Ухвала
Іменем України
20 травня 2021 року

м. Київ
справа № 201/1450/21

провадження № 51-2486 впс 21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши подання Дніпровського апеляційного суду про направлення кримінального провадження щодо ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених

ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 122, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 189 Кримінального кодексу України (далі КК), з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів,
в с т а н о в и в:
До Дніпровського апеляційного суду надійшло подання Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська про вирішення питання щодо зміни територіальної підсудності у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 . Подання мотивовано тим, що обвинувальний акт надійшов до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з порушенням правил територіальної підсудності, оскільки, як убачається з обвинувального акта, інкримінований найбільш тяжкий злочин, передбачений ч. 2 ст. 189 КК, було вчинено в м. Запоріжжі.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 травня 2021 року постановлено направити зазначене подання до Верховного Суду для вирішення питання про направлення матеріалів кримінального провадження щодо

ОСОБА_4 з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів.
Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 подали спільне клопотання, в якому просили матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_4 залишити за Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська.
Учасникам судового провадження було повідомлено про час та місце розгляду подання Дніпровського апеляційного суду, проте в судове засідання вони не з`явилися, що не перешкоджає його розгляду. Заперечень і клопотань про відкладення розгляду подання не надійшло.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи, наведені в поданні та клопотанні, колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 32 Кримінального процесуального кодексу України

(далі КПК) кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.
Положеннями ч. 1 ст. 34 КПКпередбачено, що кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил територіальної підсудності.

Згідно з обвинувальним актом у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених

ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 122, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 189 КК, більш тяжким серед вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень є злочин, передбачений ч. 2 ст. 189 КК.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» вимагання є закінченим злочином з моменту пред`явлення вимоги, поєднаної з вказаними погрозами, насильством, пошкодженням чи знищенням майна незалежно від досягнення поставленої винною особою мети.
Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 разом із ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою в групі осіб, перебуваючи на трасі Дніпропетровськ - Запоріжжя в Дніпропетровській області, висунули вимоги потерпілому ОСОБА_10 заплатити 50 000 доларів США і з метою залякування та вимагання грошей завдали потерпілому тілесні ушкодження, які відносяться до середнього ступеня тяжкості.
Отже, органом досудового розслідування було встановлено, що найбільш тяжкий злочин вчинено у Дніпропетровській області. Більш точного місця вчинення злочину встановлено не було.
Відповідно до обвинувального акта, досудове розслідування цього кримінального провадження здійснювалося слідчим СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області та процесуальне керівництво здійснювала Дніпропетровська місцева прокуратура №2, що знаходиться у межах територіальної юрисдикції Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, куди і було направлено обвинувальний акт.
Таким чином, підсудність для розгляду даного обвинувального акта було визначено відповідно до вимог ч. 1 ст. 32 КПК щодо здійснення кримінального провадження судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.
Ураховуючи викладене, Верховний Суд вважає, що на підставах, наведених у поданні Дніпровського апеляційного суду, неможливо зробити висновок про необхідність направлення обвинувального акта у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 з Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська до іншого суду, у межах юрисдикції різних апеляційних судів, як це передбачено ч. 1 ст. 34 КПК, а тому подання необхідно залишити без задоволення.
Керуючись ст. 34 КПК, Верховний Суд
п о с т а н о в и в:
Подання Дніпровського апеляційного суду про направлення кримінального провадження щодо ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 122, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 146,

ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 189 КК, з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.
С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3