Справа № 445/1327/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/786/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2021 року у м.Львові.
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

під головуванням судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Сихівського районного суду м.Львова від 29 липня 2021 року відносно ОСОБА_7

з участю прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_6 ,
законних представників неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 29.07.2021 року обвинуваченому ОСОБА_7 за п.п.1, 9, 12 ч.2 ст.115 КК України продовжено строк тримання під вартою на шістдесят днів до 26.09.2021 року включно.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить скасувати ухвалу суду першої інстанції якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_7 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт.
На підтримання своїх апеляційних вимог захисник зазначає, що під час досудового розслідування ОСОБА_7 прибував до слідчого на допит і додатковий допит, при цьому його поведінка була бездоганна. Він не відмовлявся від дачі пояснень, не ухилявся від слідства чи прокуратури, не перешкоджав органу досудового слідства у встановленні істини по справі, а навпаки дав всю необхідну інформацію по обставинах справи. Неповнолітній обвинувачений в повній мірі розуміє наслідки та обставини про які повідомляв на стадії досудового слідства, при цьому він не порушував покладені на нього процесуальні обов`язки, не мав і не має наміру переховуватися від слідства чи суду, немає на меті здійснювати тиск на свідків, інших обвинувачених, експертів чи інших осіб у вказаному кримінальному провадженні з метою зміни їх показів.
Крім цього, апелянт вказує, що обвинувачений є неповнолітнім, має міцні соціальні стосунки, у нього є батьки, сестра, він належно здав ЗНО та має можливість навчатися, всі його знайомі та родичі проживають у Львівській області, а тому твердження сторони обвинувачення про відсутність міцних соціальних стосунків не відповідають дійсності. Відсутність місця праці зумовлено його навчання у коледжі та перебуванням, на даний час, у СІЗО де він пройшов онлайн навчання, однак на даний час таке навчання перейшло в офлайн, але ОСОБА_7 позбавлений, як можливості відвідувати коледж реально так і належно узгоджувати з викладачами онлайн навчання через їх зайнятість. Перебування ОСОБА_7 у дома надасть йому можливість, через інтернет, здійснювати належне навчання, яке має тривати до 01.07.2023 року.
Стосовно ризиків апелянт звертає увагу на те, що покликання сторони обвинувачення на можливу міру покарання у виді позбавлення волі строком від 10 до 15 років, а також що обвинувачений не працює і не має офіційного джерела доходу не може слугувати безпідставною умовою тримання обвинуваченого під вартою. Потерпілі та свідки в суді першої інстанції не зазначали що зі сторони обвинуваченого ОСОБА_7 на них здійснювався тиск чи будь-який інший вплив у справі. Показів ОСОБА_7 не змінював. Ризик знищення речей чи інших доказів прокурором не доведені, а покликання останнього на те, що обвинуваченими були вбиті неповнолітні ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , а в подальшому обвинувачені спалили свій верхній одяг, знаряддя вчинення злочину та підпалили тіла потерпілих, за допомогою легкозаймистих речовин, після чого закопали їх, є предметом доказування в порядку ст. 91 КПК України і не можуть бути обставинами, які доводять обґрунтованість ризиків за ст. 177 КПК України. Вчинення обвинуваченим іншого злочину є лише припущенням. Однак в клопотанні прокурора не обґрунтовано чому до ОСОБА_7 не може бути застосовано інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням його під вартою. Потерпіла ОСОБА_13 відмовилася від свого позову до ОСОБА_7 що свідчить про зменшення ризиків не лише з плином часу але й через її фактичне зменшення. Зі сторони представника потерпілої ОСОБА_14 також було клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_15 на захід не пов`язаний з триманням під вартою і у потерпілої до нього немає ні моральних, ні матеріальних претензій. Зміна запобіжного заходу неповнолітньому ОСОБА_7 необхідна для реалізації його права на навчання і не звільняє його від відбування покарання у разі доведення його вини судом.
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник, обвинувачений та його законні представники підтримали подану апеляційну скаргу з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, натомість прокурор заперечив подану апеляційну скаргу вважає ухвалу суду обґрунтованою та законною.

Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційної скарги, пояснення учасників апеляційного розгляду, вивчивши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.
Згідно з вимогами ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
На переконання колегії суддів, колегія суддів суду першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, зокрема обвинуваченого ОСОБА_7 , дотрималася вказаних вимог кримінального процесуального закону.
Як вбачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції, при прийнятті рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 врахував положення вищенаведених норм процесуального закону та дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, обґрунтовано пославшись на те, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та такі не зменшились, з врахуванням злочину, інкримінованого ОСОБА_7 та даних про особу обвинуваченого, є підстави вважати, що жоден більш м`який запобіжний захід не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, а тому обґрунтовано продовжив обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Згідно з матеріалами контрольного провадження, ОСОБА_7 разом з обвинуваченими ОСОБА_16 , ОСОБА_17 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п.1, 9, 12 ч.2 ст. 115 КК України, у саме у вбивстві двох осіб при обтяжуючих обставинах. При вирішенні клопотання прокурора колегією суддів було враховано, що, зокрема ОСОБА_7 , раніше не судимий, однак обвинувачуються у скоєнні кримінального правопорушення, яке відносяться до особливо тяжкого злочину, офіційно не працевлаштований, а також було взято до уваги дані про особу обвинуваченого, його вік, сімейний та матеріальний стан.
З врахуванням зазначеного суд дійшов висновку, що усі вищевказані обставини у своєму взаємозв`язку дають підстави вважати, що на даний час обвинувачений ОСОБА_7 може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів, інших обвинувачених у даному кримінальному провадженні, знищити, сховати або спотворити речі, документи, речові докази, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; вчинити інше кримінальне правопорушення. Таким чином, ризики, що існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, що виправдовує тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, а тому застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу за даних обставин буде недоцільним.
Ураховуючи наведене, є безпідставним доводи апелянта про необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав вважати про існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.
Покликання апелянта на те, що судом першої інстанції однією з причин залишення без змін міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 є те, що він не має місця праці та не враховано, що він навчається у коледжі, та через позбавлення волі у зв`язку з триманням під вартою, буде обмежений в праві навчання, знайшло своє підтвердження в суді апеляційної інстанції, як і було колегією суддів досліджені документи, долучені до апеляційної скарги про зразкове навчання ОСОБА_7 в школі, однак дані покликання не спростовують доводів суду першої інстанції та не можуть слугувати обґрунтованою підставою для зміни запобіжного заходу.
Як вбачається з клопотання про продовження строку тримання під вартою, таке відповідає вимогам ст. 199 КПК України. Зокрема клопотання містить у собі короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому, разом з іншими особами, обвинувачується ОСОБА_7 , правову кваліфікацію кримінального правопорушення, виклад обставин, що дають підстави обвинувачувати ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини ; посилання на ризики, передбачені ст.177 цього Кодексу, та обґрунтування того, що такі продовжують існувати та не зменшилися , обґрунтування неможливості запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Доводи захисника обвинуваченого про те, що прокурором не наведені нові ризики передбачені КПК, які б унеможливили застосування більш м`якого запобіжного заходу є безпідставними, оскільки судом було належним чином перевірено та досліджено матеріали клопотання, дані, які характеризують особу обвинуваченого, а також вмотивовані висновки та наведено обґрунтовані підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Як в судовому засіданні судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.
Наявність соціальних зв`язків, на які покликається захисник обвинуваченого в апеляційній скарзі, зокрема те, що обвинувачений має постійне місце проживання, має родину, бажає з ними спілкуватися, бажає продовжувати навчання, є обставинами, які враховуються при застосуванні, зміні, продовженні запобіжного заходу, вирішенні питання покарання, однак такі не є безумовною підставою для застосування іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.
Суд апеляційної інстанції, виходячи з наведених в апеляційній скарзі сторони захисту мотивів, не знаходить законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу обвинуваченому за наслідками апеляційного розгляду.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли безумовне скасування ухвали, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Ухвалу Сихівського районного суду м.Львова від 29 липня 2021 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий:

Судді: