Провадження №: 1-кс/752/6320/21
У Х В А Л А
Іменем України
29.07.2021 м. Київ

Слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , власника майна ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Києві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000614, відомості щодо якого 30.12.2020 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 КК України, про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:
До слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва надійшло клопотання слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Києві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_7 , в якому слідчий просить накласти арешт на майно, що було вилучено 21.07.2021 під час проведення обшуку службового кабінету № 6, де розміщується робоче місце ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 .
У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про арешт майна, просив задовольнити його з підстав, зазначених у клопотанні.
Захисник підозрюваної заперечував проти задоволення клопотання. Зазначив, що вилучені під час обшуку грошові кошти не є речовими доказами у кримінальному провадженні №000614 у розумінні ст. 98 КПК України, мають законне походження та є особистими коштами ОСОБА_5 . На його думку, грошові кошти та інші вилучені предмети жодним чином не можуть бути речовими доказами в даній справі.
Власник майна ОСОБА_5 просила відмовити в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна та підтримала думку свого захисника.
Заслухавши обґрунтування прокурора, який підтримав клопотання, думку підозрюваної та захисника, які заперечували проти задоволення клопотання, дослідивши матеріали, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя вважає необхідним задовольнити частково дане клопотання, виходячи з наступного.
З матеріалів клопотання слідчого встановлено, що Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Києві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, місцезнаходження якого місто Київ, проспект Голосіївський, 50, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000614 від 30.12.2020, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 КК України.
Клопотання слідчого обгрунтовується тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що службові особи Київської митниці Держмитслужби, діючи за попередньою змовою групою осіб із територіальними органами Держспоживслужби та митними брокерами, систематично отримують від суб`єктів господарювання неправомірну вигоду за безперешкодне здійснення митного оформлення товарів.
21.07.2021 у кримінальному провадженні на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 19.07.2021 по справі № 752/17471/21 проведено обшук в службовому кабінеті №6, де розміщується робоче місце ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 .
Під час проведення зазначеного обшуку виявлено та вилучено речі і документи, які мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, а саме: мобільний телефон марки Samsung Galaxy синього кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , S/N: НОМЕР_3 у захисному чохлі темного кольору; блокнот для записів сірого кольору у твердій палітурці з надписом «Lesaffre 2021»; предмети, схожі на грошові кошти в сумі 1 320,00 гривень, номіналом: 5 грн. у кількості 2 штуки з серіями СВ 8911427, СЄ 9429879; 10 грн. у кількості 6 штук з серіями ЮЖ 6710519, ЮЄ 9422696, ЮА 6302125, ЮЄ 4041290, ЮД 4872295, ЮА 4927802; 50 грн. у кількості 3 штуки з серіями СТ 7552638, УН 0316059, ТУ 0364485; 100 грн. у кількості 3 штуки з серіями УД 7069117, УК 4800807, ЗЦ 0973271; 200 грн. у кількості 4 штуки з серіями ГГ 2167586, ГГ 2501781, ПБ 5910089, УК 5802744.
Постановою слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Києві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_6 від 21.07.2021 вищевказані речі визнано речовими доказами в кримінальному провадженні №0000614 від 30.12.2020 року.
Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Як вбачається з матеріалів клопотання, в цьому кримінальному провадженні необхідність у накладенні арешту на майно обгрунтовується наявністю підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Так, постановою слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Києві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_6 від 21.07.2021 вищевказані речі визнано речовими доказами в кримінальному провадженні №0000614 від 30.12.2020 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України вбачається, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Частиною 2 ст.173 КПК України передбачено перелік обставин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про арешт майна, в тому числі, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу, врахуванню підлягає: 1) правова підстава для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 4) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Однак зазначених вимог закону слідчий, який звернувся з клопотанням про арешт майна, не дотримався.
У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).
Накладаючи арешт на майно, з підстав передбачених п. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя не тільки має переконатися в тому, що майно відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України, а й врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 4) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Таким чином, винесення постанови про визначення майна речовим доказом не може бути єдиною підставою для арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Так слідчим суддею встановлено, що вилучені під час обшуку речі, а саме мобільний телефон марки Samsung Galaxy синього кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , S/N: НОМЕР_3 у захисному чохлі темного кольору; блокнот для записів сірого кольору у твердій палітурці з надписом «Lesaffre 2021» можуть мати безпосереднє відношення до кримінального провадження.
Разом з тим, у клопотанні не зазначена необхідність накладення арешту на інше майно, а саме на вилучені грошові кошти, не наведено жодного належного доказу на підтвердження необхідності накладення такого арешту.
Також слідчий суддя вважає, що грошові кошти, вилучені під час обшуку в даному кримінальному провадженні, не відповідають критерію речових доказів у розумінні ст. 98 КПК України, а саме не доведено, що вони були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Беручи до уваги вищевикладене, слідчий суддя приходить висновку, що клопотання слідчого підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 170, 172, 173, 372, 376 КПК України,-

УХВАЛИВ:
1. Клопотання слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Києві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_7 , про арешт майна задовольнити частково.

2. Накласти арешт на мобільний телефон марки Samsung Galaxy синього кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , S/N: НОМЕР_3 у захисному чохлі темного кольору; блокнот для записів сірого кольору у твердій палітурці з надписом «Lesaffre 2021».

3. В іншій частині клопотання відмовити.

4. Ухвала виконується негайно слідчим, прокурором у кримінальному провадженні.

5. На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Слідчий суддя ОСОБА_1