Справа № 182/727/21
Провадження № 1-кп/0182/608/2021
У Х В А Л А
Іменем України
12.05.2021 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі
головуючого судді: ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001799 від 10.07.2020 року стосовно ОСОБА_3 за правовою кваліфікацією ч. 2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України, -

з участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3
В С Т А Н О В И В:

В провадженні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 за правовою кваліфікацією ч. 2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України. Стосовно обвинуваченого у кримінальному провадженні обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строк дії, якого скінчився 08 травня 2021 року. Інші заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого на строк не більше шістдесяти днів, посилаючись на існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме ризику переховування від суду, продовження злочинної діяльності. Прокурор при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу просив врахувати відомості про репутацію обвинуваченого, який є раніше судимою особою за вчинення аналогічних корисливих злочинів. До того ж, він не має осіб, які могли його забезпечувати,офіційно не працевлаштований і немає законних джерел доходу. Крім того останній може впливати на потерпілого і свідків у кримінальному провадженні. До того ж, на розгляд суду скеровано обвинувальний акт в іншому кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні аналогічних корисливих злочинів. У зв`язку з чим прокурор заперечував проти клопотання захисника щодо обрання більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно обвинуваченого.
Представник потерпілого ОСОБА_6 та потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`явились. Про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_5 заперечували проти задоволення клопотання прокурора щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і просили обрати стосовно обвинуваченого більш м`який запобіжний захід - у вигляді домашнього арешту, за місцем його постійного проживання, де він мешкає разом з братом.

Вислухавши думку сторін кримінального провадження суд вважає за можливе задовольнити клопотання ОСОБА_3 та захисника ОСОБА_5 , виходячи з наступного.
В судовому засіданні встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, зокрема можливість продовження злочинної діяльності і переховування від суду. Однак прокурором не наведено переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти вказаним ризикам.
Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Пунктом 3 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, практикою Європейського суду з прав людини, визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути виправданий очікуваним покаранням у вигляді позбавлення волі. В рішенні Європейського суду від 12.01.2012 року у справі Тодоров проти України, зазначено, що для тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачувань не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою.
Слід звернути увагу на позицію Європейського Суду з прав людини, оскільки згідно ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України зазначені рішення є частиною національного законодавства, щодо підходу до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою як протягом досудового слідства, так і судового розгляду, яка ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, наступне рішення про продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави подальшого втручання в право особи на свободу (справа Руденко проти України).
Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.
Враховуючи те, що обвинувачений тривалий час перебуває під вартою і неможливість його вчасної доставки до суду спричиняє тяганину судового розгляду у кримінальному провадженні. Так, обвинувачений має постійне місце проживання, де мешкає разом з братом, з яким підтримує родинні стосунки. Він добровільно з`явився до суду, після закінчення строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що свідчить про той факт, що ризик переховування є мінімальним. Щодо ризику повторного вчинення нових злочинів, він хоча і існує, однак на думку суду є також мінімальним і для його запобігання достатньо обрання більш м`якого запобіжного заходу, у вигляді домашнього арешту.
Крім того, в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, зазначено, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватись в світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бакчиєв проти Молдови).
На думку суду, інший, більш м`який запобіжний захід, у вигляді домашнього арешту за місцем постійного проживання обвинуваченого, зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку і запобігти вчиненню ним нових злочинів. При цьому суд вважає також необхідним покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.
Керуючись ч.3 ст. 315 КПК України, -

У Х В А Л И В:
Клопотання прокурора задовольнити частково.
Обрати стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:
1. В період часу з 19.00 год. до 07.00 год. наступної доби не відлучатися з постійного місця проживання, що знаходиться для обвинуваченого за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу суду.
2. З`являтися за першою вимогою на виклики до суду.
3. Повідомляти прокурора, суд про зміну місця фактичного проживання, роботи.
Визначені обов`язки, покладаються на обвинуваченого на строк судового розгляду, але не більше двох місяців, тобто до 10 липня 2021 року.
Копію ухвали надіслати до Нікопольського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області для виконання та прокурору для здійснення контролю.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1