КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Категорія: ч. 1 ст. 263, ст. ст. 75, 76 КК України. Суддя-доповідач у апеляційній інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
про відмову у відкритті апеляційного провадження

22 лютого 2021 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного

суду - ОСОБА_2 , вирішуючи питання про можливість відкриття апеляційного

провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_3 , який

діє у захист прав та інтересів обвинуваченого ОСОБА_4 , на вирок

Печерського районного суду міста Києва від 15 грудня 2020 року,

у с т а н о в и в:

Цим вироком, ухваленим у кримінальному провадженні №0000024 від 03.01.2020 року щодо обвинуваченого:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина

Республіки Вірменія, який народився в Республіці Вірменія, із середньою освітою,

непрацюючого, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 , несудимого, -

затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 16.10.2020 між

прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_5 та обвинуваченим

ОСОБА_6 , за участю його захисника ОСОБА_3

ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого

ч. 1 ст. 263 КК України, та призначено узгоджене сторонами угоди покарання у виді

позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування

покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку один рік.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України на період іспитового строку покладено на

ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до
уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з

питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Також цим вироком вирішені питання про долю речових доказів у даному

кримінальному провадженні.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати на

залучення експертів на стадії досудового розслідування: 858 грн. за проведення

судово-балістичної експертизи №8-2/2 від 04.01.2020; 5976 грн. за проведення судової молекулярно-генетичної експертизи №10-2082 від 11.09.2020.

14.01.2021 р. адвокат ОСОБА_3 , який діє у захист прав та інтересів

обвинуваченого ОСОБА_4 , звернувся з апеляційною скаргою, в якій

просить: скасувати вирок Печерського районного суду міста Києва від 15.12.2020 року по справі №757/45002/20 щодо ОСОБА_4 повністю і

постановити ухвалу про закриття кримінального провадження. В мотивування своїх

апеляційних вимог вказує, що викладене в оскаржуваному вироку формулювання

обвинувачення не відповідає формулюванню обвинувачення, викладеному в угоді від 16.10.2020 року, укладеної у кримінальному провадженні №00000024 між

прокурором Київської місцевої прокуратури №6 ОСОБА_5 та обвинуваченим

ОСОБА_6 про визнання винуватості. Звертає увагу на те, що об`єктивна

сторона злочину за ч. 1ст. 263 КК України полягає у носінні, зберіганні вогнепальної

зброї без передбаченого законом дозволу. Таким чином, законодавець визначив

наявність (існування) закону, яким передбачено надання дозволу на носіння

вогнепальної зброї, відтак відповідні дії особи можуть вважатися злочинними за

умови існування закону, який визначає порядок носіння вогнепальної зброї, але особа

без такого дозволу носить зброю. З огляду на це, держава не вправі застосувати до

особи процесуальний примус у вигляді кримінальної відповідальності за відсутність

дозволу, передбаченого законом, поки немає закону, який передбачає отримання

цього дозволу.

17.02.2021 року апеляційна скарга адвоката ОСОБА_3 ,

який діє у захист прав та інтересів обвинуваченого ОСОБА_4 , на цей вирок суду першої інстанції разом із матеріалами даного кримінального провадження - надійшли до Київського апеляційного суду.

18.02.2021 року апеляційна скарга адвоката ОСОБА_3 ,

який діє у захист прав та інтересів обвинуваченого ОСОБА_4 , разом із

вказаними матеріалами - передані судді-доповідачу.

Вивчивши апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_3 вважаю,

що у відкритті провадження за вказаною скаргою слід відмовити, виходячи з

наступного.

Згідно ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства

- є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, крім випадків, установлених

законом.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції на

підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання

винуватості може бути оскаржений: 1) обвинуваченим, його захисником, законним

представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж

узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення

покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами

четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення

йому наслідків укладення угоди; 2) прокурором виключно з підстав: призначення

судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження

судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього

Кодексу угода не може бути укладена.

Зазначений перелік меж і підстав, з яких вирок суду першої інстанції на

підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання

винуватості може бути оскаржено є вичерпним.

Однак, як вбачається із апеляційної скарги, адвокат ОСОБА_3 не

погоджується з вироком суду першої інстанції щодо нього із тих підстав, з яких він не може бути оскаржений, згідно з положеннями статті 394 КПК України.

Із змісту апеляційної скарги захисника вбачається, що ним оскаржується

вирок на підставі угоди про визнання винуватості з підстав невідповідності

викладеного у вироку формулювання обвинувачення тому, яке викладено в угоді про

визнання винуватості.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 16.10.2020 року між

прокурором у кримінальному провадженні - прокурором Київської місцевої

прокуратури №6 м. Києва ОСОБА_5 та підозрюваним

ОСОБА_6 укладено угоду про визнання винуватості, яка містить

підписи обвинуваченого ОСОБА_4 про його згоду із запропонованим видом та

мірою покарання; з роз`ясненням йому підстав оскарження обвинувального вироку,

яким затверджена ця угода в апеляційному порядку, що визначені в п. 1 ч. 1 ст. 394

КПК України, та в касаційному порядку, що визначені в п. 1 ч. 3 ст. 424 КПК

України; з роз`ясненням йому права на судовий розгляд. При цьому, в угоді також

визначено, що ОСОБА_7 погоджується щодо призначення йому покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у вигляді позбавлення волі строком на три роки, звільненням на підставі ч. 2 ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням на один рік, а також покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Угоду про визнання винуватості було укладено в присутності захисника

обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_3 , що підтверджується його

підписом в угоді.

Зі змісту вироку вбачається, що під час затвердження судом першої інстанції

угоди між прокурором і обвинуваченим про визнання винуватості, судом були

роз`яснені обвинуваченому ОСОБА_8 наслідки укладення даної угоди,

встановлено, що останній повністю розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України і що

укладена сторонами угода є добровільною, тобто не є наслідком застосування

насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших

обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому, судом з`ясовано, що умови

угоди не суперечать вимогам КПК України, а обвинувачений ОСОБА_7

погоджується на призначення узгодженого покарання.

Вказані обставини підтверджуються угодою про визнання винуватості від16.10.2020 року, журналом судових засідань та вироком Печерського районного суду

міста Києва від 15.12.2020 року.

За змістом п. 1 ч. 4 ст. 394 КПК України, вирок суду першої інстанції на

підставі угоди між прокурором і обвинуваченим про визнання винуватості може бути

оскаржений обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з

підстав призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди.

Оскільки вироком Печерського районного суду міста Києва від 15.12.2020 року обвинуваченому ОСОБА_8 призначене покарання, яке за

своїм видом та розміром відповідає узгодженому сторонами угодою про визнання

винуватості від 16.10.2020 року, укладеної між прокурором Київської місцевої

прокуратури №6 м. Києва ОСОБА_5 та підозрюваним

ОСОБА_6 , у адвоката ОСОБА_3 відсутні правові підстави для

оскарження вироку суду визначені в ч. 4 ст. 394 КПК України.

Така позиція апеляційного суду узгоджується з правовим висновком,

викладеним у постанові Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 523/13129/17,

відповідно до якого імперативна вказівка у цій процесуальній нормі щодо

виключного визначення підстав для оскарження відповідного судового рішення

узгоджується і з положеннями ч. 2 ст. 473 КПК України. Так, наслідком укладення та

затвердження угоди про визнання винуватості для прокурора, підозрюваного чи

обвинуваченого є обмеження їхнього права оскарження вироку згідно з положеннями

статей 394 та 424 цього Кодексу, а для підозрюваного чи обвинуваченого - також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами 1 та 4 п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК

України. Таким чином законодавець створює процесуальні запобіжники від можливої

недобросовісності та зловживання процесуальними правами учасників судового

розгляду, які з метою скасування вироку суду першої інстанції на підставі угоди про

визнання винуватості можуть в апеляційній скарзі відмовитися від визнання

обставин, які визнавалися ними під час судового провадження на підставі угоди.
Тому доводи в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_3 щодо допущених

на його думку процесуальних порушень, які не належать до підстав оскарження ним

вироку на підставі угоди про визнання винуватості відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 394 КПК

України, жодним чином не доводять його право на оскарження такого вироку.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 399 КПК України, суддя-доповідач відмовляє у

відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке

не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене

виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з

положеннями статті 394 цього Кодексу.

За таких обставин, у відкритті провадження за апеляційною скаргою адвоката

ОСОБА_3 , який діє у захист прав та інтересів обвинуваченого

ОСОБА_4 , на вирок Печерського районного суду міста Києва від 15 грудня 2020 року слід відмовити, що не суперечить вимогам кримінального процесуального закону, у тому числі й таким загальним засадам кримінального провадження як верховенство права та законність, а також не призводить до порушення конституційних прав та свобод осіб у кримінальному провадженні.

Керуючись ст. ст. 392 ч. 2, 399 ч. 4 КПК України, Київський апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою адвоката

ОСОБА_3 , який діє у захист прав та інтересів обвинуваченого

ОСОБА_4 , на вирок Печерського районного суду міста Києва від 15 грудня 2020 року, ухвалений щодо ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 263, ст. ст. 75, 76 КК України.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження надіслати особі, яка

подала апеляційну скаргу, разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї

матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня отримання її копії.

Суддя
Київського апеляційного суду ОСОБА_9 з ю б і н