Справа № 455/1161/21
Провадження № 1-кп/455/219/2021
ВИРОК
Іменем України

18 серпня 2021 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000298 від 29.07.2021, про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з професійно технічною освітою, працюючого на посаді лісника Старосамбірсько-Дністрянського лісництва ДЛГП «Галсільліс», згідно ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.191 КК України,

з участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що він, перебуваючи, згідно наказу №98-К від 01.11.2018 року, на посаді лісника Старосамбірського лісництва Старосамбірського дочірнього лісогосподарського підприємства обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства «Галсільліс», будучи матеріально відповідальною особою, відповідно до договору від 01.11.2018 про матеріальну відповідальність згідно п.1 якого «працівник, що займає посаду лісника Старосамбірського лісництва безпосередньо пов`язану із збереженням матеріальних цінностей та приймає на себе матеріальну відповідальність за збереження матеріальних цінностей, які передані йому адміністрацією та за готову лісопродукцію, яка зберігається на складах (верхніх та нижніх) в обході», та згідно акту прийому передачі лісового обходу Старосамбірського лісництва від 01.11.2018, приблизно в грудні 2018 року, знаходячись в с.Верхній Лужок Старосамбірського району Львівської області, діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, вчинив розтрату чужого майна, яке було йому ввірене, а саме трактора Т-74, балансовою вартістю 360.00 гривень та трактора Т-75, балансовою вартістю 6650.00 гривень, належних Старосамбірському ДЛГП «Галсільліс», шляхом їх продажу третій особі, яка не мала на них права, за що отримав кошти, які в подальшому використав у корисливих цілях, завдавши Старосамбірському ДЛГП «Галсільліс» матеріальну шкоду на загальну суму 7010.00 гривень.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.1 ст.191 КК України як розтрата чужого майна, яке було йому ввірене.

30 липня 2021 року між представником потерпілого ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 , була укладена угода про примирення. Згідно з умовами даної угоди, ОСОБА_3 свою вину визнає повністю у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення за обставин, викладених у повідомленні про підозру. Інші учасники також не оспорюють викладених обставин правопорушення, та не мають сумнівів щодо добровільності та істинності їхній позицій. Визнають правильність кваліфікації дій підозрюваного ОСОБА_3 за ч.1 ст. 191 КК України (в редакції згідно Закону №2341-ІІІ від 10.11.2018, яка діяла на момент вчинення злочину) та погоджуються на призначення покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 гривень, без позбавлення права займати посади, пов`язані із збереженням матеріальних цінностей та майна.

Обвинувальний акт з підписаною сторонами угодою надійшов до суду.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.191 КК України визнав повністю та підтвердив фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, щиро розкаявся у вчиненому. Просив угоду про примирення затвердити та надав згоду на призначення узгодженого виду та розміру покарання.

Представник потерпілого ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні підтримав угоду та наполягав на затвердженні вказаної угоди, оскільки жодних порушень закону під час її підписання не було, вказана угода укладена добровільно без будь-якого примусу.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні не заперечила проти затвердження угоди про примирення, оскільки така не суперечить вимогам закону.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості суд виходить з наступного.

Як відомо із змісту п.1 ч.3 ст.314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно ч.1 ст.469 КПК України, угода про примирення може бути укладена за ініціативою потерпілого, підозрюваного або обвинуваченого.

Згідно ч.3 ст.469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до ч.5 ст.469 КПК України укладення угоди про примирення може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.191 КК України (в редакції згідно Закону №2341-ІІІ від 10.11.2018, яка діяла на момент вчинення злочину), за вчинення якого передбачене покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до чотирьох років, або позбавленням волі на строк до чотирьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років або без такого, відповідно до класифікації, наведеної у ст.12 КК України, є нетяжким злочином, а відтак щодо такого відповідно до ч.3 ст.469 КПК України передбачена можливість укладення угоди про примирення.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні даного кримінального правопорушення визнав та надав суду згоду на призначення узгодженого сторонами угоди про примирення покарання. Стверджував, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє права, передбачені п.1 ч.5 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, передбачені ч.1 ст.473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Крім того, обвинуваченому роз`яснено наслідки невиконання угоди про примирення, передбачені положеннями ст.476 КПК України, зокрема те, що у разі невиконання угоди про примирення потерпілий має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку, та те, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності, встановленої законом.

В свою чергу, представник потерпілого ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні підтвердив, що примирився з обвинуваченим ОСОБА_3 , до якого не має жодних претензій матеріального чи морального характеру, оскільки завдані збитки відшкодовано в повному обсязі.

При цьому судом з`ясовано, що представник потерпілого ОСОБА_5 цілком розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, передбачені ч.1 ст.473 КПК України, якими для потерпілого є обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 і 424 цього Кодексу та позбавлення права вимагати в подальшому притягнення особи до кримінальної відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення і змінювати розмір вимог про відшкодування шкоди.

Суд також переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин ніж ті, що передбачені угодою про примирення.

Також судом перевірено угоду про примирення на відповідність вимогам Кримінального процесуального Кодексу України, в тому числі щодо змісту та порядку її укладення, та Кримінального Кодексу України, в тому числі щодо узгодженої міри покарання.

Зокрема, встановлено, що зміст угоди про примирення відповідає вимогам, передбаченим ст.471 КПК України.

Також встановлено, що умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін чи інших осіб, виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань є очевидно можливим, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.

Перевіряючи узгоджене сторонами угоди покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 гривень, без позбавлення права займати посади, пов`язані із збереженням матеріальних цінностей та майна, на відповідність його вимогам Кримінального Кодексу України, судом встановлено, що таке покарання є визначене у межах, установлених у санкції ч.1 ст.191 КК України(в редакції згідно Закону №2341-ІІІ від 10.11.2018, яка діяла на момент вчинення злочину), із врахуванням ступеня тяжкості кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, який згідно ст. 89 КК України раніше не судимий, на психіатричному чи наркологічному обліку не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні неповнолітню дитину, наявності обставин, що пом`якшують покарання, якими є щире каяття, та відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також думки представника потерпілого, який жодних претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого не має.

На думку суду, узгоджене сторонами покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст.65 КК України, та за своїм видом та мірою відповідає, визначеній у ст.50 КК України, меті покарання.

Таким чином, підстав для відмови у затвердженні угоди, передбачених ч.7 ст.474 КПК України, судом не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до переконання, що угоду про примирення, укладену 30 липня 2021 року між представником потерпілого ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 , слід затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену сторонами міру покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 гривень, без позбавлення права займати посади, пов`язані із збереженням матеріальних цінностей та майна.

Цивільний позов по справі не заявлявся. Майнову шкоду у розмірі 7010гривень обвинуваченим ОСОБА_3 відшкодовано в повному обсязі.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався. Підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 314, 369-371, 373-376, 474, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про примирення у кримінальному провадженні №0000298 від 29.07.2021, укладену 30 липня 2021 між представником потерпілого ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.191 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами угоди покарання у виді штрафу в розмірі 40 (сорок) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень, без позбавлення права займати посади, пов`язані із збереженням матеріальних цінностей та майна.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Старосамбірський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з підстав, передбачених ч.3 ст.394 КПК України, а саме: обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою - сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; потерпілим, його представником, законним представником, виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 цього Кодексу; прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1