ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/907/21 Справа № 186/1013/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 на ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2021 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с.Долгівка, Нікопольського району, Дніпропетровської області, освіта середня, неодруженої, офіційно непрацюючої, зареєстрованої по АДРЕСА_1 , проживаючої по АДРЕСА_2 , на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуваючої, останній раз судимої:
- 12 лютого 2018 року Першотравенським міським судом Дніпропетровської області області за ч.2 ст.185, ст. 71 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік 1 місяць;
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України ,-
ВСТАНОВИЛА:
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Клопотання прокурора щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_8 задоволено.
Продовжено тримання обвинуваченої ОСОБА_8 під вартою на 60 днів до 05 квітня 2021 року включно.
Постановляючи своє рішення, суд мотивував його тим, що будь-яких обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченої на даному етапі не встановлено та сторонами не доведено, у зв`язку з чим суд, вважав недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам, аніж тримання під вартою, а тому прийшов до висновку про доцільність збереження застосованого до обвинуваченої ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченої, будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, для застосування відносно останньої більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не встановлено, а тому існування зазначених ризиків виправдовує подальше тримання обвинуваченої під вартою.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 , просить скасувати ухвалу суду, та постановити нову, якою відмовити в задоволення клопотання прокурора звільнити її з-під варти.
Вважає, що рішення суду є незаконним та постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права, остільки судом не було враховано вимоги ст. ст. 177, 178, 194 КПК України. Ризики зазначені в клопотанні прокурора вважає недоведеними, судом фактично не розглядалась можливість застосування до нєї більш м`якого запобіжного заходу, та не було прийнято до уваги практику Європейського суду.
На її думку, судом було порушено її право на захист, остільки розгляд клопотання про продовження тримання під вартою було розглянуто за відсутності її захисника.
Позиція учасників апеляційного перегляду.
В апеляційному суді адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 та остання підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.
Прокурор в апеляційному суді просив рішення залишити без змін.
Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши головуючого, думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали контрольного провадження, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
За вимогами ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно із ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_8 , належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченої під вартою.
Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, на даний час існують ризики, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України за яке може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років; одразу після злочину покинула місце події, не має власного житла та постійного місця проживання, мешкала у знайомих, вела аморальних спосіб життя, зловживала спиртними напоями, у зв`язку з чим перебуваючи на свободі може переховуватися від суду; ОСОБА_8 не працювала, не має регулярного заробітку, раніше вчиняла злочини з корисливих мотивів, у зв`язку з чим перебуваючи на свободі може вчинити інше кримінальне правопорушення.
Колегія суддів вважає, що ризики зазначені в клопотанні є доведені в повній мірі, та ОСОБА_8 може: переховуватись від суду з метою уникнення судового розгляду через відсутність міцних соціальних зв`язків та відсутність постійного міста проживання та може вчинити інше кримінальне правопорушення, остільки раніше судима за корисливий злочин.
Окрім того, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції вірно прийнято до уваги, що ОСОБА_8 не одружена, відповідно до рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.05.2017 року вона позбавлена батьківських прав відносно своїх дітей та врахована її репутація, що вона веде аморальний спосіб життя.
На переконання апеляційного суду матеріали кримінального провадження не містять жодних належних доказів, які вказують на неможливість обвинуваченої утримуватись під вартою.
Продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченої під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру скоєного, що інкримінується обвинуваченій, та більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки ОСОБА_8 , а тому продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Що стосується доводів скарги про недоведеність винуватості ОСОБА_8 , то вони задоволенню не підлягають, остільки вказане є послідуючими завданнями кримінального провадження під час розгляду провадження по суті.
Апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, акцентуючи увагу на тому, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Європейський Суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
На переконання апеляційного суду, доводи в апеляції про порушення права ОСОБА_8 на захист, остільки судове засідання проводилось за відсутності її адвоката спростовуються журналом судового засідання та ухвалою суду відповідно до яких в даному судовому засіданні був присутній адвокат ОСОБА_9 , який діяв в її інтересах. Тому доводи апеляційної скарги в цій частині, є безпідставними.
Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченої ОСОБА_8 під вартою, в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
Ухвала за своїм змістом є належно вмотивованою, обґрунтованою та законною.
Істотних порушень вимог КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.
З огляду на викладене, колегія суддів, вважає необхідним зазначену апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції, - без змін.
Керуючись ст. ст. 303, 304, 376, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2021 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
_____________ ____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4