ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 621/160/21

Провадження 1-кп/621/117/21

12 березня 2021 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання А.Лацько

прокурора ОСОБА_2

обвинуваченого ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Зміїв Харківської області кримінальне провадження № 0000010 від 11.01.2021 року стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Лиман Зміївського району Харківської області, українця, громадянина України, не працюючого, неодруженого, освіта середня, мешкає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , не має судимості в силу статті 89 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 статті 162 КК України,

ВСТАНОВИВ:
26 грудня 2020 року, близько 14.00 години, ОСОБА_4 , маючи раптово виниклий умисел на незаконне проникнення до житла, діючи умисно, протиправно, не маючи дозволу власника та без законних підстав, всупереч вимогам статті 30 Конституції України, згідно якої кожному гарантується недоторканність житла, переліз через паркан домоволодіння АДРЕСА_1 та вибивши рукою зачинені вхідні двері, проник до житлового будинку, чим порушив конституційне право потерпілого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на недоторканість житла.

В судове засідання з`явилися прокурор та обвинувачений ОСОБА_6 .

Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, цивільний позов в кримінальному провадженні не заявляв, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі. (а.с.11)

Заслухавши думку учасників судового засідання, враховуючи положення статті 325 КПК України, суд вважає можливим провести судовий розгляд без участі потерпілого.

Крім того, сторони кримінального провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, які ними не оспорюються. З урахуванням принципів диспозитивності та змагальності сторін кримінального провадження, з огляду на визнання обвинуваченим фактичних обставин, якими обгрунтовано обвинувачення, а також враховуючи думку учасників судового провадження, суд на підставі ч.3 ст.349 КПК України, обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів, які характеризують його особу. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав повністю, щиро розкаявся, та підтвердив факти, викладені в обвинувальному акті. Під час допиту пояснив, що раніше проживав у домоволодінні АДРЕСА_1 , належному потерпілому ОСОБА_5 . Вони проживали разом з донькою потерпілого та її дітьми, але з вересня 2020 року припинили сімейні стосунки, і зараз він мешкає без реєстрації в будинку АДРЕСА_1 . 26 грудня 2020 року, близько 14.00 години, він вирішив поспілкуватись з колишньою співмешканкою, однак достовірно знав, що його не впустять до домоволодіння, тому спочатку переліз через паркан, а потім вибив вхідні двері будинку та проник до нього. В будинку знаходились неповнолітні онуки ОСОБА_5 , які повідомили власника про його проникнення, і потерпілий викликав співробітників поліції. ОСОБА_6 усвідомив протиправність свого діяння та щиро розкаявся у вчиненому.

Даючи оцінку показанням ОСОБА_3 , суд визнає їх правдивими та достовірними, оскільки вони послідовно, об`єктивно і повно відображають обставини скоєного кримінального правопорушення, пояснюють мотиви його вчинення. Підстав для самообмови судом не встановлено.

При цьому, суд зазначає, що недоторканість житла особи є принципом, визнаним світовою спільнотою. Згідно зі статтею 12 Загальної декларації прав людини, яка прийнята і проголошена Резолюцією 217 А (Ш) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, «…ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканість його житла… Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань».
Відповідно до статті 30 Конституції України, кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.
Ці конституційні норми, що охороняють права і свободи людини, знайшли закріплення в Кримінальному процесуальному кодексі України як засади кримінального судочинства (статті 7, 13 КПК), за якими не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим судовим рішенням, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Крім того, частиною першою статті 233 КПК передбачено, що ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.
За таких обставин, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні незаконного проникнення до житла особи, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 статті 162 Кримінального кодексу України.

Вивченням відомостей про особу обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_4 , не працює, неодружений, освіта середня, мешкає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , за місце мешкання характеризується задовільно, в силу статті 89 КК України судимості не має, на профілактичному обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває

Обставиною, яка, відповідно до статті 66 КК України, пом`якшує покарання ОСОБА_8 , суд визнає щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які, відповідно до статті 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Згідно з положеннями ч.2ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч.2ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

При призначенні міри покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного правопорушення, яке, відповідно до положень статті 12 КК України, є кримінальним проступком, відомості про особу обвинуваченого, обставину, яка пом`якшує покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, характеристику за місцем проживання, відсутність претензій з боку потерпілого.

З урахуванням викладеного, за сукупності наведених вище обставин, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення обвинувачуваного і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень призначити йому покарання у виді мінімального розміру штрафу, встановленого санкцією ч.1 статті 162 Кримінального кодексу України.

На переконання суду, призначена міра покарання є справедливою і достатньою для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 , слугуватиме попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме принципам гуманності й справедливості кримінального судочинства, а також розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 124, 368-371, 373, 374 , 392-393 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Лиман Зміївського району Харківської області, українця, громадянина України, не працюючого, неодруженого, освіта середня, мешкає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , не має судимості в силу статті 89 КК України, визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 статті 162 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятидесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян
Роз`яснити ОСОБА_4 , що згідно статті 26 КВК України та п.п. 7, 9 Порядку виконання уповноваженими органами з питань пробації судових рішень про призначення покарання у виді штрафу, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 1301/5 від 27 квітня 2018 року, засуджений зобов`язаний сплатити штраф у місячний строк після набрання судовим рішенням законної сили і повідомити про це орган пробації шляхом пред`явлення документа про сплату штрафу. Якщо засуджений не з`явився до органу пробації та не підтвердив сплату штрафу шляхом пред`явлення документа після закінчення місячного строку від набрання судовим рішенням законної сили, орган пробації надсилає подання до суду, який виніс судове рішення, для вирішення питання про розстрочку виплати несплаченої суми штрафу або заміну несплаченої суми штрафу покаранням у виді громадських, виправних робіт або позбавлення волі відповідно до закону.
Вирок суду може бути оскаржений в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Вирок складено і проголошено 12.03.2021

Головуючий: суддя В.Філіп`єва