Справа № 755/3562/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/178/2021 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 червня 2021 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу виконувача обов`язків прокурора м. Києва ОСОБА_8 на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 27 травня 2020 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Плисецьке, Васильківського району, Київської області, громадянина України, одруженого, непрацюючого, зі середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України не судимого, працює будівельником без офіційного працевлаштування,-

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,-
В С Т А Н О В И Л А :

12.02.2020 року близько 23 години 00 хвилин, ОСОБА_7 , перебував за адресою: АДРЕСА_3 , в другому під`їзді на десятому поверсі, де виявив, що двері загального коридору, на десятому поверсі відчинені.
Зайшовши в загальний коридор ОСОБА_7 виявив в приміщенні загального коридору велосипед марки «Bianchi Kuma 6300», чорного кольору, після чого в нього виник умисел на викрадення вказаного велосипеду, який ОСОБА_7 діючи з корисливих мотивів, умисно, таємно, повторно, з метою протиправного збагачення, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, реалізував та виніс велосипед з загального коридору та спустився з ним на вулицю.
В подальшому, 13.02.2020 року приблизно о 19 год. 48 хв. ОСОБА_7 зайшов до відділення ПТ «Ломбард Найкращий», розташованого за адресою: м. Київ, проспект Миру, 5, де отримав за заставу вказаного велосипеду кредит в розмірі 3 500 грн.
Відповідно до договору надання фінансового кредиту експерт-оцінщик ломбарду визначив оцінну вартість велосипеду марки «Bianchi Kuma 6300», який ОСОБА_7 13.02.2020 року заклав до ломбарду за середньоринковою ціною вживаних речей на суму 4152 грн. 50 коп.
Таким чином, ОСОБА_7 своїми протиправними діями, що виразились у таємному, повторному викраденні чужого майна, яке належить ОСОБА_9 , завдав останньому матеріальну шкоду на загальну суму 4152 грн. 50 коп
Крім того, 15.02.2020 близько 04 години 51 хвилин ОСОБА_7 , перебував за адресою: АДРЕСА_4 , в другому під`їзді на шостому поверсі, де виявив, що двері загального коридору відчинені.
Зайшовши в загальний коридор ОСОБА_7 виявив в приміщенні загального коридору велосипед марки «Leon Junior AM DD», бірюзового кольору, в той момент в нього виник умисел на таємне, повторне викрадення вказаного велосипеду. Продовжуючи свої протиправні дії, діючи з корисливих мотивів ОСОБА_7 , умисно, таємно, повторно, з метою протиправного збагачення, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, підняв велосипед та попрямував разом з ним до сходів та тримаючи при собі вище вказаний велосипед почав спускатись сходами разом з ним та вийшов на вулицю через вхідні двері під`їзду, в подальшому розпорядившись майном на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_7 своїми протиправними діями, що виразились у таємному, повторному викраденні чужого майна, яке належить ОСОБА_10 , завдав останньому матеріальну шкоду на загальну суму 7726 грн. 45 коп.
Вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 27 травня 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі. В силу ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців. Згідно ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Вирішено питання стосовно речових доказів. Цивільний позов ОСОБА_9 залишено без розгляду.
Не погоджуючись з вироком суду першої виконувач обов`язків прокурора м. Києва ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить дослідити матеріали кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого. Вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 27 травня 2020 року стосовно ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі. У решті вирок суду залишити без змін.
В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, апеляційна скарга вноситься у зв`язку з неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування ст.75 КК України, яка не підлягає застосуванню, та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.
Так, застосовуючи до обвинуваченого ОСОБА_7 ст.75 КК України, за межами уваги суду, без необхідної оцінки залишились дані про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого. Судом не надано належної оцінки тому, що обвинувачений раніше неодноразово засуджувався за вчинення злочинів проти власності: 22.01.2001 вироком Васильківського районного суду Київської області за ч.3 ст.140 КК України до 5 років позбавлення волі, 25.08.2005 звільнений по відбуттю покарання; 22.07.2010 вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч.3 ст.186 КК України до 5 років позбавлення волі, 10.12.2013 умовно-достроково звільнений за ст.81 КК України, строк невідбутого покарання: 8 місяців 29 днів. Маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, знову вчиняє злочин, який відповідно до положень ст.12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості.
Прокурор звертає увагу на те, що попередньо застосовані до обвинуваченого заходи кримінальної репресії не призвели до позитивних змін в його особистості і не створили у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, а отже не були достатньо суворими, щоб сприяти його перевихованню. Фактичні обставини повторного вчинення умисного, 2 епізодів, корисливого злочину, доводять схильність обвинуваченого до вчинення злочинів, у тому числі проти власності, а також його свідоме бажання незаконно збагатитися за рахунок чужого майна.
Отже, на думку прокурора, обвинувачений на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та наполегливо прагне вести злочинний спосіб життя. Маючи певний життєвий досвід, обвинувачений розумів наслідки своїх протиправних дій та зневажав на можливість отримати суворе покарання.
Апелянт вважає, що виправлення ОСОБА_7 без позбавлення волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства. Застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку обвинуваченого з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.
Окрім того, в ході судового розгляду не здобуто даних, які дозволяють обґрунтовано застосувати до обвинуваченого інститут звільнення від відбування покарання.
Також, прокурора зазначає, що суд першої інстанції безпідставно визнав обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого щире каяття. Щире каяття означає добровільну критичну оцінку особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовності нести кримінальну відповідальність. В даному випадку, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, що підтверджували б наявність такої обставини, як щире каяття, а визнання вини обвинуваченим, затриманим після вчинення злочину, свідчить про те, що останній під тиском беззаперечних доказів намагається уникнути справедливого покарання за вчинене.
Таким чином, на думку апелянта, висновки суду про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням суперечать принципу справедливості покарання і не відповідають його меті виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.
Заслухавши доповідь судді,
пояснення прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити,
пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просив залишити її без задоволення,
перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог ст.404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги. У зв`язку з цим, апеляційний суд не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оскаржено в апеляційній скарзі.
Суд першої інстанції розглянув дане кримінальне провадження відповідно до вимог ст.349 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження та визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд першої інстанції з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Вирок суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_7 та кваліфікації його дій за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, учасниками судового розгляду не оспорюється.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у скоєнні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК Україниза обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами в їх сукупності, які досліджувались судом під час судового розгляду.

Також в апеляційній скарзі прокурора не заперечуються висновки суду щодо призначення ОСОБА_7 основного покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
Щодо доводів апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування ст.75 КК України, та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість то, колегія суддів, приймаючи до уваги вимоги ст.404 КПК України приходить до наступних висновків.
Згідно статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Цих вимог закону, на думку колегії суддів, судом першої інстанції було дотримано в повному обсязі.
Так, призначаючи обвинуваченому покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді двох років позбавлення волі, суд першої інстанції врахував наявність обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме щире каяття та повне добровільне відшкодування завданого збитку за епізодом, що мав місце 12 лютого 2020 року. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено. З даними висновками суду погоджується і колегія суддів.
Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покаранням у виді двох років позбавлення волі за своїм розміром відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі винного, внаслідок помірної суворості, є необхідним і достатнім для його виправлення, запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України
Суд першої інстанції, врахувавши тяжкість вчиненого злочину, дані про особу винного, визнав за можливе звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Колегія суддів визнає необґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції неправильно застосував до обвинуваченого ОСОБА_7 положення ст.75 КК України та звільнив його від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з встановлення іспитового строку тривалістю 1 рік 6 місяців роки.
Так, відповідно до положень ст.75 КК України якщо суд крім випадків за засудження за корупційний злочин при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно ухваленого судом першої інстанції вироку, ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні злочину, який відповідно до положень ст.12 КК України є нетяжкий.
На думку колегії суддів, звільняючи обвинуваченого від відбування покарання з встановленням іспитового строку, суд першої інстанції навів у вироку належні мотиви прийнятого рішення.
Крім того, колегія суддів вважає, що наведені обставини, в тому числі і з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання, можуть свідчити про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без реального відбування покарання. Суд першої інстанції за передбачених законом підстав застосував положення ст.75 КК України та звільнив ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку, таке покарання забезпечить його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Отже, на переконання колегії суддів, прийняте судом першої інстанції рішення про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та призначення йому покарання із застосуванням ст.75 КК України мотивовано належним чином, а тому викладені в апеляційній скарзі прокурора доводи про неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність є безпідставними.
За наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі із реальним його відбуванням, оскільки апеляційна скарга прокурора не містить належного обґрунтування та переконливих доводів щодо незаконності вироку суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, покарання необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, а тому не вбачає підстав для його скасування, про що ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу виконувача обов`язків прокурора м. Києва ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 27 травня 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з моменту отримання судового рішення.

Судді ____________________ ___________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4