Провадження № 1-кс/761/8634/2021
У Х В А Л А
Іменем України
19 травня 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю заявника ОСОБА_3

слідчого ОСОБА_4

представника потерпілого ОСОБА_5

розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ТОВ «Рибне господарство База відпочинку «Крючок», про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16.02.2021 року по справі № 761/5802/21, в межах кримінального провадження № 0000737 від 22.06.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
В провадженні слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва перебуває вищевказане клопотання.

Заявник обґрунтовує клопотання тим, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16.02.2021 року по справі № 761/5802/21, в межах кримінального провадження № 0000737 від 22.06.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, серед іншого було накладено арешт, із забороною користування та розпорядження (продажу, оренди та передачі у користування), на земельну ділянку, кадастровий номер :04:004:5080, площею 0,1644 га з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, власником якої є товариство з обмеженою відповідальністю «Рибне господарство - База відпочинку «Крючок».

Заявник вважає, що арешт на майно накладено необґрунтовано, а відтак просить слідчого суддю його скасувати.

Заявник в судовому засіданні клопотання підтримав, просив слідчого суддю його задовольнити.

Слідчий, заперечив проти задоволення клопотання, вказуючи на обґрунтованість накладеного арешту.

Представник потерпілого заперечив проти задоволення клопотання, та підтримав позицію слідчого.

Заслухавши думку заявника, слідчого, представника потерпілого, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 132 КПК України, клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Отже, клопотання подано до належного суду.

З ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16.02.2021 року по справі № 761/5802/21, вбачається, що арешт на майно було накладено з метою збереження речових доказів.

Відповідно до ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно до ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю або частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Накладення арешту на майно можливе лише за умови наявності підстав вважати, що воно є доказом злочину, що повинно бути встановлено в судовому порядку на підставі достатніх й допустимих доказів, наданих слідчим.
У слідчого судді відсутні підстави вважати, що майно, на яке накладено арешт, є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, як це визначено ст. 98 КПК України.
Так, в судовому засіданні встановлено, що наказом Міністерства юстиції України від 6 січня 2021 року №48/7 відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_6 від 30 квітня 2020 року щодо оскарження рішень та дій приватних нотаріусів і державних реєстраторів стосовно продажу та оформлення земельних ділянок, які начебто вибули із володіння ОСОБА_6 без її згоди та перелік всіх цих ділянок перелічено в подальшому в заяві по кримінальному провадженню № 0000737 від 22.06.2020 року.
Відповідно до статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.
За результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення, зокрема, про відмову у задоволенні скарги.
Рішення, прийняте за результатами розгляду скарги, надсилається скаржнику протягом трьох робочих днів з дня його прийняття.
Міністерство юстиції України та його територіальні органи відмовляють у задоволенні скарги, якщо, зокрема, державним реєстратором, територіальним органом Міністерства юстиції України прийнято таке рішення відповідно до законодавства.
Таким чином, з огляду на наявність наказу Міністерства юстиції України від 6 січня 2021 року №48/7, відсутні підстави для існування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт земельної ділянки з кадастровим номером :04:004:5080, площею 0,1644 га., оскільки прокурором не доведено, що вищевказана земельна ділянка була об`єктом кримінально протиправних дій, або набута кримінально протиправним шляхом.
Крім того, на час розгляду клопотання, органом досудового розслідування не надано інших доказів, що арештоване майно відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України.
Також заявником доведено, що саме ТОВ «Рибне господарство База відпочинку «Крючок» є власником арештованого майна.
Крім того, жодній посадовій особі ТОВ «Рибне господарство База відпочинку «Крючок» в рамках даного кримінального провадження не повідомлено про підозру.
Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає що арештоване майно не відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, які ставляться до речових доказів, оскільки орган досудового розслідування не зазначає, які сліди злочину містять вилучені речі та документи та яке вони мають доказове значення у кримінальному провадженні. Відтак, слідчим не доведено, що арештоване майно має доказове значення саме стосовно фактів чи обставин, які є предметом розслідування у цьому кримінальному провадженні.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997, кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципам міжнародного права.
Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу та тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції (ВП), заява №31107/96, п. 58 ЕСНР. 1999-11). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22 вересня 1994 та «Кушоглу проти Болгарії» від 10 травня 2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний надмірний тягар (див. рішення від 23 вересня 1982 у справі «Спорронгта Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Натомість, при розгляді клопотання про скасування арешту слідчий суддя оцінює доводи клопотання в частині обґрунтованості підстав для скасування раніше накладеного арешту.
Також, слід зазначити, що відповідно до абз. 2 п. 2.6 Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014, щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст. 276 КПК України, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченого ст. 291 КПК України) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, заподіяну діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудного, які вчинили суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.
Вирішуючи питання про скасування арешту майна слідчий суддя враховує загальні засади застосування заходів забезпечення кримінального провадження у відповідності до Розділу ІІ КПК України, якими передбачено обґрунтування необхідності такого ступеню втручання у права і свободи особи потребами досудового розслідування, принцип співмірності.
Проте, зі змісту наявних у справі матеріалів не вбачається даних, які б свідчили, що вказані заходи забезпечення кримінального провадження є співмірними та пропорційними завданням кримінального провадження, оскільки обмежено право власності законного власника, який не має жодного відношення до розслідуваного кримінального провадження.
Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що арешт на майно накладено необґрунтовано, а тому клопотання підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 174, 376, 532 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :
Клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ТОВ «Рибне господарство База відпочинку «Крючок», про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16.02.2021 року по справі № 761/5802/21, в межах кримінального провадження № 0000737 від 22.06.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України задовольнити.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 16.02.2021 року, в частині накладення арешту із забороною користування та розпорядження (продажу, оренди та передачі у користування) земельної ділянки, кадастровий номер :04:004:5080, площею 0,1644 га з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, власником якої є товариство з обмеженою відповідальністю «Рибне господарство - База відпочинку «Крючок»

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1