі, то дітей, які знаходилися на возі, вже відвозила швидка. На даний час повністю відшкодував потерпілим матеріальну шкоду та згоден на часткове відшкодування моральної шкоди. Просить суворо його не карати, оскільки не хотів, щоб так сталося, щиро жалкує, неодноразово вибачався перед потерпілими та їх батьками.

Крім повного визнання обвинуваченим своєї вини, така повністю стверджується показаннями потерпілих, зокрема:

- показаннями потерпілого ОСОБА_4 , який у судовому засіданні показав, що влітку наприкінці серпня 2019 року близько дев`ятої години вечора він з іншими хлопцями, зокрема ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , поверталися додому на возі із сіном та біля автозаправної станції в смт В.Березний до них вдарив автомобіль червоного кольору. Від удару вони попадали з возу на землю він на дорогу, а інші діти на узбіччя, йому машина переїхала через ноги та згодом перекинулася. Через якийсь час приїхала швидка медична допомога та їх забрали у лікарню, хто був за кермом він не бачив. Його боліли ноги і на даний час, після проведених операцій, має у ногах пластини. Мати потерпілого ОСОБА_4 ОСОБА_5 як його законний представник у судовому засіданні пояснила, що не бажає суворого покарання для обвинуваченого та залишає вирішення даного питання на розсуд суду, цивільний позов просить задовольнити у повному обсязі;

- показаннями потерпілого ОСОБА_10 , який показав у судовому засіданні, що у двадцятих числах серпня 2019 року ввечері вони з хлопцями їхали по краю проїзної частини на гужовій повозці, навантаженій сіном. Неподалік автозаправної станції в смт В.Березний їх збив автомобіль червоного кольору і вони всі попадали з возу. Попросили про допомогу невідому жінку, яку побачили, оскільки з автомобіля ніхто не виходив. Їх забрали в лікарню смт В.Березний, а згодом перевели до лікарні м. Ужгорода, де йому проводили операцію на нозі, яка боліла. Його законний представник мати ОСОБА_13 під час розгляду справи залишила вирішення питання щодо призначення обвинуваченому міри покарання на розсуд суду.

Також вина обвинуваченого підтверджується сукупністю доказів, зібраних у справі при провадженні досудового слідства, які досліджені та перевірені судом, зокрема:

- висновком експерта № 436 від 18 вересня 2019 року, згідно якого кров ОСОБА_7 , 1981 року народження, відноситься до групи А з ізогемглютиніном анти-В за ізосерологічною еритроцитарною системою АВО;

- висновком експерта № 441 від 20 вересня 2019 року, з якого вбачається, що у слідах на подушці безпеки /об. № 1, 2/ вилучена з автомобіля марки «Фольксваген Поло», р/н НОМЕР_1 , знайдена кров людини. При встановленні групової належності крові у слідах на речовому доказі зі ізосерологічною еритроцитарною системою АВО у об. № 1, 2, знайдені антиген А та ізогемаглютиніни анти-В, тобто встановлена група крові А з ізогемаглютиніном анти-В. Дана група крові належить громадянину ОСОБА_7 , тому не виключено, що кров на подушці безпеки /об. № 1, 2/ походить від нього;

- висновком експерта № 273 від 30 вересня 2019 року, згідно якого на момент судово-медичного обстеження на тілі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виявлено наслідки тілесних ушкоджень у вигляді слідів від саден на шкірних покривах спини справа та зліва; згідно даних медичної документації виявлено: «Політравма. ЗЧМТ. Струс головного мозку. Закритий перелом середньої та верхньої третини обох кісток стегнових зі зміщенням уламків», які найбільш ймовірно виникли внаслідок механізму здавлення між тупими предметами колесом рухаючогося автомобіля та підлеглим покриттям, під час ДТП, та які вкладаються у час ДТП, що мала місце 24 серпня 2019 року;

- висновком експерта № 268 від 19 вересня 2019 року, з якого вбачається, що на момент судово-медичного обстеження неповнолітнього ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виявлено тілесні ушкодження у вигляді ділянок здирання на шкірних покривах правої бічної поверхні живота з переходом на клубову ділянку зовнішньої поверхні правого гомілково-ступневого суглобу. Згідно даних консультації спеціалістів виявлено «перелом тіла лобкової кістки справа, множинні ссадини грудної клітки справа». Виникли вищевказані тілесні ушкодження внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізму дії або ударяння об такі та по давності виникнення вкладаються у час ДТП, яка мала місце 24 серпня 2019 року;

- висновком експерта № 272 від 24 вересня 2019 року, згідно якого при судово-медичній експертизі неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , виявлені тілесні ушкодження у вигляді перелому вінцевого виростка правої ліктьової кістки, які виникли в результаті прямого удару тупим твердим предметом під час ДТП, що мала місце 24 серпня 2019 року, і не могли виникнути при вільному падінні тіла з висоти власного зросту і ударяння об тупі тверді предмети;

- висновком експерта № 1110 судової автотехінчої експертизи за матеріалами кримінального провадження № 0000318 від 25 вересня 2019 року з таблицями до нього, з якого вбачається, що на момент огляду та експертного дослідження система рульового керування та гальмова система автомобіля «Фольксваген Поло», р/н НОМЕР_1 , знаходилися у працездатному стані та могли виконувати функції, передбачені конструкцією, а система освітлення та світлової сигналізації знаходилася у непрацездатному стані та не могли виконувати функції, передбачені конструкцією;

- висновком експерта № 1111 судової автотехнічної експертизи за матеріалами кримінального провадження № 0000318 від 26 вересня 2019 року, згідно якого у даній дорожній ситуації для забезпечення безпеки дорожнього руху водій автомобіля «Фольксваген Поло», р/н НОМЕР_1 , 2010 року випуску, ОСОБА_7 повинен був діяти згідно вимог п. 12.2 та 12.3 Правил дорожнього руху України, а водій гужової повозки ОСОБА_4 згідно вимог п. 7.3 та 7.7 (б) Правил дорожнього руху України. Водій ОСОБА_7 мав технічну можливість зупинити керований ним транспортний засіб до місця наїзду на гужову повозку шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування з моменту виникнення йому небезпеки для руху. З технічної точки зору причиною виникнення даної ДТП стали дії (бездіяльність) водія автомобіля «Фольксваген Поло», р/н НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , який з моменту виникнення йому небезпеки для руху не вжив заходів до своєчасного застосування екстреного гальмування.

З урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів в їх сукупності, суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні і кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Диспозиція ст. 286 КК України сформульована законодавцем як бланкетна, тому для встановлення ознак об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого цією статтею, потрібно проаналізувати ті нормативно-правові акти, які унормовують правила безпеки руху й експлуатації транспорту, насамперед ПДР, для з`ясування, які саме порушення цих правил були допущені особою, котра керувала транспортним засобом у момент ДТП.

При цьому належить враховувати, що злочин, передбачений ст. 286 КК України, є злочином із так званим матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність), є не будь-які з допущених особою порушень ПДР, а лише ті з них, які спричиняють (викликають, породжують) суспільно небезпечні наслідки, передбачені в частинах 1, 2 або 3 ст. 286 КК, тобто тільки такі порушення ПДР, які є причиною настання цих наслідків і, отже, перебувають із ними у причиновому зв`язку. Таким чином, об`єктивна сторона даного складу злочину включає такі обов`язкові елементи: діяння (дія або бездіяльність); обстановка; суспільно-небезпечні наслідки (середньої тяжкості тілесне ушкодження ч. 1, смерть потерпілого або тяжке тілесне ушкодження ч. 2, загибель кількох осіб ч. 3); причиновий зв`язок між суспільно небезпечним діянням та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.

Діяння полягає в порушенні Правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту. Воно може вчинятися шляхом дії або бездіяльності й полягати: 1) у вчиненні дій, заборонених правилами (наприклад, керування транспортним засобом у стані сп`яніння чи без посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії тощо); 2) у невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту (незниження швидкості руху відповідно до дорожньої обстановки, недотримання безпечного інтервалу тощо).

Обстановка вчинення злочину характеризується тим, що діяння вчиняється та наслідки настають в обстановці дорожнього руху.

Причиновий зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винуватою особою, неминуче зумовлює шкідливі наслідки, передбачені ст. 286 КК України.

Допущені особою, яка керує транспортним засобом, порушення ПДР можуть бути умовно поділені на дві групи: а) порушення, які самі по собі (без порушення інших правил ПДР) не здатні викликати суспільно небезпечні наслідки, зазначені у ст. 286 КК України (наприклад, керування транспортним засобом без посвідчення водія на керування транспортним засобом відповідної категорії, не зареєстрованим, або без належного номерного знака (пп. «в» п. 2.9 ПДР) тощо); б) порушення, які самі по собі (навіть без будь-яких інших додаткових факторів) містять реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і тим самим виступають як головна, вирішальна умова, без якої наслідки не настали б і яка з неминучістю викликає (породжує) їх у конкретній ДТП, що мала місце (наприклад, порушення правил перестроювання транспортних засобів (п. 10.3 ПДР), розвороту (п.10.7 ПДР), заборони виїзду на зустрічну смугу руху транспорту (п. 11.4 ПДР), перевищення швидкості руху транспорту (п. 12.4 ПДР) тощо).

Під час розгляду кримінального провадження суд зобов`язаний виявити, встановити і вказати в мотивувальній частині вироку порушення ПДР, які мали місце під час конкретної ДТП, але водночас він повинен чітко зазначати у вироку, які саме з цих порушень були причиною настання наслідків, передбачених ст. 286 КК України, тобто знаходилися у причиновому зв`язку з ними, а які з цих порушень виконали лише функцію умов, що їм сприяли. Вказана правова позиція відображена у Постанові Великої Палати Верховного суду від 21.08.2019 у справі № 682/956/17.

Таким чином, з урахуванням пояснень обвинуваченого ОСОБА_7 , який вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю та які відповідають обставинам, викладеним в обвинувальному акті, суд вважає доведеним факт порушення ОСОБА_7 вимог пунктів 12.2., 12.3. Правил дорожнього руху України (у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги; у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди), в результаті чого відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої неповнолітнім потерпілим ОСОБА_4 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження, тобто вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Вказаний висновок суду узгоджується з п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» (заява № 1637/04), в якому зазначено, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Авшар проти Туреччини», п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Як роз`яснено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також ту обставину, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту, що характеризується підвищеною суспільною небезпекою.

Згідно ст. 12 КК України обвинувачений ОСОБА_7 вчинив нетяжкий злочин.

Як особа ОСОБА_7 за місцем проживання в смт Великий Березний Ужгородського (Великоберезнянського) району характеризується позитивно як працьовитий та доброзичливий, користується повагою серед односельчан, має на утриманні малолітнього сина. Крім цього матеріалами справи підтверджується, що на обліку у лікарів нарколога і психіатра ОСОБА_7 не перебуває.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, наявність на утриманні малолітньої дитини, а також добровільне відшкодування матеріальної шкоди та намір відшкодувати моральну шкоду.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому, суд не знаходить.

Крім цього при призначенні покарання суд також враховує важливу обставину, яка впливає на ступінь тяжкості досліджуваного кримінального правопорушення та всіх відомостей, які характеризують особу ОСОБА_7 .

Так, згідно з вимогами до осіб, які керують гужовим транспортом, передбаченими Розділом 7 Правил дорожнього руху, зокрема п. 7.2., 7.3. гужовий віз (сани) повинен бути обладнаний світлоповертачами: спереду білого кольору, ззаду червоного; для руху в темну пору доби та в умовах недостатньої видимості на гужовому транспорті необхідно увімкнути ліхтарі: спереду білого кольору, ззаду червоного кольору, що встановлюються з лівого боку воза (саней). Особам, що керують гужовим транспортом забороняється використовувати вози, не обладнані світлоповертачами, без ліхтарів у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості (п. 5 п. 7.7. ПДР).

Під час судового розгляду ОСОБА_7 зазначав, що на гужовій повозці жодних розпізнавальних знаків не було, в той час як подія мала місце близько 21.00 год в умовах недостатньої видимості, що у свою чергу підтвердили у своїх показах і потерпілі.

З урахуванням зазначених обставин, відповідно до вимог кримінального закону і передбаченої цим законом санкції, а також враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжких злочинів, обставини його вчинення, дані про особу винного, обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, де характеризується виключно позитивно, на обліку у психіатра і нарколога не перебуває, розкаявся у вчиненому, попросив вибачення від потерпілих та їх батьків, усвідомив протиправність своїх дій, зробив правильні висновки та критично розцінює свою поведінку, а також беручи до уваги поведінку потерпілих, які рухалися гужовим транспортом не обладнаним світлоповертачами до того ж в умовах недостатньої видимості, те, що ОСОБА_7 відшкодував завдану матеріальну шкоду та зобов`язується відшкодувати також і моральну шкоду у посильному для нього розмірі, та те, що спосіб життя малолітнього потерпілого на певний час змінився вкрай негативно, такий зазнав серйозної моральної шкоди, думку законних представників малолітніх потерпілих, які не бажають суворого покарання для обвинуваченого ОСОБА_7 та позиції прокурора, який просив застосувати до обвинуваченого покарання, передбачене санкцією частини 1 статті 286 КК України, що була чинною на момент вчинення ним кримінального правопорушення, у вигляді штрафу без призначення додаткового покарання, суд приходить до висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання з врахуванням положень ч. 2 ст. 4 КК України, тобто за законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення ним діяння, у виді штрафу без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Вирішуючи питання про заявлений законним представником ОСОБА_5 в інтересах малолітнього потерпілого ОСОБА_4 цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд приходить до такого.

Статтею 55 Конституції України закріплене право на судовий захист від протиправних посягань. Згідно ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В той же час як встановлено у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 повністю відшкодував потерпілому ОСОБА_4 (його законному представнику ОСОБА_5 ) матеріальну шкоду у заявленому ними розмірі у сумі 362,45 грн, а відтак цивільний позов у цій частині задоволенню не підлягає.

Крім цього згідно з положеннями п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до частини 3 зазначеної статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Вирішуючи питання про доведеність підстав та розміру заподіяної моральної шкоди суд враховує характер і обсяг фізичних та моральних страждань потерпілого ОСОБА_4 , який отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості в основному в області ніг, при цьому будучи дитиною, що у свою чергу за віком потребує постійного перебування у русі та відповідно додатково негативно вплинуло на нього та стан його здоров`я, в результаті чого йому були проведені дві операції, після яких хлопчик пересувався тільки на короткі відстані з палицею, переживає, що його дитинство пройде без спілкування та друзів у замкнутому просторі, а також тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках як потерпілого, так і всієї родини. Малолітній ОСОБА_4 пережив фізичну біль, був порушений його звичний спосіб життя для відновлення якого потрібно значних зусиль.

На підставі наведеного, з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, а також фізичних та моральних страждань потерпілого і конкретних обставин заподіяння шкоди, суд приходить до висновку, що саме моральна шкода в розмірі 50 000 грн буде достатньою компенсацією за понесені ним моральні та душевні страждання. Також суд враховує, що обвинувачений фізично здоровий, тому має прикладати зусилля для відшкодування потерпілому завданої шкоди.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 під час досудового розслідування та протягом судового розгляду даного кримінального провадження не обирався, на даний час клопотань про обрання такого суду не подано, отже питання щодо нього судом не розглядається.

Заходи забезпечення кримінального провадження, вжиті ухвалою слідчого судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 29 серпня 2019 року у вигляді арешту автомобіля марки «Фольксваген Поло», 2010 року випуску, р/н НОМЕР_1 , скасовані ухвалою Перечинського районного суду Закарпатської області від 05 грудня 2019 року.

Питання речових доказів, процесуальних витрат та заходів забезпечення кримінального провадження вирішуватиметься у порядку статей 100, 124, 174 КПК України.

Керуючись ст. 368, ч. 2 ст. 373, ст. 374 КПК України, с у д

У Х В А Л И В :

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначити покарання у виді штрафу в розмірі 300 (триста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5 100 (п`ять тисяч сто) грн без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Цивільний позов законного представника ОСОБА_5 в інтересах малолітнього потерпілого ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн в якості відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти вимог цивільного позову відмовити.

Речові докази, а саме автомобіль марки «Фольксваген Поло», 2010 року випуску, р/н НОМЕР_1 , що переданий на відповідальне зберігання власника ОСОБА_14 такій повернути; гужову повозку, якою керував ОСОБА_4 , що знаходиться на зберіганні на спеціальному майданчику Великоберезнянського відділення Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області повернути ОСОБА_5 .

Процесуальні витрати за проведення судової автотехнічної експертизи № 1110 від 25 вересня 2019 року у розмірі 3 140 (три тисячі сто сорок) грн та судової автотехнічної експертизи № 1111 від 26 вересня 2019 року у розмірі 2 355 (дві тисячі триста п`ятдесят п`ять) грн стягнути з ОСОБА_7 на користь держави.

Захід забезпечення кримінального провадження, вжитий ухвалою слідчого судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 29 серпня 2019 року у вигляді арешту гужової повозки, якою керував ОСОБА_4 скасувати.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок суду може бути подана апеляція до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду учасники кримінального провадження можуть отримати в Перечинському районному суді Закарпатської області в порядку, передбаченому ч. 6 ст. 376 КПК України. Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: ОСОБА_1