печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2021 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора: ОСОБА_3 , захисника: ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання сторони кримінального провадження №0001146 від 10.05.2018 року слідчого другого відділу Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 про обрання відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И В:

До провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання сторони кримінального провадження №0001146 від 10.05.2018 року слідчого другого відділу Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 про обрання відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що слідчими Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001146 від 10.05.2018 (виділене з кримінального провадження №0000089 від 22.01.2014) за фактами викрадення в ніч з 20 на 21 січня 2014 року з приміщення Олександрівської клінічної лікарні м. Києва учасників акцій протесту «Євромайдану» ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , їх катування та умисного вбивства останнього, за підозрою ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 127, ч. 3 ст. 27, п.п. 3, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 127, ч. 3 ст. 27, ст. 340 КК України, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 146, ст. 340 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 127, ч. 3 ст. 27, п.п. 3, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 27, ст. 340 КК України, ОСОБА_14 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 127, ч. 3 ст. 27, п.п. 3, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 127, ч. 3 ст. 27, ст. 340 КК України, ОСОБА_15 та ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 127, ч. 3 ст. 27, п.п. 3, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_16 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України.

Матеріали вказаного кримінального провадження постановою прокурора від 10.05.2018 виділені з матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000089 від 21.01.2014.

Під час досудового розслідування встановлено, що у листопаді 2013 року, у зв`язку з прийняттям вищим керівництвом держави рішення про призупинення процесу підготовки до укладання Угоди про асоціацію між Україною та ЕС, у місті Києві та ряді інших міст України розпочались акції протесту громадян. Такі акції, після відмови Президента України підписати Угоду про асоціацію на Саміті Східного партнерства, що відбувався 28-29 листопада 2013 року у м. Вільнюсі, а також силового розгону Євромайдану на Майдані Незалежності у м. Києві в ніч з 29 на 30 листопада 2013 року, набули особливо масового характеру.

Починаючи з 19 січня 2014 року протистояння між учасниками акцій протесту та правоохоронцями перейшли в активну фазу, зіткнення відбувались передусім у центральній частині міста Києва, зокрема в Печерському районі, на вулиці Грушевського та прилеглих до неї територіях.

Бажаючи зберегти у будь-який спосіб владні повноваження, та, з цією метою, припинити масові збори, мітинги, вуличні походи та інші акції протесту громадян, вищі посадові особи держави розробили план вчинення злочинів, який полягав у залякуванні учасників акцій протесту шляхом застосування до них насильства, притягнення значної кількості осіб до кримінальної відповідальності та обрання відносно них найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До реалізації цього плану залучено працівників оперативних підрозділів міліції та наближених до керівництва держави громадян, які, в свою чергу, залучали на оплатній основі інших цивільних осіб (так званих «тітушок»), а останні, спільно з оперативними працівниками, виявляли, відстежували активних учасників акцій протесту та в подальшому вчиняли відносно них кримінальні правопорушення з метою протидії, у тому числі насильницької, таким акціям.

Таким чином, невстановленими слідством особами, у невстановлений слідством час до насильницької протидії масовим акціям протестів був залучений ОСОБА_9 , наближений до діючого тоді керівництва держави, зокрема, особисто до Міністра внутрішніх справ України ОСОБА_17 .

При цьому, ОСОБА_9 прийняв рішення про насильницьке перешкоджання проведенню зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій, шляхом вчинення злочинів, в тому числі тяжких та особливо тяжких, зокрема, проти життя та здоров`я учасників таких акцій, заподіяння останнім тілесних ушкоджень різного ступеню тяжкості, викрадення, катування, залякування та інших протиправних дій, свідомо допускаючи вчинення умисних вбивств окремих із них.

ОСОБА_9 , усвідомлюючи, що самостійно реалізувати свій злочинний умисел, направлений на перешкоджання проведення зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій, із застосуванням фізичного насильства, шляхом вчинення злочинів, у тому числі тяжких та особливо тяжких, він не в змозі, приблизно в грудні 2013 січні 2014 року, вирішив створити злочинну організацію, до якої залучити та використати вже існуючу ієрархічну структуру з числа осіб, які фінансово залежали від нього, що виражалось в офіційному та неофіційному працевлаштуванні таких осіб на заснованих ним підприємствах, виплаті їм заробітної плати, у тому числі неофіційної, та в забезпеченні орендованим житлом на території Оболонського району м. Києва.

Для координації дій вказаних груп осіб у складі злочинної організації, а також інших осіб, залучених до вчинення злочинів, пов`язаних із насильницькою протидією акціям протесту, використовувався офіс по вул. Почайнинській, 4-«А», «Е» в м. Києві, що фактично належав ОСОБА_9 , де ставились та отримувалися завдання на вчинення злочинів стосовно учасників акцій протесту і розподілялися ролі співучасників злочинів, проводились наради з вказаних питань, а також виплачувалась матеріальна винагорода за участь у злочинах. З вказаного офісу здійснювалось керівництво групами осіб з числа учасників злочинної організації в процесі вчинення ними злочинів, пов`язаних із насильницькою протидією акціям протесту, а також інших осіб, залучених до вчинення таких злочинів та координація між ними.

При цьому, ОСОБА_9 визначив конкретні завдання злочинної організації та її учасників, об`єднав їхні зусилля і детально розподілив між її членами функції, ролі, завдання й обов`язки.

В ході здійснення протиправної діяльності злочинної організації, ОСОБА_9 , як керівник та організатор злочинної організації, в період 21-22 січня 2014 року, діючи у складі злочинної організації, тобто стійкого ієрархічного об`єднання, що включало в себе щонайменше 11 осіб, члени якого за попередньою змовою зорганізувалися для спільної діяльності з метою безпосереднього вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів учасниками цієї організації та іншими залученими особами, з метою насильницької протидії акціям протесту «Євромайдану» організував викрадення та подальше незаконне позбавлення волі учасників акцій протесту ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , їх катування (заподіяння потерпілим сильного фізичного болю, фізичних та моральних страждань, шляхом мучення та спричинення тілесних ушкоджень), а також умисне вбивство ОСОБА_8 , скоєне, таким чином, відносно викраденої людини, за попередньою змовою групою осіб
Так, 21.01.2014, ОСОБА_9 , не пізніше 03 год. 00 хв., отримавши інформацію щодо точного місяця перебування ОСОБА_7 , координуючи свої злочинні дії з іншими особами, у тому числі невстановленими слідством, перебуваючи в офісі по вул. Почайнинській, 4-«А», «Е» в м. Києві, доручив ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та іншим особам, у тому числі невстановленим слідством, організувати за грошову винагороду викрадення учасника акції протесту ОСОБА_7 та наперед невизначених учасників акцій протесту, з метою їх подальшого незаконного позбавлення волі, катування для отримання відомостей щодо організаторів акцій протесту, планів останніх і джерел фінансування акцій протесту, а також вбивства окремих потерпілих, для залякування інших протестувальників.

При цьому, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , діючи за дорученням ОСОБА_9 , в складі злочинної організації, маючи на меті реалізувати спільний узгоджений злочинний план, користуючись мобільним зв`язком, наказали групам осіб, до яких входили ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_22 , ОСОБА_11 , ОСОБА_23 , ОСОБА_16 та інші особи, у тому числі невстановлені слідством, прибути на вул. Шовковичну, 39/1, в м. Києві та відслідкувати приїзд до вказаної лікарні м. Києва активістів «Євромайдану».

Виконуючи вказівку ОСОБА_13 , який діяв за дорученням ОСОБА_9 , 21.01.2014 біля 03:40 год. ОСОБА_20 , керуючи автомобілем «ТОУОТА НІ АСЕ», державний номерний знак НОМЕР_1 , діючи спільно та погоджено, у складі злочинної організації із ОСОБА_23 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_22 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 та іншими особами, у тому числі невстановленими слідством, які пересувалися на декількох автомобілях невстановлених марок класу «седан» та класу «позашляховик», заїхали на територію Олександрівської клінічної лікарні м. Києва, розташованої по вул. Шовковичній, 39/1 в м. Києві, та почали очікувати приїзду ОСОБА_7 і ОСОБА_8 .

В подальшому, приблизно о 03 год. 50 хв. 21.01.2014, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 приїхали до офтальмологічного відділення Олександрівської клінічної лікарні, розташованої по вул. Шовковичній, 39/1, в м. Києві, та зайшли у приміщення вказаного відділення.

Після того як ОСОБА_21 та ОСОБА_12 , було зафіксовано факт приїзду ОСОБА_7 і ОСОБА_8 до зазначеного відділення лікарні, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , діючи за дорученням ОСОБА_9 , отримавши такі відомості, реалізовуючи спільний злочинний умисел, спрямований на незаконне перешкоджання організації та проведенню зборів, мітингів, походів і демонстрацій із застосуванням фізичного насильства шляхом позбавлення волі активних учасників вказаних акцій, їх катування, та, за необхідності, подальшого фізичного усунення (вбивства) окремих з них, надали вказівку ОСОБА_23 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_22 , ОСОБА_6 , ОСОБА_21 , ОСОБА_20 , ОСОБА_16 та іншим особам, у тому числі невстановленим слідством, які перебували на території Олександрівської клінічної лікарні м. Києва, зайти до вказаного відділення лікарні, та за допомогою фізичної сили вчинити викрадення потерпілих ОСОБА_7 і ОСОБА_8 .

В подальшому виконуючи злочинну вказівку ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , гр. гр. ОСОБА_23 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_22 , ОСОБА_6 , ОСОБА_16 , та інші особи, у тому числі невстановлені слідством, реалізовуючи спільний злочинний умисел, спрямований на незаконне перешкоджання організації та проведенню зборів, мітингів, походів і демонстрацій із застосуванням фізичного насильства шляхом позбавлення волі активних учасників вказаних акцій, їх катування, та, за необхідності, подальшого фізичного усунення (вбивства) окремих з них, діючи за попередньою змовою групою осіб у складі злочинної організації, скориставшись можливістю вільного доступу, зайшли до приміщення офтальмологічного відділення Олександрівської клінічної лікарні м. Києва, розташованої по вул. Шовковичній, 39/1 в м. Києві, де відшукали ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , застосували відносно них фізичне насильство, яке виразилося у нанесені ударів руками в різні частини тіла та погрози застосування такого насильства, схопили останніх за руки і ноги, всупереч їх волі, насильно винесли з приміщення офтальмологічного відділення Олександрівської клінічної лікарні м. Києва та заштовхали в салон мікроавтобуса марки «TOYOTA НІ АСЕ», державний номерний знак НОМЕР_1 , який ОСОБА_20 , згідно із розробленим злочинним планом, припаркував перед входом у вказане приміщення, тобто вчинили їх викрадення.

Після цього, ОСОБА_20 , на мікроавтобусі марки «TOYOTA НІ АСЕ», державний номерний знак НОМЕР_1 , в якому знаходились ОСОБА_23 , ОСОБА_6 , ОСОБА_19 , потерпілі ОСОБА_7 і ОСОБА_8 та інші невстановлені особи, а також ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_22 та інші невстановлені особи, які знаходились в інших невстановлених автомобілях, виконуючи вказівку ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_18 , що діяли за дорученням ОСОБА_9 , спільно та погоджено з ним, виїхали з території лікарні.

Надалі, 21.01.2014, в період часу приблизно з 04 год. 30 до 05 год. 40 хв., ОСОБА_20 , перебуваючи в лісовій місцевості, розташованій на території Бортницького лісництва, неподалік траси «Київ-Бориспіль», разом з ОСОБА_23 , ОСОБА_6 , ОСОБА_19 та іншими особами катували ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , завдаючи їм тілесні ушкодження різного ступеню тяжкості, сильний фізичний біль, фізичні та моральні страждання, шляхом нанесення останнім численних ударів по кінцівках, тулубу і голові, з метою отримати відомості про них та їх участь у акціях протесту, супроводжуючі такі дії погрозами.

У подальшому, потерпілих перевезли до гаражного приміщення № НОМЕР_2 , розташованого на території гаражного кооперативу «ГСК-12», по вул. Зрошувальній, 2 в м. Києві, де катували їх з 07 год. 00 до 16 год. 00 хв.

Після цього, приблизно у період часу з 16 год. 00 хв. по 17 год. 00 хв. 21.01.2014, невстановлені слідством особи на невстановлених автомобілях, координуючи та погоджуючи свої дії за допомогою мобільного зв`язку з ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які діяли за дорученням ОСОБА_9 , вивезли ОСОБА_7 до с. Проців Бориспільського району Київської області, де фактично звільнили.

У подальшому, 21.01.2014 невстановлені досудовим розслідуванням особи, діючи погоджено з ОСОБА_18 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , маючи єдиний злочинний умисел з останніми, спрямований на вбивство ОСОБА_8 , діючи у складі злочинної організації, відносно викраденої людини, участь у викраденні якої приймав у т.ч. ОСОБА_13 , допускали і бажали настання смерті ОСОБА_8 , після вчинення відносно останнього тілесних ушкоджень різного ступеню тяжкості, сильного фізичного болю, фізичних та моральних страждань, шляхом нанесення ОСОБА_8 численних ударів по кінцівках, тулубу і голові, розуміючи, що він, знаходячись у безлюдній місцевості, на відстані близько 500 метрів вглиб лісу від автошляху до с. Гнідин Бориспільського району Київської області, без верхнього одягу, у темну пору доби, при низькій температурі повітря, оскільки згідно із даними спостережень метеостанції 21.01.2014 з 12 год. 12 хв. та на протязі дня 22.01.2014 випадав сніг, температура повітря знижувалася до -10.2°С, загине внаслідок вищевказаних факторів, залишили його без свідомості, в результаті чого потерпілий ОСОБА_8 помер.

Зважаючи на наявність достатніх доказів, 09.04.2014 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 127, ч. 3 ст. 27, п.п. 3, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Оскільки на час складання повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень ОСОБА_6 його точне місце перебування з об`єктивних причин не встановлено, слідчими та прокурорами вжито всіх можливих заходів для вручення йому такого повідомлення про підозру у спосіб передбачений КПК України для вручення повідомлень.
У судовому засіданні прокурор внесене клопотання підтримав з викладених у ньому підстав, просив обрати відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зазначені в клопотанні.
Захисник проти задоволення клопотання заперечив та вказав про необґрунтованість клопотання та відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та як наслідок просив відмовити у задоволенні клопотання.
Заслухавши обґрунтування клопотання сторони обвинувачення, заперечення сторони захисту, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовують доводи клопотання, надані докази захисниками, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 127, ч. 3 ст. 27, п.п. 3, 12 ч. 2 ст. 115 КК України,.
09.04.2014 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 127, ч. 3 ст. 27, п.п. 3, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

У зв`язку із невстановленням місцезнаходження підозрюваного, що позбавило орган досудового розслідування можливості особисто вручити йому письмове повідомлення про підозру, вказане повідомлення відповідно до вимог ч. 1 ст. 278, 111, 135 КПК України вручене у спосіб передбачений КПК України для вручення повідомлень шляхом направлення поштою на адресу реєстрації підозрюваного ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 .

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку,встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Наряду з вказаним, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), а відтак слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.
Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.
Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя погоджується з доводами сторони обвинувачення та вважає, що дані які вказують на обґрунтовану підозру, які навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, містяться у долучених до матеріалів клопотання даних, та підтверджується: протоколом огляду місця події від 21.01.2014; протоколом огляду від 22.01.2014;протоколом огляду від 22.01.2014 ; протоколом пред`явлення трупу для впізнання від 22.01.2014; довідкою метеостанції Бориспіль від 24.01.2014; протоколом слідчого експерименту від 13.03.2014; висновком судово-медичної експертизи № 22д від 20.02.2014; висновком судово-медичної експертизи № 23 від 03.02.2014; висновком комісійної судово-медичної експертизи № 10/К від 12.03.2014; протоколом впізнання особи за фотознімками від 24.03.2014; протоколом впізнання особи по фотознімках від 24.04.2014; протоколом впізнання особи по фотознімках від 24.04.2014; протоколом пред`явлення предмета для впізнання за фотознімками від 24.04.2014; протоколом обшуку від 05.05.2014; протоколом обшуку від 14.05.2014; інформацією Департаменту карного розшуку МВС України від 31.03.2014 №7/4-1483.

Таким чином, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні низки тяжких злочинів та особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від 10 років до 15 років або довічно.

Приймаючи рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні прокурора та доданих матеріалах та з того, що слідчий суддя на даному етапі провадженні не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого дані у слідчого судді є всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, інкримінованих йому стороною обвинувачення.
Прокурором в судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема ОСОБА_6 відповідно до вже наявних в матеріалах кримінального провадження відомостей на обліку лікарів психіатрів чи наркологів не перебуває, має добре здоров`я, хворобами, що можуть впливати на його розумові здібності не хворіє і тому, це в сукупності дає йому змогу свідомо керувати власними діями. Тому свідомість того, що за інкриміновані злочини йому загрожує покарання у вигляді довічного позбавлення волі спонукатиме підозрюваного до можливості переховуватися від органу досудового розслідування та суду з метою ухилення від встановленої законодавством відповідальності, одночасно, під час досудового розслідування вищевказаного кримінального провадження допитано потерпілих, свідків, експертів покази яких матимуть вирішальне значення при вирішенні справи по суті однак, в судовому засіданні покази останніх не дослідженні, що дає змогу підозрюваному перебуваючи на волі в будь-який час та спосіб, шляхом незаконних дії, впливати на достовірність повноту та правдивість майбутніх показів вищевказаних осіб.
Тримання ОСОБА_6 під вартою за встановлених обставин є єдиними способом, передбаченим чинним законодавством унеможливити його переховування від органів досудового слідства та суду, а також продовження ним своєї злочинної діяльності, протиправно впливати на здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні, знищувати, сховати або спотворювати будь-яких із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення з метою перешкодити встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні та ухилитись від кримінальної відповідальності.
Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.
У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 р. у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, CampbellandHartleyv. theUnitedKingdom), п. 32, Series А, № 182).
Згідно з ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якої підозрюється особа.
Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. Зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за яким законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Вирішуючи клопотання про обрання запобіжного заходу тримання під вартою, слідчий суддя також враховує тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, та надходить до висновку, що докази та обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрювана буде продовжувати переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, а для запобігання ризиків, які зазначені у клопотанні та наведено у судовому засіданні вважає недостатньою застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Частина 6 статті 193 КПК України містить імперативну норму, з якої слідує, що слідчий суддя обирає запобіжний захід за відсутності підозрюваного, лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний оголошений у міжнародний розшук.
Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статей Конвенції випадків до процедури, встановленої законом.
Так, при дослідженні обставин перебування підозрюваного ОСОБА_6 у міжнародному розшуку слідчим суддею встановлено наступне.
На даний час місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_6 не встановлене. Згідно інформації Державної прикордонної служби України відомості про перетинання державного кордону України підозрюваним ОСОБА_6 упродовж 2015-2020 років відсутні.

17.04.2014 слідчим прийнято процесуальне рішення про оголошення в міжнародний розшук підозрюваного ОСОБА_6 , виконання якого доручено співробітникам ДКР МВС України.

З огляду на вищевикладене слідчий суддя вбачає наявність достатніх підстав для задоволення клопотання прокурора, так як матеріали клопотання обґрунтовано та прокурором в судовому засіданні доведено обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 127, ч. 3 ст. 27, п.п. 3, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, та наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та те, що підозрюваний оголошений у міжнародний розшук.
Питання щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину та правильності кваліфікації дії слідчим суддею при розгляді клопотання не вирішувались, оскільки підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду справи по суті.
При цьому, слідчим суддею не вирішується питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою разом із визначенням розміру застави відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, оскільки відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України лише після затримання особи і не пізніше як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.
Керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. 2, 40, 131, 132, 176-178, 183, 184, ч. 6 ст. 193, 194, 575 КПК України, слідчий суддя,-
УХВАЛИВ:
Клопотання - задовольнити.

Обрати відносно підозрюваного у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ніжин, Чернігівської області, громадянина України, українця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення застави.
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Роз`яснити, що у такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1