печерський районний суд міста києва
Справа № 757/1909/21-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2021 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_5 від 22.12.2020 року про відмову у визнанні потерпілим, у рамках кримінального провадження № 0000853,

В С Т А Н О В И В:

До Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_5 від 22.12.2020 року про відмову у визнанні потерпілим, у рамках кримінального провадження № 0000853.

У вимогах скарги просить скасувати вищенаведену постанову.

В обґрунтування доводів та вимог скарги особа, що подала скаргу посилається на те, що відмова слідчого у визнані його потерпілим є необґрунтованою, безпідставною, постанова формально винесеною в порушення вимог КПК України, просить її скасувати.

У судове засідання особа, яка подала скаргу не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином.

Правило щодо неможливості розгляду скарг за відсутності особи, що подала скаргу передбачає розгляд скарг за обов`язкової участі особи, разом з тим, до суду надійшла заява особи, яка її подала адвоката ОСОБА_3 про розгляд скарги за його відсутності, слідчий суддя визнав за можливе перейти до розгляду скарги без участі особи, що подала скаргу в судовому засіданні на підставі наявних доказів.

Слідчий в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду скарги повідомлявся належним чином.

Згідно з ч. 3 ст. 306 КПК України, відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи, що слідчий, не з`явився в судове засідання, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи, а відтак суд визнав за можливе прийняти рішення по суті скарги без його участі в судовому засіданні на підставі наявних доказів.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали скарги та додані до неї матеріали приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів скарги, що Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000853 від 23.04.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 382 КК України.

ОСОБА_4 звернувся до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві із заявою від 19.11.2020 про залучення до провадження як потерпілого.

Постановою слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_5 від 22.12.2020 року відмовлено у визнанні потерпілим, у рамках кримінального провадження № 0000853.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 55 КПК України, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Згідно положень ч. 5 ст. 55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

За змістом цієї норми, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення.

У відповідності до вимог ст. 110 КПК України, постанова слідчого має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

У рішенні ЄСПЛ «Шмалько проти України» п. 33 та «Далбан проти Румунії» п. 44 визначено, що термін «потерпілий» у сенсі статті 34 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод означає особу, яка безпосередньо постраждала від дії чи бездіяльності, яка є предметом судового розгляду; при цьому порушення Конвенції може мати місце навіть за відсутності шкоди. Отже, прийняття рішення чи вжиття заходу на користь заявника в принципі не є достатнім для позбавлення останнього статусу «потерпілого», якщо державні органи не визнали порушення Конвенції, чи то безпосередньо, чи по суті, і не надали за це порушення компенсації.

Обґрунтовуючи постанову про відмову у визнанні потерпілим слідчий зазначав, що під час розслідування кримінального провадження в частині невиконання ухвали судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.04.2020 у справі № 201/3229/20 посадовими особами ФДМ України, встановлено, що 29.05.2020 постановою Дніпровського апеляційного суду у справі № 201/3829/20 задоволено апеляційну скаргу ФДМ України, скасовано ухвалу судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.04.2020 та відмовлено у задоволені позову ОСОБА_4 . Ухвалю Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного суду від 28.07.2020 у справі № 201/3229/20 відмовлено в відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Фонду державного майна України, товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат» про припинення дії, яка порушує право.

Як вбачається з оскаржуваної постанови від 22.12.2020, остання не містить викладу обставин або вмотивованих обґрунтувань, щодо обставин завдання чи не завдання шкоди заявнику, оскільки обмежується лише констатування факту щодо скасування судового рішення, а також аналізу всіх обставин викладених у заяві.

За таких обставин, оскільки постанова слідчого носить у собі формальний характер, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність скасування постанови слідчого від 22.12.2020 про відмову у визнанні потерпілим.

Керуючись ст. ст. 303, 305, 306, 307, 309, ч. 2 ст. 376 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_5 від 22.12.2020 року про відмову у визнанні потерпілим, у рамках кримінального провадження № 0000853 задовольнити.

Скасувати постанову слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_5 від 22.12.2020 року про відмову у визнанні потерпілим, у рамках кримінального провадження № 0000853.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1