Справа № 447/2040/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1294/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пісочна Миколаївського району Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 26 жовтня 2020 року у кримінальному провадженні про його обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.366-1 КК України,-

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 366-1 КК України, та призначено йому покарання у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин, з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та провоохоронних органах на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Згідно з вироком, ОСОБА_6 згідно із наказом начальника державної установи «Миколаївська виправна колонія №50» ОСОБА_8 №81 о/с від 28.09.2018 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнений із посади молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки державної установи «Миколаївська виправна колонія №50». 01.10.2018 ОСОБА_6 написав розписку про ознайомлення з вимогами ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції» щодо необхідності подання перед звільненням декларації за період, який не був охоплений раніше поданими деклараціями, а також щодо обов`язку наступного року, після припинення діяльності, подати в установленому законом порядку декларацію за минулий рік. Так, в період з 01.01.2019 по 22.07.2020, ОСОБА_6 , діючи умисно, маючи реальну можливість та достовірно знаючи про обов`язковість подання декларації наступного року після припинення діяльності, умисно не подав до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, декларацію особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за минулий, 2018, рік.

Такими діями, ОСОБА_6 вчинив злочин передбачений ст. 366-1 КК України будучи суб`єктом декларування, умисно не подав декларацію особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбачену ЗУ «Про запобігання корупції».

Не погоджуючись із зазначеним вироком, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 26 жовтня 2020 року.
В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що вирок суду є необґрунтований та підлягає скасуванню внаслідок того, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Як стверджує апелянт, на час розгляду справи він зазначав про повне визнання вини, щире каяття, а також своє сприяння слідству, умислу на приховування майнового стану у нього не було, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, належні висновки для себе зробив. Крім цього, наголошує й на тому, що робив все можливе для того, щоб подати декларацію про майновий стан, однак не міг цього зробити з технічних причин, що підтверджується електронним листуванням з технічною службою підтримки НАЗК.

Також обвинувачений звертає увагу й на тому, що рішенням Конституційного Суду України №13-р/2020 від 27 жовтня 2020 року стаття 366-1 КК України визнано такою, що не відповідає Конституції України.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого на підтримання поданої апеляційної скарги, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України та таким, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.2, 3 ст.4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.
З матеріалів кримінального провадження убачається, що на час вчинення інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення та на час ухвалення судом першої інстанції вироку від 26 жовтня 2020 року, ст.366-1 КК України діяла з урахуванням змін, внесених до неї Законом № 1774-VIII від 06.12.2016.

Водночас, рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 47 народних депутатів України відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону України «Про запобігання корупції», Кримінального кодексу України, від 27 жовтня 2020 року №13-р/2020 у справі №1-24/2020 (393/20), визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними): пункти 6 , 8 частини першої статті 11 , пункти 1 , 2 , 6 10-1 , 12 , 12 1 частини першої , частини другу п`яту статті 12 , частину другу статті 13 , частину другу статті 13-1 , статтю 35 , абзаци другий , третій частини першої статті 47 , статті 48-51 , частини другу, третю статті 52 , статтю 65 Закону України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року №1700-VII зі змінами; - статтю 366-1 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Тобто з 27 жовтня 2020 року ст.366-1 Кримінального кодексу України перестала існувати.

Згідно зі ст.58 Конституції України закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч.1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Системне й телеологічне тлумачення зазначених правових норм дає підстави зробити висновок, що діяння може вважатися кримінальним правопорушенням лише за умови, якщо воно визнається таким чинною нормою Особливої частини КК України. Втрата такою нормою чинності тягне неможливість її застосування до діянь, які раніше визнавалися злочином. При цьому в разі ухвалення в подальшому нового закону, який знову визнає відповідне діяння кримінально караним, такий закон не матиме зворотної дії з огляду на наведені положення ст. 58 Конституції України та ст.5 КК України.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 січня 2021 року (справа № 0306/7567/12, провадження № 13-73кс19), зазначила, що особу може бути піддано кримінальному переслідуванню виключно за діяння, яке визнано злочином за нормами КК України, тоді як втрата чинності нормою Особливої частини КК України означає, що передбачені нею дії або бездіяльність вже не містять ознак діяння, за яке цим Кодексом встановлювалася кримінальна відповідальність. Офіційна констатація невідповідності правової норми Конституції України анулює її юридичну силу, що за змістом є рівнозначним виключенню такої норми на законодавчому рівні. Отже, дія чи бездіяльність перестають вважатися злочином як на підставі закону про скасування кримінальної відповідальності, так і у зв`язку з прийняттям Конституційним Судом України рішення про неконституційність норми КК України, що встановлювала цю відповідальність.

Хоча чинний кримінальний процесуальний закон не містить такої підстави для закриття кримінального провадження як визнання норми закону, якою встановлюється кримінальна відповідальність, такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), однак така необхідність вбачається з наведених вище висновків про юридичні наслідки ухвалення відповідного рішення Конституційним Судом України, що є аналогічними наслідкам набрання чинності законом, яким скасовується кримінальна караність діяння. Відповідно, у разі втрати нормою закону про кримінальну відповідальність чинності через її невідповідність Конституції України, кримінально-правові наслідки для особи не настають.

Таким чином, порівнюючи такі правові явища як втрата чинності норми закону у зв`язку з визнанням її неконституційною та набрання чинності закону, яким скасовується кримінальна відповідальність, можна вважати, що за своїми наслідками вони є тотожними.

Відповідно до вимог ст.417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

На підставі п.4 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі, якщо набрав чинності закон, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою.

Урахувавши наведене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід задовольнити, вирок суду скасувати, а кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 закрити у зв`язку із набранням чинності закону, яким скасована кримінальна відповідальність за ст.366-1 КК України.

Керуючись ст.ст.284, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.
Вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 26 жовтня 2020 року відносно ОСОБА_6 скасувати.
Кримінальне провадження №0000064 про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.366-1 КК України, закрити на підставі п.4 ч.1 ст.284 КПК України.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення цим судом та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4