Справа № 182/1916/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2021 р.

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі: головуючої судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 в режимі відеоконференції

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м.Марганець клопотання обвинуваченого про звільнення від кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 26.11.2012 року за №00000235, 22.02.2013 року за №00001417, 14.03.2013 року за №00001895 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Херсон, громадянина України, працюючого ФОП « ОСОБА_6 », маючого дітей 2016 та 2018 року народження, одруженого, з середньо-технічною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого : АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.191 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 , будучи з 15.11.2011 року приватним підприємцем, згідно свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця № 808440 від 15.11.2011, маючи єдиний умисел на привласнення та розтрату чужого майна, шляхом укладення договорів про виконання робіт по виготовленню ПВХ конструкцій в м. Нікополі, вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

14.09.2012 року у денний час, ОСОБА_5 , знаходячись за місцем розташування свого офісу за адресою: АДРЕСА_3 , маючи умисел на привласнення та розтрату чужого майна, уклав з ОСОБА_7 договір № 1 від 14.09.2012 про виконання робіт по виготовленню ПВХ конструкцій за розцінками виконавця, та, отримавши попередню оплату в розмірі 5462 гривні, діючи умисно, з корисливих мотивів, привласнив грошові кошти ОСОБА_7 в сумі 5462 грн., ввірені йому, які надалі розтратив на особисті потреби, заподіявши таким чином потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 5462 гривень.

29.10.2012 року, у денний час, ОСОБА_5 , знаходячись за місцем мешкання ОСОБА_8 по АДРЕСА_4 , маючи умисел на привласнення та розтрату чужого майна, уклав з ОСОБА_8 договір № 1 від 21.11.2012 про виконання робіт по виготовленню ПВХ конструкцій за розцінками виконавця, та отримавши попередню оплату в сумі 200 гривень, діючи умисно, з корисливих мотивів, привласнив грошові кошти ОСОБА_8 в сумі 200 гривень, ввірені йому, які надалі розтратив на особисті потреби, заподіявши потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 200 гривень.

08.11.2012 року, у денний час, ОСОБА_5 знаходячись за місцем розташування свого офісу по АДРЕСА_3 , маючи умисел на привласнення та розтрату чужого майна, уклав з ОСОБА_9 договір б/н № 1 від 08.11.2012 про виконання робіт по виготовленню ПВХ конструкцій за розцінками виконавця, та отримавши попередню оплату в розмірі 5026 гривень, діючи умисно, з корисливих мотивів, привласнив грошові кошти ОСОБА_9 в сумі 5026 гривень, ввірені йому, які надалі розтратив на особисті потреби, заподіявши таким чином потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 5026 гривень.

14.11.2012 року, у денний час, ОСОБА_5 знаходячись за місцем проживання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_5 , маючи умисел на привласнення та розтрату чужого майна, уклав з ОСОБА_10 договір № 1 від 14.11.2012 про виконання робіт по виготовленню ПВХ конструкцій за розцінками виконавця, та, отримавши попередню оплату в сумі 500 гривень, діючи умисно, з корисливих мотивів, привласнив грошові кошти ОСОБА_10 в сумі 500 гривень, ввірені йому, які надалі розтратив на особисті потреби, заподіявши таким чином потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 500 гривень.

27.11.2012 року, у денний час, ОСОБА_5 знаходячись за місцем мешкання ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_6 , маючи умисел на привласнення та розтрату чужого майна, уклав з ОСОБА_11 договір № 1 від 27.11.2012 про виконання робіт по виготовленню ПВХ конструкцій за розцінками виконавця, та, отримавши попередню оплату в сумі 1024 грн., діючи умисно, з корисливих мотивів, привласнив грошові кошти ОСОБА_11 в сумі 1024 грн., ввірені йому, які надалі розтратив на особисті потреби, заподіявши таким чином потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду в розмірі 1024 грн.

24.12.2012 року у денний час, ОСОБА_5 , знаходячись за місцем мешкання ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_6 , маючи умисел на привласнення та розтрату чужого майна, уклав з ОСОБА_12 договір поставки № 3 від 24.12.2012 про те, що він зобов`язується передати у власність покупця двері міжкімнатні, та, отримавши попередню оплату в сумі 1261 гривня, діючи умисно, з корисливих мотивів, привласнив грошові кошти ОСОБА_12 в сумі 1261 гривня, ввірені йому, які надалі розтратив на особисті потреби, заподіявши таким чином потерпілій ОСОБА_12 матеріальну шкоду в розмірі 1261 гривня.

25.12.2012 року, у денний час, ОСОБА_5 , знаходячись за місцем мешкання ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_7 , маючи умисел на привласнення та розтрату чужого майна, уклав з останнім договір № 1 від 25.12.2012 про доставку металевих дверей, вартістю 2000 гривень та отримавши попередню оплату в сумі 600 гривень, діючи умисно, з корисливих мотивів, привласнив грошові кошти ОСОБА_13 в сумі 600 гривень, ввірені йому, які надалі розтратив на особисті потреби, заподіявши таким чином потерпілому ОСОБА_13 матеріальну шкоду в розмірі 600 гривень.

26.12.2012 року, у денний час, ОСОБА_5 , знаходячись за місцем проживання ОСОБА_14 за адресою: АДРЕСА_8 , маючи умисел на привласнення та розтрату чужого майна, уклав з останнім договір б/н від 26.12.2012 про виконання робіт по виготовленню ПВХ конструкцій за розцінками виконавця та отримавши попередню оплату в сумі 1000 гривень, діючи умисно, з корисливих мотивів, привласнив грошові кошти ОСОБА_14 в сумі 1000 гривень, ввірені йому, які надалі розтратив на особисті потреби, заподіявши таким чином потерпілому ОСОБА_14 матеріальну шкоду в розмірі 1000 гривень.

10.01.2013 року, у денний час, ОСОБА_5 знаходячись за місцем мешкання ОСОБА_15 за адресою: АДРЕСА_9 , маючи умисел на привласнення та розтрату чужого майна, уклав з ОСОБА_15 угоду від 10.01.2013 про завдаток на купівлю, виготовлення, фіксацію дверей ПВХ, та, отримавши попередню оплату в сумі 200 гривень, діючи умисно, з корисливих мотивів, привласнив грошові кошти ОСОБА_15 в сумі 200 гривень, ввірені йому, які надалі розтратив на особисті потреби, заподіявши таким чином потерпілому ОСОБА_15 матеріальну шкоду в розмірі 200 гривень.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 1 ст. 191 КК України, як привласнення і розтрата чужого майна, яке було ввірено особі.

В судовому засіданні ОСОБА_5 заявив клопотання про закриття кримінального провадження відносно нього у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, посилаючись на норми кримінального процесуального законодавства. При цьому, розуміє, що обставина, за якою він клопоче про закриття провадження та звільнення його від кримінальної відповідальності не є реабілітуючою.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти задоволення заявленого клопотання, вважаючи його таким, що базується на вимогах закону.

Виходячи з системного аналізу положень п.1 ч.2 ст.284, ч.3 ст.285, ч.4 ст.286, ч.3 ст.288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до нетяжкого злочину.

Аналізуючи вимоги ч. 2, 3 ст. 49 КК України, роз`яснення п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили не тільки минули певні строки давності, а й вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

В судовому засіданні встановлено відсутність даних про зупинення чи переривання перебігу давності та доказів ухилення ОСОБА_5 від досудового розслідування або суду.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав, передбачених ст. 49 КК України, щодо звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності в зв`язку з закінченням строків давності.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Враховуючи викладене, суд, приходить до висновку, що заявлене клопотання є обґрунтованими та підлягає задоволенню, у зв`язку з чим дане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 1 ст.191 КК України підлягає закриттю, а сам обвинувачений повинна бути звільнений від кримінальної відповідальності в зв`язку з закінченням строків давності.

Керуючись ст. 49 КК України, ст.ст.284ч.2, 370-372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності задовольнити.

ОСОБА_5 звільнити від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.191 КК України на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №00000235 від 26 листопада 2012 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.191 КК України закрити на підставі ст.284 ч.2 п.1 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: ОСОБА_1