Справа № 157/1822/20
Провадження №1-кп/157/53/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 липня 2021 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілих ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000370 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, неодруженого, не працевлаштованого, особи з інвалідністю ІІ групи, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 129 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 20 вересня 2020 року біля 10 год., перебуваючи в лісовому масиві «Замошшя», що неподалік с. Ворокомле Камінь-Каширського району Волинської області, діючи з корисливих мотивів та керуючись метою таємного викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, умисно, таємно викрав належний ОСОБА_6 бувший у використанні велосипед іноземного виробництва марки «Apollo» вартістю 1 750 гривень, чим спричинив потерпілому майнову шкоду у вказаному розмірі.

Крім того, ОСОБА_4 22 вересня 2020 року біля 12 год. 30 хв., знаходячись в урочищі «Грудка», неподалік житлового будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно, тримаючи в правій руці польовий камінь, наніс ним один удар у праву ділянку щелепи ОСОБА_7 , внаслідок чого заподіяв потерпілому тілесні ушкодження середньої тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я терміном більше як 21 день.

Крім того, ОСОБА_4 06 жовтня 2020 року біля 14 год., перебуваючи на території домогосподарства за місцем проживання своєї рідної сестри ОСОБА_8 , що знаходиться по АДРЕСА_3 , на ґрунті особистих неприязних відносин, під час словесної сварки, в ході якої ОСОБА_4 , діючи із прямим умислом, розмахував перед обличчям ОСОБА_8 та її малолітніми дітьми ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сокирою, демонструючи її на безпосередньо близькій відстані від них, висловлюючи при цьому погрозу її застосування, тобто погрожуючи вбивством, яку потерпіла ОСОБА_8 сприйняла як реальну загрозу власному життю та життю її дітей, маючи при цьому достатні підстави для побоювання її здійснення.

Обвинувачений ОСОБА_4 винуватість в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав частково. Підтвердив, що викрав у ОСОБА_6 належний йому велосипед, який стояв біля лісового масиву та користувався ним до того часу, поки велосипед не вилучили працівники поліції.

Також не заперечив, що мав конфлікт з потерпілим ОСОБА_7 через те, що останній ображав його молодшого брата ОСОБА_11 .

Винуватість у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України, ОСОБА_4 не визнав та заперечив, що погрожував своїй сестрі ОСОБА_8 , сокири в той день узагалі не брав до рук. Вважає, що ОСОБА_8 його оговорює, оскільки вони вже тривалий час ворогують.

Крім частково визнання обвинуваченим своєї вини у скоєному, його винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, що йому інкримінуються, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, винуватість ОСОБА_4 у таємному викраденні чужого майна, доводиться показаннями свідка ОСОБА_12 про те, що 20 вересня 2021 року вранці його зять ОСОБА_6 поїхав у ліс по гриби. Свій велосипед він поставив на узліссі в місці, де місцеві жителі зазвичай залишають свої транспортні засоби, коли йдуть до лісу. Через короткий час, коли ОСОБА_6 повернувся з лісу, то виявив відсутність велосипеда в місці, де його залишав, та повернувся додому. Тоді свідок поїхав до лісу та розпитав у людей, кого вони бучили в лісі. Частина з них повідомили, що бачили ОСОБА_4 . Підозрюючи в крадіжці саме обвинуваченого, він поїхав до нього додому. Проте, як ОСОБА_4 , так і його мати ОСОБА_13 заперечили причетність обвинуваченого до крадіжки. За цим він розмістив у мережі інтернет оголошення про викрадення велосипеда з його світлиною, після чого до них почали телефонувати односельці та повідомляти, що бачили зображений на фото велосипед у ОСОБА_4 . Про це він повідомив поліцію, працівники якої згодом вилучили в обвинуваченого належний потерпілому велосипед.

Окрім цього, свідок ОСОБА_14 показала, що у вересні 2020 році вона почула від сусідів, що в ОСОБА_6 викрали велосипед, фотозображення якого було розміщено в одній із соціальних інтернетмереж. Згодом у центрі с. Ворокомле вона зустріла ОСОБА_4 , який їхав таким же велосипедом, що був викрадений у ОСОБА_6 .

Потерпілий ОСОБА_6 у поданій до суду заяві підтримав обвинувачення ОСОБА_15 у скоєнні крадіжки належного йому майна.

Крім показань свідків винуватість ОСОБА_4 у викраденні чужого майна доводиться наданими стороною обвинувачення документами. Зокрема, протоколом прийняття заяви потерпілого ОСОБА_6 про вчинене кримінальне правопорушення від 06 жовтня 2020 року, в якій він вказує про викрадення 20 вересня 2020 року біля 10 год. належного йому велосипеда іноземного виробництва (т. 1 а.с. 155). З протоколу огляду місця події від 06 жовтня 2020 року встановлено, що місцем вчинення злочину є урочище «Замошшя», що поблизу с. Ворокомле Камінь-Каширського району Волинської області (т. 1 а.с. 156). З протоколу огляду місця події від того ж 06 жовтня 2020 року, проведеного на території домогосподарства по АДРЕСА_1 зі згоди його власника ОСОБА_13 , встановлено, що належний потерпілому велосипед був виявлений та вилучений за місцем проживання обвинуваченого в одній із господарських споруд (т. 1 а.с. 161, 162). Висновком судової товарознавчої експертизи підтверджується розмір збитків, заподіяних потерпілому ОСОБА_6 обвинуваченим ОСОБА_4 внаслідок вчиненого ним злочину (т. 1 а.с. 172).

Винуватість ОСОБА_4 в умисному заподіянні потерпілому ОСОБА_7 тілесного ушкодження середньої тяжкості доводиться такими доказами. Зокрема, показаннями потерпілого про те, що 22 вересня 2020 року він перевозив із поля буряки гужовою підводою. Неподалік житлового будинку АДРЕСА_2 він отримав удар у щелепу, після чого на якийсь час втратив свідомість. Коли опам`ятався, то побачив, що він лежить на землі, а над ним стоїть ОСОБА_4 , який заявив, що це помста за образу його молодшого брата. Оскільки ОСОБА_4 продовжував вести себе агресивно, а він не міг чинити йому опору в зв`язку з отриманою травмою, тому він утік до будинку ОСОБА_16 , який у той момент був на подвір`ї. Він попросив ОСОБА_16 викликати поліцію та автомобіль швидкої медичної допомоги. В цей момент до подвір`я ОСОБА_16 наблизився ОСОБА_4 , однак, побачивши їх удвох, почав утікати. Наздогнати його вони не змогли. Пізніше у своїй гужовій підводі він виявив польовий камінь, яким обвинувачений кинув у нього та який він згодом видав працівникам поліції. Потерпілий наполіг на суворому покаранні для обвинуваченого та повністю підтримав заявлений ним цивільний позов про стягнення з ОСОБА_4 матеріальних збитків, пов`язаних із лікуванням, та моральної шкоди, яку він зазнав у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями.

Також показаннями свідка ОСОБА_16 , який вказав, що в вересні 2020 року біля обідньої пори, коли він порався по господарству, побачив як ОСОБА_7 віз буряки гужовою підводою. В якийсь момент ОСОБА_7 упав із воза. Він подумав, що це жарт і продовжив свою роботу. Через декілька хвилин на його подвір`я забіг ОСОБА_7 , а за ним біг ОСОБА_4 із косою в руках, однак побачивши їх удвох, утік на своє поле. Він помітив, що в потерпілого швидко набрякала щока, а тому він зателефонував його двоюрідному брату ОСОБА_17 та попросив допомогти ОСОБА_7 . Пізніше на кінній підводі, якою їхав ОСОБА_7 , вони знайшли камінь.

Аналогічні показання дав свідок ОСОБА_17 , який підтвердив, що до нього зателефонував ОСОБА_16 та повідомив, що його двоюрідного брата ОСОБА_7 побив ОСОБА_4 . Причину конфлікту він вирішив з`ясувати в обвинуваченого, на що той повідомив, що це помста потерпілому за образу його брата. Також свідок вказав, що коли побачив ОСОБА_7 , той був у крові та тримався за щоку.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_18 повідомив, що знаходячись біля свого житлового будинку, почув крики. Коли вибіг на дорогу, щоб з`ясувати в чому справа, побачив двох хлопців, один із яких утікав, а інший, тримаючи в руках косу, його наздоганяв. Підбігши ближче, він упізнав ОСОБА_7 , обличчя якого було в крові, а іншим був ОСОБА_4 .

Також показаннями свідка ОСОБА_19 про те, що у вересні 2020 року в обідню пору, працюючи на полі, вона побачила, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 відбувається конфлікт. Коли вона наблизилася, то побачила на голові в останнього кров та надала йому долікарську медичну допомогу. Потерпілий повідомив їй, що його каменем ударив ОСОБА_4 .

Крім показань потерпілого та свідків винуватість ОСОБА_4 у заподіянні потерпілому ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесних ушкоджень доводиться наданими стороною обвинувачення документами. Зокрема, протоколом прийняття заяви потерпілого про вчинене кримінальне правопорушення, в якій він повідомляє, що 22 вересня 2020 року біля 12 год. 30 хв. у полі, поблизу с. Ворокомле ОСОБА_4 наніс йому удар, внаслідок чого потерпілий на короткий час втратив свідомість (т. 1 а.с. 180). З протоколу огляду місця події від 22 вересня 2020 року встановлено, що місцем скоєння злочину є польова дорога в урочищі «Грудка», що поблизу житлового будинку АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 181). У цьому ж протоколі зафіксовано обстановку на місці події, де виявлено завантажену буряками гужову підводу, на якій знаходиться камінь, та косу, яка стоїть біля дерев`яної огорожі неподалік підводи. Під час слідчого експерименту, зафіксованого в протоколі від 12 жовтня 2020 року, потерпілий ОСОБА_7 показав на місці та детального розповів, у який спосіб обвинувачений заподіяв йому тілесне ушкодження. З протоколу проведення слідчого експерименту вбачається, що виявлене в потерпілого тілесне ушкодження за механізмом удар, нанесений у ділянку нижньої щелепи справа (т.1 а.с. 197). Висновком судово-медичної експертизи №162 від 22 жовтня 2020 року підтверджується, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого потерпілий ОСОБА_7 отримав тілесне ушкодження у вигляді перелому нижньої щелепи в ділянці 45 зуба і правого суглобового паростку, яке по ступеню тяжкості відноситься до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень по ознаці тривалого розладу здоров`я терміном більше як 21 день (т. 1 а.с. 195).

Винуватість ОСОБА_4 у погрозі вбивством ОСОБА_8 та її малолітнім дітям доводиться показаннями потерпілої про те, що обвинувачений є її рідним братом, з яким вони не спілкуються вже понад п`ять років та перебувають у неприязних відносинах. 06 жовтня 2020 року біля 14 год., коли вона разом зі своїми малолітніми дітьми ОСОБА_20 та ОСОБА_21 знаходилися на подвір`ї власного житлового будинку, до них приїхав ОСОБА_4 та почав сварку, під час якої погрожував фізичною розправою. Потім сів на велосипед та кудись поїхав. Через деякий час обвинувачений повернувся з сокирою в руках та продовжив конфлікт, під час якого погрожував, що всіх уб`є, при цьому розмахував перед ними сокирою. Від побаченого діти почали плакати. Вона сприйняла висловлені ОСОБА_4 погрози вбивством як реальні, оскільки чоловіка вдома не було і чекати захисту їй з малолітніми дітьми не було звідки. Вона з дітьми втекла до хати та зателефонувала до рідного брата її чоловіка ОСОБА_22 і покликала його на допомогу. Коли він з`явився на подвір`ї, обвинувачений утік, кинувши сокиру на землю. ОСОБА_22 сказав їй прибрати сокиру та віддати її працівникам поліції, яких він викликав.

Також показаннями свідка ОСОБА_22 , який повідомив, що до нього зателефонувала ОСОБА_8 , яка є дружиною його рідного брата. Потерпіла попросила його прийти та заспокоїти її брата ОСОБА_4 , який погрожує їй сокирою. Він почув, що потерпіла плаче та дуже схвильована, тому негайно вирушив до її будинку, де він зустрів обвинуваченого, який, помітивши його наближення, сів на велосипед та втік. На подвір`ї біля будинку потерпілої лежала сокира, яку він наказав потерпілій заховати та показати працівникам поліції, яких він одразу викликав.

Крім показань потерпілої та свідка винуватість ОСОБА_4 у погрозі потерпілій убивством доводиться наданими стороною обвинувачення документами. Зокрема, протоколом прийняття заяви потерпілої про вчинене кримінальне правопорушення від 01 грудня 2020 року, в якій вона повідомляє, що 06 жовтня 2020 року біля 14 год. у с. Ворокомле Камінь-Каширського району ОСОБА_4 погрожував їй фізичною розправою, демонструючи при цьому сокиру (т. 1 а.с. 209). Протоколом огляду предмету від 11 грудня 2020 року, під час якого було досліджено видану потерпілою сокиру, підтверджується той факт, що ОСОБА_4 , висловлюючи ОСОБА_8 погрозу фізичною розправою, застосовував сокиру. Наведене, у свою чергу, доводить, що погроза обвинуваченого вбивством об`єктивно могла сприйматися потерпілою як реальна (т. 1 а.с. 211). Реальність висловленої обвинуваченим погрози вбивством підтверджується проведеним з участю потерпілої слідчим експериментом, зафіксованим у протоколі від 23 грудня 2020 року, під час якого ОСОБА_8 детально розповіла та показала на місці, які дії вчиняв обвинувачений, висловлюючи їй погрозу вбивством, а також вказала, в який спосіб була змушена залишити місце події, щоб уникнути загрози своєму та своїх дітей життю (т. 1 а.с. 215).

Винуватість ОСОБА_4 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях доводиться також показаннями свідка ОСОБА_13 , яка підтвердила, що її син ОСОБА_4 заподіяв ОСОБА_7 тілесні ушкодження, однак моменту завдання удару вона не бачила, оскільки знаходилася на великій відстані від них. Вона намагалася примиритися з матір`ю ОСОБА_7 , однак вона не бажає розмовляти про це. Також їй відомо про вчинення ОСОБА_4 крадіжки належного ОСОБА_6 велосипеда, оскільки в той день вони разом ходили до лісу по гриби. Чому її син вчинив крадіжку їй не відомо, проте знає, що він шкодує про вчинене.

Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи №338 від 23 листопада 2020 року психічний стан ОСОБА_4 в період, що відноситься до часу вчинення інкримінованих йому правопорушень, дозволяв йому усвідомлював свої дії та керував ними. Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4 на момент обстеження не потребував (т. 1 а.с. 223).

Оцінюючи досліджені під час судового розгляду докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України, оскільки таємно викрав чуже майно, крім того, злочин, передбачений ч. 1 ст. 122 КК України, оскільки умисно заподіяв потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, а також злочин, передбачений ч. 1 ст. 129 КК України, оскільки здійснив погрозу вбивством за реальних підстав побоюватися здійснення цієї погрози.

При призначенні покарання суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив два кримінальні проступки та умисний нетяжкий злочин.

Разом з тим, суд приймає до уваги дані про особу обвинуваченого, його посередню характеристику за місцем проживання, те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності та є особою з інвалідністю. Разом із тим, суд враховує поведінку обвинуваченого під час судового провадження, до якого неодноразово застосовувався привід у судові засідання, його повне ігнорування правилами поведінки в суспільстві, жорстокість і зухвалість при вчиненні злочинів, які здебільшого мають хуліганський характер. Наведені обставини свідчать про зневажливе ставлення ОСОБА_4 до усталених норм співжиття та моралі.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд не вбачає.

Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченого, суд визнає вчинення кримінального правопорушення в присутності дитини та щодо іншої особи, з якою винний перебуває в сімейних відносинах.

Виходячи з наведеного, враховуючи ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчинених кримінальних правопорушень, обставини їх вчинення, особу винного, який, попри очевидні беззаперечні докази його вини у вчиненні кримінальних правопорушень, свою вину у вчиненому не визнав, вчинив три кримінальні правопорушення протягом короткого періоду часу, суд вважає, що призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання лише у виді реального позбавлення волі буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Остаточне покарання обвинуваченому слід визначити з урахуванням положень ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

При вирішенні питання щодо обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд враховує особу обвинуваченого, тяжкість та обставини вчинених ним кримінальних правопорушень, а також бере до уваги те, що ОСОБА_4 вперше притягується до кримінальної відповідальності та є особою з інвалідністю другої групи, а тому вважає за доцільне обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Заявлений потерпілим ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_4 цивільний позов про відшкодування майнової шкоди на суму 4642 грн. 66 коп., а саме витрат, понесених на придбання ліків та медичних препаратів, підлягає до задоволення повністю. Доданими до цивільного позову квитанціями (а.с. 40-43) повністю підтверджується той факт, що ОСОБА_7 поніс витрати на лікування саме в такому розмірі.

Крім того, суд вважає доведеним, що потерпілому ОСОБА_7 заподіяно моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, які він переніс у зв`язку із заподіянням йому тілесних ушкоджень. Враховуючи глибину та тривалість душевних страждань, які переніс потерпілий, тяжкість тілесних ушкоджень, обставини, за яких вони були заподіяні, дотримуючись вимог розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір грошового відшкодування в сумі 10 000 грн. та на підставі ст. 129 КПК України, ст. 1167 ЦК України стягує з обвинуваченого на користь потерпілого.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати на залучення експерта для проведення судової товарознавчої експертизи на суму 1307 грн. 60 коп., що підтверджуються розрахунком вартості та калькуляцією проведеної експертизи, слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Арешт, накладений на тимчасово вилучене майно, згідно з ухвалою слідчого судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 09 жовтня 2020 року, слід скасувати.

Керуючись статтями 368, 370, 374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 129 КК України, та призначити покарання:

- за ч. 1 ст. 185 КК України 3 (три) місяці арешту;

- за ч. 1 ст. 122 КК України 2 (два) роки позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 129 КК України 3 (три) місяці арешту.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

Строк відбування покарання обвинуваченого рахувати з дня приведення вироку до виконання.

До набрання вироком законної сили застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у виді домашнього арешту, заборонивши йому цілодобово залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

1) прибувати до суду за кожною вимогою;

2) не відлучатися із с. Ворокомле Камінь-Каширського району Волинської області без дозволу суду;

3) повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 4642 (чотири тисячі шістсот сорок дві) гривні 66 копійок у відшкодування майнової шкоди та 10 000 (десять тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог про стягнення моральної шкоди відмовити.

Речові докази: велосипед іноземного виробництва марки «Apollo» моделі «АТВ-24», синього кольору, повернути власнику ОСОБА_6 ; камінь природного походження та сокиру з дерев`яним руків`ям знищити.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 в дохід держави 1307 (одну тисячу триста сім) гривень 60 копійок процесуальних витрат на залучення експерта для проведення судової товарознавчої експертизи.

Арешт, накладений на тимчасово вилучене майно згідно з ухвалою слідчого судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 09 жовтня 2020 року, скасувати.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Камінь-Каширський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1