Справа № 740/912/21
Провадження № 1-кп/740/224/21
УХВАЛА
25 травня 2021 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

при розгляді у відкритому судовому засіданні в м.Ніжині Чернігівської області кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ч.1 ст.125 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Прокурор Ніжинської окружної прокуратури ОСОБА_3 у судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 до 60 діб з урахуванням того, що не зникли ризики, наявні під час застосування відносно нього запобіжного заходу, надавши клопотання у письмовому вигляді.
Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і просив змінити запобіжний захід на домашній арешт, посилаючись на те, що ОСОБА_4 має постійне зареєстроване місце проживання, де проживає з матір*ю, братом та вітчимом.

Адвокат зазначає, що прокурором не надано жодних доказів вчинення обвинуваченим або намагання вчинення будь-яких дій, зазначених у ч.1 ст.177 КПК України, як-то намагання переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обвинувачений у судовому засіданні просив обрати відносно нього домашній арешт, оскільки він не має наміру переховуватися від суду, впливати на потерпілих та свідків або вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши надані сторонами кримінального провадження матеріали, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що згідно ухвали слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23.12.2020 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з метою запобігання ризикам, визначеним ст.177 КПК України, а саме: переховування від органів досудового розслідування або суду; незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинення іншого кримінального правопорушення.
В подальшому ухвалами Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 17 лютого 2021 року та 06 квітня 2021 року обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 04 червня 2021 року.
При розгляді клопотання про продовження строку запобіжного заходу суд враховує, що ОСОБА_4 протягом півроку перебуває під вартою і суд позбавлений можливості розпочати розгляд справи через невжиття стороною обвинувачення сповіщення потерпілих та їх явку у судове засідання, незважаючи на неодноразові запевнення про це суд.

Також, незважаючи на те, що обвинувальний акт направлено до суду 12.02.2021 і в ньому зазначено, що 28.08.2020 до Куликівського райсуду Чернігівської області направлено обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 за ч.1 ст.125 КК України, сторона обвинувачення не поцікавилася результатами розгляду цього акту і не надала суду копію вироку, що також затягує розгляд справи і створює невизначеність.
Крім того, у клопотанні прокурора мається той самий перелік передбачених ст.177 КПК України ризиків, але не надано жодного доказу реального існування їх у цій справі, зокрема, щодо переховування обвинуваченого від правосуддя або незаконного впливу на потерпілих та свідків.
Прокурор не довів, що жоден із більш м*яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, та реальної наявності таких ризиків.

Захисником надані відомості про те, що призначений ОСОБА_4 штраф у сумі 850 грн за вироком Куликівського райсуду від 02.09.2020 за ч.1 ст.125 КК України сплачений обвинуваченим.
Встановлено, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання і реєстрації по АДРЕСА_1 , де проживає разом з матір*ю та іншими членами сім*ї.
У відповідності до вимог ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється на засадах верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Згідно з практикою застосування Європейським судом з прав людини пункту 3 статті 5 Конвенції після спливу певного проміжку часу існування лише обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання особи під вартою; до того ж такі підстави мають бути чітко наведені національними судами (пункт 60 рішення від 6 листопада 2008 року у справі "Єлоєв проти України").
Статтею 131 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження, до яких віднесено і запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до обвинуваченого може бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність, що передбачає недопущення ув`язнення особи до засудження її компетентним судом, при цьому суд враховує пп. «а» п.1ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини.
У справі «Баришевський проти України» у п.68 рішення ЄСПЛ постановив, що коли національні суди продовжують застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щоразу використовуючи схожі, якщо не сказати шаблонні, формулювання, не продемонструвавши, що вони насправді зважають на плин часу, тоді порушуються вимоги пункту 3 статті 5 Конвенції.
В п.60 рішення Європейського Суду з прав людини «Єлоєв проти України» та п.80 рішення «Фельдман проти України» зазначено, що згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції (995004) зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи.
Суд враховує, що тримання під вартою в розумінні ст.183 КПК України є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п*ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч.5 ст.176 КПК України більш м`які запобіжні заходи, такі як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт, застава не можуть бути застосовані лише до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261 Кримінального кодексу України.
Заборона застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді більш м`якого запобіжного заходу в даному випадку відсутня.
Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор не доведе обставин, передбачених пунктом 3 частини першої цієї статті, тобто недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті.
В судовому засіданні прокурор не надав доказів щодо наявності передбачених ч.1 ст.177 КПК України ризиків з урахуванням того, що небезпека переховування обвинуваченого не може бути оцінена виключно на основі тяжкості покарання за злочин, а ризик того, що обвинувачений може перешкодити належному проведенню судового розгляду, не повинен прийматися абстрактно, а повинен бути підтверджений фактичними доказами.
Крім того, прокурор не довів недостатність застосування більш м*яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, що є підставою відповідно до ч.4 ст.194 КПК для зміни запобіжного заходу на більш м*який.
15.12.2016 Європейським судом прийнято рішення "Ігнатов проти України" (заява N 40583/15), де констатував порушення ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (право на свободу та особисту недоторканість). Зокрема, Європейський суд зазначив про те, що під час процедури розгляду питання про продовження запобіжного заходу "суддя не вказав у чому полягають конкретні ризики щодо кожного обвинуваченого, а отже рішення було свавільним та не відповідає вимозі "законності"; впродовж всього періоду заявник тримався під вартою на підставі припущень щодо можливого тиску на свідків та перешкоджання слідству та суду. В той час як згідно ст. 5 Конвенції органи державної влади повинні надати реальні докази існування таких ризиків".
Отже, визнаючи порушення п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод під час розгляду зазначеної справи Європейський суд вкотре повторив позицію щодо того, що відсутність мотивації в судовому рішенні щодо продовження тримання під вартою несумісне з принципом захисту від свавілля, що передбачається п. 1 ст. 5 Конвенції.
Звертаючись до суду з клопотанням про продовження або обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий, прокурор мають викласти обставини, які доводять, що заявлені раніше ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не гарантує запобігання цим ризикам.
Стаття 178 КПК України зобов*язує суд при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі вік та стан здоров*я обвинуваченого, міцність його соціальних зв*язків, у тому числі наявність у нього родини, наявність постійного місця роботи або навчання.
Суд враховує надані стороною захисту документи, які підтверджують наявність у ОСОБА_4 сім*ї, постійного місця проживання та реєстрації.
З урахуванням даних про особу обвинуваченого, а саме його вік, сімейний стан, наявність постійного місця проживання, відсутність даних про можливість прояву негативної процесуальної поведінки щодо переховування від суду в майбутньому, та недоведеність прокурором, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не здатний запобігти вказаним ризикам, суд вважає, що необхідно відмовити у задоволенні клопотання про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та задовольнити клопотання захисника адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу на менш суворий у вигляді домашнього арешту з покладенням обов*язків відповідно до ст.194 КПК України.
Відповідно до статті 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що належну поведінку ОСОБА_4 можливо забезпечити шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, що відповідатиме меті досягнення дієвості цього провадження і буде адекватним превентивним заходом.
Згідно п.1 ч.3 ст.202 КПК України у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинувачений, який був затриманий, негайно доставляється до місця проживання і звільняється з-під варти, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло цілодобово.
Керуючись ст.177, 331 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання прокурора Ніжинської окружної прокуратури ОСОБА_3 у продовженні строку тримання під вартою обвинуваченого за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ч.1 ст.125 КК України ОСОБА_4 в ДУ «Чернгівський слідчий ізолятор».
Змінити обраний відносно обвинуваченого за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ч.1 ст.125 КК КК України ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 на строк до 23 липня 2020 року.
Покласти на ОСОБА_4 такі обов*язки:
не залишати житло за місцем фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово;
з`являтися на виклики суду у встановлений ним час;
утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілими у цьому кримінальному провадженні;
здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
В разі невиконання вищевказаних зобов`язань може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.
Звільнити ОСОБА_4 з - під варти негайно в залі суду.
Направити копію ухвали для виконання та контролю Ніжинському РВП ГУНП в Чернігівській області.
Ухвала негайно набирає законної сили і оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Головуюча суддя ОСОБА_7