Справа № 192/521/21
Провадження № 1-в/192/117/21
Ухвала
Іменем України

13 травня 2021 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Солоне, Солонянського району, Дніпропетровської області, в режимі відеоконференції клопотання захисника засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , в м. Нікополь, Дніпропетровської області, на даний час відбуває покарання в ДУ «Солонянська виправна колонія (№ 21)», засудженого вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2019 року за ч. 4 ст. 296, ст. 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі,

за участю учасників провадження:

засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_3 ,

представника ДУ «СВК (№21)» ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

Початок строку: 13.09.2019 року

Кінець строку: 05.12.2021 року

В С Т А Н О В И В:

Захисник засудженого звернувся до суду з клопотанням про умовнодострокове звільнення від відбування покарання, в якому зазначив, що засуджений має чисельні заохочення, залучений до праці, додержується вимог режиму, став на шлях виправлення, має працевлаштування у разі звільнення, має на утриманні малолітнього сина, одружений, за місцем проживання характеризується з позитивного боку.

В судовому засіданні засуджений просив клопотання задовольнити та звільнити його умовно-достроково від відбування покарання, пояснив, що він змінився, виправився, має малолітнього сина і дружину, бажає, повернутись до сім`ї.

Захисник підтримав клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого.

Представник ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)» в судовому засіданні проти задоволення клопотання не заперечував.

Суд, вислухавши засудженого, захисника, представника ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)», думку прокурора, який заперечував проти задоволення клопотання, дослідивши матеріали справи, вивчивши матеріали особової справи засудженого, вважає, що клопотання не підлягає задоволенню в зв`язку з таким.

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, які відбувають покарання, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, тобто умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому суд ретельно з`ясовує ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засудженого, а також його наміри щодо прилучення до суспільно-корисної праці.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині.

Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання.

Як встановлено в судовому засіданні, засуджений, який відбув 3/4 частини строку покарання, працевлаштований в Солонянській виправній колонії №21 з жовтня 2019 року по теперішній час, на даний час бригадиром до цеху ТНВ, до праці ставиться на даний час сумлінно. Згідно довідки про заохочення та стягнення (а.с. 21), на даний період часу має п`ять заохочень, застосовані 14 липня 2020 року, 26 серпня 2020 року, 19 жовтня 2020 року, 18 січня 2021 року і 12 квітня 2021 року до цього заохочень немав. Тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання, засудженого таким, що належно ставиться до праці, оскільки наявні у засудженого заохочення мають разовий, а не систематичний характер і є недостатніми для оцінки ставлення до праці засудженого, як належне.

Визначаючи ступінь поведінки засудженого за весь період відбування покарання, суд виходить з такого.

Сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Засуджений за весь період відбування покарання стягнень за порушення режиму утримання немає (а.с. 21). Згідно наявних в особовій справі характеристик (а.о.с. 20, 30, 65) засуджений за весь період відбування покарання характеризувався як посередньо так і задовільно, на даний час приймає участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, в роботі самодіяльних організацій, в реалізації програм диференційованого виховного впливу, але не зважаючи на таку соціальну активність засудженого останнім часом, суд, враховуючи попередню посередню характеристику засудженого, те, що позитивна характеристика засудженого датована лише 19 березня 2021 року, не може визнати поведінку засудженого за весь час відбування покарання сумлінною.

Посилання засудженого та захисника на відсутність у засудженого порушень режиму утримання, судом враховано, але при цьому суд зазначає, що згідно п. 1 ч. 1 ст. 9 КВК України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, є обов`язком засудженого, і виконання даного обов`язку є лише одним з критеріїв, зазначених вище, які в своїй сукупності дають підстави вважати, що засуджений довів своє виправлення.

Суд не приймає доводи захисника, що засуджений з самого початку визнав провину у скоєному злочині, оскільки відповідно до вироку Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2019 року засуджений визнав вину частково.

Що стосується доводів захисника і засудженого про наявність у засудженого малолітньої дитини і перебування засудженого в офіційному шлюбі, то суд зауважує, що на момент початку відбування покарання засуджений вже був одружений і мав малолітнього сина і це не може свідчити про виправлення засудженого за час відбування покарання (а.с. 4, 5).

Враховуючи викладене суд, оцінивши в сукупності досліджені докази, вважає, що засуджений на даний час не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення.

На підставі вищевикладеного, ст. 81 КК України та керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання захисника засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_4 про звільнення його від відбування покарання умовно-достроково відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її проголошення, а засудженим з моменту вручення йому її копії.

Головуючий: суддя ОСОБА_1