Справа № 761/3198/20
Провадження № 1-кс/761/2453/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2020 року слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, яке внесено до ЄРДР за №0012671 від 26.10.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, яке внесено до ЄРДР за №0012671 від 26.10.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України про арешт нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 із забороною користуватись та розпоряджатись вказаною квартирою будь-якими особами.

Клопотання мотивоване тим, що СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0012671 від 26.10.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що невідома особа, використовуючи підроблений паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_4 та підроблений договір дарування на об`єкт нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , шахрайським шляхом заволоділа вказаним об`єктом нерухомого майна, зареєструвавши на себе право власності на зазначений об`єкт, після чого уклала договір купівлі-продажу із ОСОБА_5 , з метою уявного створення статусу добросовісного покупця, який в свою чергу, уклав попередній договір купівлі-продажу вказаної квартири із реальними покупцями за адресою: АДРЕСА_2 .

В ході розслідування від приватного нотаріуса КМНО ОСОБА_6 отримано копії договору купівлі-продажу №1634 від 14.08.2017, де предметом виступає квартира АДРЕСА_1 , а також усіх супутніх документів, що стали підставою для його укладання. Відповідно до вказаних документів встановлено, що продавцем вказаної квартири виступав ОСОБА_4 , який при укладанні правочину надав свій паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 від 21.02.2001, а також договір дарування квартири, зареєстрований в реєстрі за №593 від 12.11.2009, посвідчений приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу ОСОБА_7 , відповідно до якого вказана квартира нібито була подарована йому попередніми власниками, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які відповідно до відомостей із вказаного договору мали право сумісної власності по1/3 частини кожний. Крім того, особа, що видавала себе за ОСОБА_4 надала нотаріусу довідку БТІ серії КВ 2017 №10911 від 29.06.2017, яка нібито підтверджує права сумісної власності ОСОБА_9 по 1/3 частини кожний.

В ході проведення перевірки встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , втратив свій паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 від 21.02.2001 та ідентифікаційний номер 21.06.2017, про що звернувся до правоохоронних з відповідною заявою. Допитаний в якості свідка ОСОБА_4 , повідомив, що жодного разу не був у місті Луганську та не звертався до нотаріусів. Жодної інформації про квартиру АДРЕСА_1 у нього немає та жодного відношення до вказаної квартири він також немає.

При отриманні копії Ф1 на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено, що фотокартки у формі №1 не співпадають із фотокартками в копії паспорту на імя ОСОБА_4 , який було надано невстановленою особою нотаріусу ОСОБА_6 .

Крім того, згідно відповіді з БТІ замовлення на виготовлення довідки серії КВ 2017 №10911 від 29.06.2017, яку було надано невстановленою особою нотаріусу ОСОБА_6 , до БТІ не надходило.

Також, відповідно до інформації БТІ право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано: 2/3 частини за ОСОБА_10 , ОСОБА_9 (в рівних долях) на підставі свідоцтва про право власності на житло; 1/3 частини за ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право на спадщину.

Прокурор в клопотанні зазначає, що у слідства виникли всі підстави вважати, що укладення правочину договору купівлі продажу №1634 від 14.08.2017, де предметом виступає кв. АДРЕСА_1 , укладеним між ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 відбулося на підставі підроблених документів, в результаті чого особа, що назвалась ОСОБА_4 шахрайським шляхом набула право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна, після чого відчужила його ОСОБА_5 .

В подальшому, ОСОБА_5 , підшукавши покупців на вказаний об`єкт нерухомого майна 09.11.2017 в офісі приватного нотаріуса КМНО ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_3 намагався укласти договір купівлі-продажу вказаної квартири із ОСОБА_12 за грошову суму у вигляді 40 000 доларів США. Однак, в цей момент до нотаріуса увійшли працівники поліції та правочин було зупинено. Деякі документи, що мали бути підставою для укладання вказаного правочину було добровільно надано учасниками та вилучено слідчим в присутності понятих, зокрема було виявлено та вилучено: договір купівлі-продажу квартири №1634 від 14.08.2017, де предметом виступає квартира АДРЕСА_1 , укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на двох аркушах-бланках (НМЕ 629698 та НМЕ 629699); проект договору купівлі-продажу квартири, підписаний ОСОБА_5 та ОСОБА_12 на 2 аркушах формату А4; свідоцтво про смерть ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; свідоцтво про смерть ОСОБА_10 ; довідка про технічний стан нерухомого майна №29/06-01 від 29.06.2017 на 1 аркуші; технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 на 3-х аркушах; звіт про оцінку майна №006-24102017 на 24-х аркушах; витяги з реєстру територіальної громади про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні у кількості 2 штук по 1 аркуші паперу кожний; довідка №104/22-111375 від 014.11.2017 у кількості 5-ти штук на 1-му аркуші кожна; довідка №248 від 09.11.2017 про борг за комунальні послуги на 1 аркуші; заява ОСОБА_5 від 26.10.2017 до ПАТ «Київенерго» на 1-му аркуші; договір №510/1653 від 24.10.2017 про надання послуг з утримання будинків на 2 аркушах.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_5 повідомив, що в липні 2017 року через світову мережу Інтернет він знайшов оголошення про продаж квартири АДРЕСА_1 та під час спілкування з продавцем вказаної квартири вони дійшли згоди з продавцем про придбання ним вказаного об`єкту нерухомості за 40 000 доларів США. Далі, зі слів ОСОБА_5 14.08.2017 перед офісом нотаріуса він передав вищевказану суму грошових коштів продавцю, після чого вони увійшли до офісу та оформили правочин. Зі слів ОСОБА_5 він квартиру придбав з метою зробити в ній ремонт та надавати в подальшому в оренду, але вирішив продати її за допомогою брокера за 40 000 доларів США.

Зазначена в клопотанні квартира визнана речовим доказом, у зв`язку з чим прокурор з метою збереження речових доказів просить накласти на неї арешт.

В судовому у засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Особа-володілець майна про розгляд клопотання не повідомлялась, оскільки майно тимчасово не вилучалось, а тому суд вважає за можливе, у відповідності до ч.2 ст.172 КПК України, провести розгляд клопотання у її відсутність.

Слідчий суддя, вислухавши доводи прокурора, дослідивши матеріали клопотання, дійшла висновку про таке.

Прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна в рамках кримінального провадження, яке внесене до ЄРДР за №0012671 від 26.10.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Статтею 131 КПК України арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у силу ч. 3 ст. 132 КПК України застосовуються у разі доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий судя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежновід того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чиналежить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

При цьому, прокурором не доведено наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування ініційованого заходу забезпечення кримінального провадження та не доведено, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться в клопотанні прокурора, оскільки прокурором не доведено, що заволодіння квартирою відбулося за допомогою пред`явлення підробленого документа, оскільки ні, в клопотанні, ні в долучених документах відсутні відомості про те, що з початку досудового розслідування, 26.10.2017, не проведено жодного експертизи на підтвердження факту підроблення документів, які були пред`явлені для заволодіння квартирою шахрайським шляхом, як про це зазначено в клопотанні, в забезпечення обґрунтування підозри щодо вчинення кримінального правопорушення яке давало б правові підстави для застосування ініційованого заходу забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до частини третьої статті 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Згідно частини четвертої зазначеної статті для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.
Частиною п`ятої цієї ж статті передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Враховуючи наведене, слідчий суддя не вбачає законних підстав для задоволення клопотання слідчого про арешт майна.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 98, 170,171, 172, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, яке внесено до ЄРДР за №0012671 від 26.10.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя: ОСОБА_1