Єдиний унікальний номер: 343/741/21
Номер провадження: 1-кп/0343/108/21
У Х В А Л А
про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

25 червня 2021 року м. Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засiданнi в приміщенні Долинського районного суду Івано-Франківської області клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,
за участю: прокурора - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

у провадженні Долинського районного суду Івано-Франківської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,
07 травня 2021 року ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області обвинуваченому ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 1-кп/0343/108/21, справа №343/741/21, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000009 від 14.03.2021за ч. 2 ст. 289 КК України, обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 07 травня 2021 року по 05 липня 2021 року.

25 червня 2021 року через канцелярію суду від прокурора надійшло клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, яке вручено завчасно обвинуваченому та його захиснику, що вони підтвердили в судовому засіданні.

Клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_3 обвинувачується у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно. 07.05.2021 обвинуваченому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 15 год. 20 хв. 05.07.2021. Судовий розгляд кримінального провадження тільки розпочинається, докази не досліджено, ризики, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду, не зменшились та продовжують існувати на даний час. Тобто підстав для зміни запобіжного заходу тримання під вартою на інший немає, оскільки не встановлено обставин, які б свідчили про зменшення ризиків, що були установлені під час застосування до нього запобіжного заходу. ОСОБА_3 не одружений, без постійного місця роботи, без утриманців, раніше притягався до кримінальної відповідальності, а саме, був засуджений 17 жовтня 2017 року за ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 121 КК України на підставі ст. ст. 69, 70 вказаного Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, від відбування якого 12.03.2018 звільнений на підставі статті 4, пункту «а» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році»; 16 квітня 2021 року за ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України на підставі ст. 70 вказаного Кодексу до покарання у виді штрафу у вигляді 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень; 5 травня 2021 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців. Згідно вимог пункту 4 частини 1 статті 184 КПК України встановлено наявність ризиків, передбачених у п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що перешкоджають уникнути їх без тримання обвинуваченого під вартою. Зокрема, обвинувачений може переховуватися від суду, усвідомлюючи неминучість покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі, незаконно впливати на свідків та потерпілого, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки злочин, у вчиненні якого обвинувачується, було вчинено під час непогашеної судимості та під час перебування під домашнім арештом, встановленим 26.02.2021 ухвалою Коломийського міськрайонного суду, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки не має постійного джерела для існування та міцних соціальних зв`язків (неодружений та не має утриманців).

Таким чином, враховуючи особу ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі від п`яти до восьми років без альтернативи призначення іншого покарання, під час не погашеної та не знятої судимості, існують підстави вважати, що, при зміні запобіжного заходу на більш м`який, в тому числі, домашній арешт, обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків з метою уникнення від кримінальної відповідальності, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

За таких обставин є підстави для продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки запобігти вказаним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу не можливо. Зокрема, особисте зобов`язання, застава і домашній арешт не забезпечать належної поведінки обвинуваченого, осіб, які б викликали довіру та поручились за виконання ним покладених обов`язків, немає, і, крім цього, йому відоме місце проживання більшості свідків.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання про продовження строку тримання під вартою підтримала з підстав, наведених у ньому. Просила продовжити ОСОБА_3 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 60 днів, оскільки не перестали існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 не заперечив щодо продовження строку тримання його під вартою, оскільки усвідомлює, що в даний час набрав законної сили вирок суду, яким його засуджено до позбавлення волі.

Захисник ОСОБА_5 підтримав позицію свого підзахисного ОСОБА_3 ..

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши письмові докази, вважає, що оскільки строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 закінчується 05 липня 2021 року, однак судовий розгляд даного провадження ще не розпочато, тому клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає до задоволення з таких підстав.

Як визначено в ч. 3 ст. 331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Крім цього, згідно з положеннями ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Мета та підстави застосування запобіжних заходів визначені у ст. 177 КПК України, зокрема метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання встановленим ризикам. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Частиною 1 статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Як передбачено ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується, зокрема, вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Тобто, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе, а також, як цього вимагає ст. 194 КПК України, встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Таким чином, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 суд враховує доводи сторони обвинувачення, позицію сторони захисту та оцінює їх з врахуванням положень ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

При цьому тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, однак таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Крім цього, відповідно до п. 36 Рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 року у справі «Москаленко проти України», Європейський суд зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Стаття 5 Рекомендації Комітету Європи від 27.06.1980 "Про взяття під варту до суду" вказує, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Важливим критерієм, орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу, повинна бути санкція за злочин вчинений обвинуваченим, тобто чим більш сувора санкція передбачена за злочин поставлений обвинуваченому в вину, тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього. Доцільність залишення під вартою особи, яка підозрюється в скоєнні тяжкого злочину, має оцінюватись в кожному випадку окремо у відповідності з її особливими характеристиками.

Перевіряючи обґрунтованість обвинувачення, суд виходить з практики Європейського суду з прав людини, а саме: рішення «Нечипорук і Йонкало проти України», п. 175; «Чеботарі проти Молдови», п. 48, яка вказує на те, що слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що особа, можливо, вчинила злочин, та в даному випадку вважає, що дані, які вказують на обґрунтоване обвинувачення, та навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, містяться в долучених в обґрунтування клопотання матеріалах.

З матеріалів кримінального провадження вбачається наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення проти власності, за який, у разі визнання його винуватими, передбачена відповідальність виключно у виді позбавлення волі.

Суд погоджується з доводами прокурора про те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які встановлені під час досудового розслідування кримінального провадження та у суді, продовжують існувати.

Зокрема, підставами вважати, що ОСОБА_3 може переховуватися від суду є те, що він не має постійного джерела доходу для існування та міцних соціальних зв`язків, неодружений, на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей немає, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за яке відповідно до КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі, усвідомлює неминучість покарання за нього.

Підставами вважати, що ОСОБА_3 може незаконно впливати на свідків та потерпілого, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином є те, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, який він вчинив під час непогашеної судимості та під час перебування під домашнім арештом, встановленим 26.02.2021 ухвалою Коломийського міськрайонного суду, усвідомлює неминучість покарання за нього.

Підставами вважати, що ОСОБА_3 може продовжити вчиняти злочини, є те, що він підозрюється у вчиненні повторного корислового злочину, не має постійного джерела для існування та міцних соціальних зв`язків (неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей немає).

Застосування обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу неможливе, оскільки, крім вищевикладеного, обвинувачений вже відбуває покарання у вигляді позбавлення волі, яке призначене йому вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області.

Отже, даючи оцінку вищевикладеному, беручи до уваги відомості про особу обвинуваченого, його поведінку як під час досудового слідства та під час судового розгляду кримінального провадження, а також те, що обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно нього спливає, суд приходить до висновку про необхідність відступу від правил поваги свободи особи, та вважає, що застосування до ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу на даний час не в змозі гарантувати його належну поведінку. Жоден із інших альтернативних запобіжних заходів не в змозі забезпечити уникненню ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати.

Крім цього, суд прийшов до думки, що обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення не виходить за межі розумного строку. Він кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу. Його продовження не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, узгоджується з п. 79 рішення у справі "Харченко проти України" від 10.05.2011, та є остаточним, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Тому, беручи до уваги вищевикладене, враховуючи наявність ризиків вчинення обвинуваченим дій, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд приходить до висновку, що є достатні підстави для того, щоб клопотання прокурора задовольнити та продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 строк тримання під вартою на 60 днів.

На підставі викладеного, ст.ст. 177, 196, 197, 199, 205, 376, 395, 532, 534 КПК України та керуючись ст. 331 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_3 задовольнити.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний ОСОБА_3 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 Кримінального кодексу України, продовжити строком на 60 (шістдесят) днів - до 23 серпня 2021 року включно.

Ухвала в частині продовження строків тримання під вартою діє 60 (шістдесят) днів та підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Виконання ухвали в частині продовження строку тримання під вартою доручити начальнику ДУ "Івано-Франківська установа виконання покарань № 12", якому направити копію даної ухвали.

Контроль за виконанням ухвали в частині продовження строку тримання під вартою покласти на прокурора у даному кримінальному провадженні.

Ухвала суду може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Долинський районний суд Івано-Франківської області. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя: ОСОБА_1