судді Одеського апеляційного суду ОСОБА_1
За результатами апеляційного розгляду, апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 була залишена без задоволення, ухвала Малиновського районного суду м. Одеси, від 14 квітня 2021 року, якою був продовжений строк тримання під вартою ОСОБА_7 залишена без змін.
Не погоджуючись з ухвалою апеляційного суду, керуючись ст. 375 КПК України, вважаю за необхідне викласти доводи з цього приводу в окремій думці.
Згідно з положеннями ч.ч.1,2 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до положень ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 КПК України.
З апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_7 перебуває під вартою з 11.10.2018 року.
Вважаю, що обґрунтування необхідності продовження строку тримання під вартою в тому числі тим, тим, що докази у кримінальному провадженні ще не були досліджені, потерпілі і свідки не допитані є недостатнім, з огляду на те, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду першої інстанції тривалий час, протягом якого обвинувачений значний час тримається під вартою.
В оскарженій ухвалі зазначено, що судом враховується стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, між тим не надано оцінку тому, що ОСОБА_7 проживає разом з ОСОБА_8 , з якою вони виховують сім дітей. Обвинувачений має постійне місце проживання, позитивно характеризується в ДУ «ОСІ», має хронічні захворювання.
Найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність.
Відповідно до положень ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини і громадянина а також відповідно до практики ЄСПЛ обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
У своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує, що обґрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, яким він є повинно бути переконливо доведено державою, а квазіавтоматичне продовження такого періоду суперечить гарантіям, встановленим у п.3 статті 4 Конвенції ( «Шишков проти Болгарії», «Тасе проти Румунії»).
Обмеження розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», «Белевитський проти Росії»).
Суддя Одеського апеляційного суду ОСОБА_1