ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 року
м. Київ

справа № 751/4580/19
провадження № 51-4586км20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:
головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,

секретар судового засідання ОСОБА_4 ,
учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5 ,
захисник ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 березня 2020 року та вирок Чернігівського апеляційного суду від 29 липня 2020 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002554 і № 0002738, стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Галиця Новозаводського району Чернігівської області, зареєстрований у АДРЕСА_1 , проживає у АДРЕСА_2 ,

засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України (далі КК України).
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 , посилаючись на істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, виклала вимогу до суду касаційної інстанції (далі Суд) про зміну судових рішень. Просить виключити з мотивувальної частини судових рішень посилання на час незаконного придбання ОСОБА_7 у ОСОБА_8 вогнепальної зброї та бойових припасів (у грудні 2018 року), а також пом`якшити її підзахисному покарання, застосувавши ч. 1 ст. 69 КК України.
Свою вимогу захисник мотивує тим, що апеляційний суд необґрунтовано задовольнив апеляційну скаргу прокурора та застосував до ОСОБА_7 ст. 71 КК України, оскільки його обвинувачення за ч. 1 ст. 263 КК України в частині часу придбання зброї ґрунтується на припущеннях і не підтверджено жодним доказом. Посилається на те, що обвинувачений у цей період перебував поза межами м. Чернігова і не міг вчинити цей злочин.

Зазначає, що суди не повною мірою врахували конкретних обставин провадження та даних, що характеризують особу засудженого, які у своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і дають підстави для застосування до ОСОБА_7 ст. 69 КК України, а саме те, що він щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину за ч. 1 ст. 263 КК України, позитивно характеризується, працює неофіційно, має на утриманні малолітню дитину, потребує постійного лікування через незадовільний стан здоров`я, вчиненими злочинами шкоди не завдано, цивільного позову не заявлено.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 березня 2020 року ОСОБА_7 засуджено до покарання: за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки, за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, а на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

За вироком Чернігівського апеляційного суду від 29 липня 2020 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишено без задоволення, апеляційну скаргу прокурора задоволено частково, вирок суду першої інстанції скасовано в частині призначеного покарання.
На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 26 січня 2016 року та визначено ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. В іншій частині вирок залишено без зміни.

ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 28 квітня 2019 року близько 12:00, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, діючи повторно, перебуваючи за місцем свого проживання (реєстрації) в м. Чернігові, таємно викрав ноутбук марки «Acer» вартістю 3500 грн, що належить ОСОБА_9 , чим завдав останній матеріальну шкоду на вказану суму.
Крім того, ОСОБА_7 у грудні 2018 року, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, у не встановленому в ході досудового розслідування місці незаконно, без передбаченого законом дозволу з метою подальшого збуту придбав у ОСОБА_8 револьвер, який є вогнепальною зброєю 7,62 мм револьвером системи Нагана зразка 1895 року, виробництва СРСР; 14 спортивних револьверних патронів, які є боєприпасами 7,62 мм спортивними револьверними патронами В-1 з безоболонковими кулями, а також осколкову ручну гранату Ф-1, яка є вибуховим пристроєм промислового виготовлення та відноситься до категорії боєприпасів. Вказані бойові припаси та вогнепальну зброю ОСОБА_7 незаконно, без передбаченого законом дозволу, переніс до урочища Подусівка, що знаходиться між вул. Гагаріна та мікрорайоном Астра у м. Чернігові, де зберігав з метою подальшого збуту.
Надалі 30 травня 2019 року в денний час ОСОБА_7 незаконно, без передбаченого законом дозволу, з метою подальшого збуту, повторно переніс вказані револьвер системи Нагана та 14 спортивних револьверних патронів В-1 з безоболонковими кулями на площу Авіаторів у м. Чернігові, де близько 20:15 з корисливих мотивів незаконно збув ОСОБА_10 за 8000 грн.
03 червня 2019 року у денний час ОСОБА_7 незаконно, без передбаченого законом дозволу, з метою подальшого збуту, повторно переніс вказану вище оборонну осколкову ручну гранату Ф-1, яка є вибуховим пристроєм промислового виготовлення та відноситься до категорії боєприпасів, на АДРЕСА_3 , де близько 16:30 з корисливих мотивів незаконно повторно збув ОСОБА_10 за 1000 грн.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні захисник підтримала касаційну скаргу, прокурор просив залишити судові рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення.
Мотиви Суду

Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 і правильності кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оскаржуються.

Згідно з вимогами ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) Суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Тому доводи у скарзі захисника щодо неправильного встановлення судом фактичних обставин кримінального провадження, а саме часу незаконного придбання вогнепальної зброї та бойових припасів, не є предметом касаційного розгляду.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд апеляційної інстанції розглянув заперечення обвинуваченого ОСОБА_7 з приводу часу незаконного придбання ним вогнепальної зброї. Апеляційний суд установив, що обвинувачений як у ході досудового розслідування, так і в суді першої інстанції надавав показання про придбання зброї та боєприпасів саме у грудні 2018 року, і лише після надходження апеляційної скарги прокурора, в якій ставилось питання про необхідність призначення покаранняіз застосуванням ст. 71 КК України, почав стверджувати про вчинення цього злочину взимку 2019 року, без уточнення місяця. Апеляційну скаргу щодо неправильного встановлення судом фактичних обставин провадження сторона захисту не подавала. Особа, в якій ОСОБА_7 придбавзброю та боєприпаси, як підтвердив сам обвинувачений, помер. Тому апеляційний суд погодився з установленими судом першої інстанції обставинами щодо незаконного придбання ОСОБА_7 вогнепальної зброї у грудні 2018 року, що також є періодом часу умовно-дострокового звільнення обвинуваченого від покарання.

Твердження у касаційній скарзі про те, що обвинувачений у цей період не міг перебувати у м. Чернігові, оскільки знаходився поза межами міста, будь-якими доказами не підтверджено.

Згідно з положеннями статей 370, 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок у разі необхідності застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення, необхідності застосувати більш суворе покарання, а також у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції або ж у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання. Рішення апеляційного суду має бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Як убачається з матеріалів провадження, суд апеляційної інстанції, постановляючи вирок стосовно ОСОБА_7 , дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону.

Також відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Також ч. 1 ст. 69 КК Українипередбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України.
За матеріалами провадження, суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_7 , відповідно до положень ст. 65 КК України врахував пом`якшуючі покарання обставини, якими визнав щире каяття та сприяння розкриттю злочинів; відсутність обтяжуючих покарання обставин; дані про особу обвинуваченого, який перебуває на обліку в наркотичному диспансері, потребує постійного лікування, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину. Таким чином, суд першої інстанції врахував обставини,на які посилається захисник у касаційній скарзі. При цьому обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів, суд першої інстанції не встановив.
Крім того, суд узяв до уваги ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відносяться до категорій середньої тяжкості та тяжких, кількість епізодів злочинної діяльності, а також наявність у ОСОБА_7 численних попередніх судимостей.
Виходячи з вищенаведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що необхідним і достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів буде обрання покарання в межах санкцій відповідних статейбез застосування ст. 69 КК України.

Апеляційний суд належним чином спростував доводи апеляційної скарги захисника та дійшов обґрунтованого висновку, що вид і розмір покарання, визначеного обвинуваченому за вчинення ним злочинів у цьому кримінальному провадженні, відповідає вимогам статей 50, 65 КК України та є домірними вчиненому.

Разом із тим апеляційний суд за апеляційною скаргою прокурора встановив, що злочин, передбачений ч. 1 ст. 263 КК України, був розпочатий у період умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 (за ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30 жовтня 2017 року з 07 листопада 2017 року на 1 рік 2 місяці 16 днів) від покарання, призначеного за попереднім вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 26 січня 2016 року.

Тому апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування ст. 71 КК України та призначення ОСОБА_7 покарання за сукупністю вироків.

Таким чином, підстав для задоволення касаційної скарги не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 березня 2020 року та вирок Чернігівського апеляційного суду від 29 липня 2020 року стосовно ОСОБА_7 залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3