ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/5160/18 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/153/21 Суддя-доповідач ОСОБА_2 Категорія: ч. 2 ст.286 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 на вирок Фрунзенського районного суду м.Харкова від 4 березня 2019 року, стосовно ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Фрунзенського районного суду м.Харкова від 4 березня 2019 року
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Варшави Польської республіки, вірмен, з середньою освітою, громадянин України, не одружений, дітей не має, не судимий, не працюючий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України з призначенням покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_7 19.06.2018 року, приблизно о 23.30 годині, керуючи технічно справним автомобілем "Фольксваген Гольф, реєстраційний номер НОМЕР_1 з Литовською реєстрацією, рухаючись по вул. Рибалко м. Харкова зі сторони вул. Бібліка в напрямку бульвару Богдан Хмельницького, в районі будинку № 51 по вул. Рибалко, в порушення вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України згідно з якими: "У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможній виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди» діючи необережно, при виникненні небезпеки для руху у вигляді пішохода ОСОБА_9 , який перетинав проїзну частину справа наліво по ходу руху автомобіля в нeвcтaнoвлeнoму для переходу місці та якого він об`єктивно міг виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та допустив наїзд на ОСОБА_9 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді множинних травм тіла, які супроводжувалися переломами кісток скелета та розривами внутрішніх органів, з зовнішніми та внутрішні крововиливами, що призвело до шоку та його смерті на місці дорожнього-транспортної пригоди.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 10-12/1324-С/18 від 03.08.2018 вказані тілесні ушкодження утворилися в короткий проміжок часу, перед смертю, внаслідок дорожньо-транспортної події, при наїзді легкового автомобілю на пішохода.

Згідно висновку судово-автотехнічної експертизи № 863/18 від 17.08.2018 в даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «Фольксваген Гольф» ОСОБА_7 вбачаються невідповідності вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, знаходилися у причинному зв`язку з виникненням даної події.

Не погодившись з рішенням районного суду захисник ОСОБА_8 подав на нього апеляційну скаргу в якій просить вирок Фрунзенського районного суду м.Харкова від 4 березня 2019 року змінити в частині призначеного покарання, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, поклавши на нього відповідні обов`язки, та не призначати йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що суд першої інстанції ухвалюючи вирок всебічно не дослідив особу обвинуваченого, який раніше ні до кримінальної ні до адміністративної відповідальності не притягувався; повністю визнав вину; розкаявся у вчиненні злочині; не залишив місце пригоди; намагався надати першу невідкладну допомогу потерпілому та сам викливав швидку та поліцію. На момент вчинення дорожньо транспортної пригоди, на відміну від потерпілого, перебував в тверезому стані; проявив ініціативу в наданні допомоги потерпілій при похованні; має матір інваліда 2-ї групи, яка потребує його піклування у зв`язку з онкологічним захворюванням. Крім того судом не враховано позицію потерпілої, яка претензій ні матеріального ні морального характеру до ОСОБА_7 не мала, позов не заявляла та просила його строго не карати та призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.
Також зазначає, що не врахував надану досудову доповідь та позицію прокурора, який у судовому засіданні прохав призначити ОСОБА_7 покарання з застосуванням ст. 75 КК України.
Вважає, що суд належним чином не мотивував свого рішення обмежився лише загальними фразами та належним чином не дослідив всіх обставин справи.

Вислухавши доповідь судді; пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали справи, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, зважаючи на наступне.

Дії обвинуваченого кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України, не перевіряє.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно обрав вид покарання, проте при обранні міри покарання не достатньо врахував фактичні обставини кримінального провадження, дані про особу обвинуваченого та наявність обставин, що пом`якшують покарання і знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що є підставою для суду апеляційної інстанції для пом`якшення призначеного судом першої інстанції покарання, на підставі п.1 ч. 1 ст. 408 КПК України.
Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого необережного злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, під час ДТП ознак сп`яніння в нього виявлено не було, не одружений, не має дітей, на час вчинення кримінального правопорушення працював неофіційно в таксі, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, мешкає із матір`ю, яка до 12.07.2018 року, згідно довідки МСЕК, була інвалідом 3 групи.
Судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання також враховано обставини, що пом`якшують покарання у виді щирого каяття та відшкодування шкоди та відсутність обставин, що обтяжують покарання. З урахуванням перелічених обставин, суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_10 та попередження вчинення нових злочинів є покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України, та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами в межах санкції статті не в максимальному розмірі.
Разом з тим, колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу доводи захисника про необхідність пом`якшення призначеного покарання, з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, потерпіла ОСОБА_11 надала суду письмову заяву про відсутність у неї претензій до обвинуваченого та просила його суворо не карати, а саме не позбавляти його волі, що пітвердила безпосередньо в судовому засіданні суду першої інстанції.
Щире каяття обвинуваченого у вчиненому злочині та відшкодування шкоди визнане судом обставинами, що пом`якшують покарання.
Окрім цього прокурор під час розгляду кримінального провадження судом першої инстанції просив суд застосувати до обвинуваченого вимоги ст. 75 КК України.
Ці відомості під час апеляційного розгляд ніким з учасників кримінального провадження не оспорювалися та не спростовані.
Окрім того, колегія суддів враховує, що обвинувачений під час скоєння злочину, на відміну від потерпілого, перебував в тверезому стані, намагався надати першу допомогу потерпілому, викликав швидку та поліцію, добровільно відшкодував збитки потерпілій, а також те, що він не притягувався до кримінальної відповідальності, на його утриманні перебуває хвора матір.
Також відповідно до досудової доповіді орган пробації прийшов до висновку, що виправлення ОСОБА_7 , без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства оцінені як низькі.
Належить врахувати те, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів вважає за можливе у даному випадку звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням та з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк.
Саме таке покарання, на думку колегії, буде достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів, що відповідає вимогам норм ч. 2 ст. 50 КК України стосовно дотримання мети кримінального покарання.
Керуючись ст.ст. 405,407,408 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Фрунзенського районного суду м.Харкова від 4 березня 2019 року, стосовно ОСОБА_7 змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст. 286 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі з прозбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.

В період іспитового строку покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч.1 ст. 76, п.2 ч.3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: