Справа № 135/11/21
Провадження №11-кп/801/385/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 квітня 2021 року м. Вінниця

Колегія суддів Вінницького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

адвоката ОСОБА_7

в режимі відеоконференції засудженого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 15.01.2021, якою відмовлено у задоволенні клопотання адвоката про заміну невідбутого покарання більш м`яким, засудженому
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця м. Кишенів.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Так, вироком Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 17.07.2006 ОСОБА_8 засуджено за п.п.1, 2 ч.2 ст.115, ч.1 ст.185, ч.2 ст.194, ст.70 КК України до довічного позбавлення волі. Початок строку відбування покарання рахувати з 15.03.2006.
Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 15.01.2021 відмовлено у задоволенні клопотання адвоката про заміну невідбутого покарання більш м`яким засудженому ОСОБА_8 .
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що для застосування положень статті 82 КК необхідна наявність строкового характеру призначеного особі покарання, від тривалості якого й здійснюється розрахунок строку фактично відбутого покарання, що і надає засудженій особі право на звернення з клопотанням про їх застосування та чинним законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, адвокат ОСОБА_7 , в інтересах засудженого подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу місцевого суду та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, зазначивши, що вироком Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 17.07.2006 ОСОБА_8 було засуджено до до довічного позбавлення волі.
На думку адвоката, ОСОБА_8 має право на перегляд довічного строку покарання, оскільки він відбув уже 15 років позбавлення волі, має задовільну поведінку, а відтак йому слід замінити призначене покарання на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Позиції учасників судового провадження.
Заслухавши доповідача, думку адвоката та засудженого ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу адвоката з викладених у них підстав, прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви Суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом встановлено, що вироком Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 17.07.2006 ОСОБА_8 засуджено за п.п.1, 2 ч.2 ст.115, ч.1 ст.185, ч.2 ст.194, ст.70 КК України до довічного позбавлення волі. Початок строку відбування покарання рахувати з 15.03.2006.
02.11.2006 ухвалою Верховного Суду України вирок Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 17.07.2006 залишено без змін.
Вирок Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 17.07.2006 набрав законної сили 02.11.2006.
16.05.2016 ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області зараховано ОСОБА_8 в строк відбуття покарання за вироком Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 17.07.2006 термін попереднього ув`язнення з 15.03.2006 по 02.11.2006, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
На даний час засуджений відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в Державній установі «Ладижинська виправна колонія (№39)».
Згідно частини першої статті 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження чи позбавлення волі, не відбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», роз`яснено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі частини першої статті 82 КК України може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.
Положеннями статті 51 КК України передбачено як окремі види покарань за вчинення злочинів, позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.
Таким чином, зі змісту положення частини першої статті 82 КК України вбачається, що законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді позбавлення волі на певний строк більш м`яким покаранням, при цьому заміна більш м`яким покаранням такого покарання, як довічне позбавлення волі, не передбачена.
Тобто, інститут звільнення від покарання чи заміни більш м`яким передбачає звільнення від строкового покарання.
ОСОБА_8 засуджений до довічного позбавлення волі, а тому суд позбавлений можливості визначити частину відбутого ним покарання від призначеного для застосування ст. 82 КК України.
Разом з тим, доводи засудженого стосовно того, що його покарання має бути пом`якшене через невідповідність новій нормі чинного законодавства, а саме рішенню Європейського суду з прав людини «Пєтухов проти України» є безпідставними, оскільки можливість заміни покарання більш м`яким поширюється лише на покарання у виді позбавлення волі на певний строк і до покарання у виді довічного позбавлення волі не може бути застосована.
Так, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 15 травня 2019 року у справі № 757/12726/18-ц (п.36) звернула увагу на те, що 12 березня 2019 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Пєтухов проти України», зміст якого зводиться до того, що довічне позбавлення волі засудженого без гарантування йому права перегляду вироку в частині скорочення строку відбування такого покарання та перспективи можливого звільнення суперечить ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Для вирішення цієї проблеми держава повинна буде вжити заходи загального характеру: реформувати систему перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, так, щоби гарантувати у кожному конкретному випадку дослідження того, чи ґрунтується їх тривале ув`язнення на законних пенологічних підставах, а також, щоби дати можливість цим засудженим з певною мірою визначеності передбачити, що вони мають зробити для того, аби питання про їхнє звільнення було розглянуте, та за яких саме умов відповідно до стандартів, вироблених у практиці ЄСПЛ.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що встановлені Європейським судом з прав людини порушення, на які посилається в апеляційній скарзі засуджений, перш за все, стосуються обов`язку держави виконати рішення ЄСПЛ, а не обов`язку суду усувати певні законодавчі прогалини своїм рішенням. Враховуючи баланс інтересів щодо довічно ув`язнених, слід також приймати до уваги, що це зазвичай особи, які скоїли особливо тяжкі злочини насильницькі злочини, є жертви, які від них постраждали, є незворотні наслідки у вигляді смерті певних осіб, тому держава має створити певний правовий механізм, який дасть розуміння довічно ув`язненим, що за сукупності певних умов їх питання буде переглянуто.
Частина 1 ст. 64 КК України передбачає, що довічне позбавлення волі призначається за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених КК України, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк.
Частина 2 ст. 87 КК України встановлює, що актом помилування Президента України може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше 25 років, стосовно індивідуально визначеної особи, а згідно ч.7 ст.151 КВК України засудженим до довічного позбавлення волі може бути подано клопотання про його помилування після відбуття ним не менше 20 років призначеного покарання.
З урахуванням наведеного, колегія суддів констатує, що на теперішній час в державі відсутня процесуальна процедура заміни покарання особі, яка засуджена до довічного позбавлення волі, або умовно-дострокове звільнення такої особи, але на теперішній час в України існує інститут Президентського помилування, передбачений ст. 87 КК України, що в повній мірі відповідає вимогам міжнародного та національного права, тому незгода засудженого з висновками суду першої інстанції, щодо відсутності в Україні механізму заміни покарання на більш м`яке для довічного позбавлення волі та не відповідність їх нормам міжнародного та національного права є безпідставними.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
апеляційну скаргу адвоката залишити без задоволення.

Ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 15.01.2021, якою відмовлено у задоволенні клопотання адвоката про заміну невідбутого покарання більш м`яким, засудженому ОСОБА_8 залишити без зміни.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судові рішення апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту проголошення.
Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3