Справа № 175/5696/14-к
Провадження № 1-кп/175/63/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2021 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретареві ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
представника потерпілого ОСОБА_6
потерпілого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань суду в смт. Слобожанське кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002757 від 10.11.2014 року відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_1 , який народився у м. Дніпропетровську, громадянина України, з вищою освітою, працюючого менеджером ЧАО ІДС, вдівця, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч.2 ст.286 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Згідно обвинувального акту, ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що 10 листопада 2014 року близько 05.00 години, керуючи технічно справним автомобілем «Тойота-Прадо» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить - ОСОБА_8 , здійснював рух по автодорозі Р-52 «Дніпропетровськ-Царичанка-Кобеляки-Решетилівка» зі сторони села Єлізаветівка Дніпропетровської області в напрямку селища Партизанське Дніпропетровського району Дніпропетровської області в лівому ряді руху, з включеним ближнім світлом фар, зі швидкістю близько 40-50 км/годину, більш точно швидкість руху встановити на даний час не виявилось можливим. В дорозі, в районі 36 км + 350 м автодороги Р-52 «Дніпропетровськ-Царичанка-Кобеляки-Решетилівка» ОСОБА_5 в темну пору доби та в умовах недостатньої видимості, при димовій завісі, не вибрав безпечну швидкість і при виникненні небезпеки для руху у вигляді автомобілю «Хюндай-акцент» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_9 , який рухався в попутному з ним напрямку по лівій смузі руху, по полосі його руху, зі швидкістю близько 20 км/годину, якого він об`єктивно спроможний був виявити, якщо б рухався з безпечною швидкістю, заходів до негайного зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або небезпечного об`їзду перешкоди не прийняв, в результаті чого допустив зіткнення транспортних засобів.
При зіткненні транспортних засобів водію автомобілю «Хюндай-акцент» ОСОБА_7 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритої тупої травми грудної клітини з переломами другого, третього та четвертого ребер по пахвовій лінії ліворуч з явищами лівостороннього пневмотораксу, які відносяться згідно висновків судово-медичної експертизи № 4806-е до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя.
Порушення Правил безпеки дорожнього руху виражається в тому, що водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем, порушив вимоги п.п.1.3, 1.5, 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України, які вказують:
п.1.3 «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими»,
п. 1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»,
п. 12.2 «У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах відстані видимості дороги»,
п.12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможній виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».
Невиконання водієм ОСОБА_5 вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди і заподіянням потерпілому ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень.
Дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 2ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні порушення правил безпеки дорожнього руху, що призвело до тяжкого тілесного ушкодження потерпілого не визнав та надав покази, що 10 листопада 2014 року близько 05 години 00 хвилин він рухався по автодорозі Р-52 з боку с. Єлизаветівка в сторону м. Дніпропетровська на технічносправному легковому автомобілі «Тойота-Прадо», державний номер НОМЕР_2 . Він обігнав кілька вантажних автомобілів і, рухаючись по лівій смузі, знизив швидкість до 50 км/год. тому, що на кордоні Петриківського та Дніпропетровського районів був знак обмеження швидкості і знак «38 кілометр». На цій ділянці дорога йшла з великим радіусом закруглення направо і вниз. Проїхавши приблизно 500 метрів, він побачив, що над дорогою низько стелиться дим. Раптово попереду виникло димове обурення - дим піднявся вгору. Він негайно натиснув на гальма, в`їхав в зону задимлення, і коли автомобіль значно знизив швидкість, відчув сильний удар в передню частину автомобіля, від чого автомобіль миттєво зупинився, а він вдарився грудьми об кермо. Це сталося дуже швидко. Він включив аварійну сигналізацію, вийшов з автомобіля і побачив, що передній бампер автомобіля розбитий і впритул до нього стоїть автомобіль «Хюндай» з розбитою задньою частиною. На землі між автомобілями лежали осколки від скла фар і бамперів. По розташуванню автомобілів і осколків між ними він дійшов до висновку, що автомобіль «Хюндай» рухався заднім ходом йому назустріч, тому що в іншому випадку автомобіль «Хюндай» би відкинуло вперед, тому що маса автомобіля «Тойота» в два рази більше маси автомобіля «Хюндай». Він допоміг водієві ОСОБА_7 пересісти в автомобіль «Тойота» на переднє пасажирське сидіння, тому що той теж вдарився грудьми. Після цього він поставив переносний ліхтар в пульсуючому режимі білого світла на задньому колесі свого автомобіля, і зателефонував 102, 103 і своєму братові. Близько 07 годині приїхав його брат, а також знайомі ОСОБА_7 , після чого останній пересів в автомобіль своїх знайомих. Після 08 годині приїхав автомобіль швидкої допомоги і забрав ОСОБА_7 , а через півгодини приїхав ще один автомобіль швидкої допомоги, забрав його і доставив до 16 міської лікарні м Дніпропетровська. При ньому працівники ДАІ на місце події не прибували. 05 грудня 2014 р. слідчий допитав його в якості свідка, попередивши про кримінальну відповідальність за відмову від дачі показань. 26 грудня 2014 року, протягом півтори години слідчий пред`явив йому підозру, відкрив матеріали кримінального провадження і видав обвинувальний акт.
Прокурор як на доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, посилався на наступні докази:
-покази потерпілого ОСОБА_7 , який в судовому засіданні повідомив, що 10 листопада 2014 року, точного часу не пам`ятає, близько 05 години 00 хвилини, початок шостої години ранку, він рухався по автодорозі із м. Дніпродзержинська в сторону м. Дніпропетровська на автомобілі «Хюндай-Акцент», державний номер НОМЕР_3 . На трасі була дуже задимлена ділянка дороги, в`їжджаючи в яку він знизив швидкість, рухався по крайній лівій полосі на дальньому світлі видимість була ще нормальною, так як дим був в горі, поступово опускаючись до низу, але через деяку відстань видимість зовсім стала поганою, та він включив ближнє світло, аварійку, знизив швидкість до 15-20 км/год. на першій передачі продовжив рух. Видимість була на стільки поганою, що він вимушений був опустити скло зі сторони водія, щоб виглядати та дивитися на розмітку на дорозі, видимість була приблизно 1 м., в праву полосу не перестроювався, через погану видимість, орієнтувався по лінії розділової полоси по своїй частині дороги, де рухався, в цей час він почув гул коліс, шалений удар в задню частину його автомобіля, від чого він втратив свідомість, потім коли опритомнів до нього звернувся чоловік, яким виявився ОСОБА_10 та який запитав у нього, про його самопочуття, допоміг йому вийти з машини, він ще не розумів свій стан після ДТП. Коли вийшов із автомобіля, ОСОБА_10 зі свого автомобіля дістав великий ліхтар і вони почали оглядати машини. Автомобіль Тойота своїми передніми колесами вперся в його задні колеса, задньої частини його ОСОБА_11 взагалі не було, стало пів машини, передня частина джипу повністю зім`яла задню частину його авто. З часом йому дедалі гіршало він сів до машини ОСОБА_10 , подзвонив своєму сину та зятю та повідомив, що сталося. Лукаш також подзвонив своєму брату, який потім приїхав на місце ДТП. Через деякий час приїхали його син та зять, йому ставало все гірше, вони викликали швидку. Він пересів до машини зятя. Йому було важко дихати, потім приїхала швидка та повезла його до лікарні, спочатку до однієї, а потім до іншої. В 16 лікарні йому зробили операцію, у нього були зламані три ребра та пошкоджено легеню. До цього часу співробітники ОСОБА_12 до місця ДТП не прибували. З працівниками ДАІ коли складали схему ДТП був присутнім його зять. Автомобіль «Хюндай-акцент» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 він продав, оскільки потрібні були кошти на лікування. Уточнені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.
-покази свідка ОСОБА_13 , який в суді повідомив, що він працює інспектором з оформленням матеріалів ДТП, виїжджав на місце ДТП і дійсно складав схему даного ДТП, про дату, час і точне місце нічого повідомити не може так як лише пам`ятає, що в той період було досить багато ДТП на даному проміжку автодороги, так як горіли торф`яники і видимість була нульова. На місці ДТП він був ще з одним співробітником. З приводу того, чому не викликав слідчого на місце ДТП, так як водіїв було госпіталізовано, не може нічого пояснити, так як не пам`ятає. При даній ситуації мав бути слідчий, який складає огляд місця події, а він повинен йому сприяти у його складанні відповідно до Інструкції з питань діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС.
- покази свідка ОСОБА_14 , який в суді пояснював, що потерпілий його тесть, у 2014 році точної дати не пам`ятає. Йому подзвонив ОСОБА_15 та повідомив, що він на а/д з м.Кам`янського по напрямку м. Дніпро потрапив у ДТП. Він разом із сином потерпілого одразу вирушили на місце ДТП. Їдучі по трасі їх зупинили працівники ДАІ та повідомили, щоб вони їхали іншим шляхом, так як видимість нульова, але пояснивши мету їхньої поїздки вони вирушили далі. Коли вони потрапили в зону задимлення видимість була дійсно нульова, не видно було взагалі нічого, навіть кінець капоту, тоді син потерпілого вийшов і почав йти попереду машини, немов проводячи його. Проїхавши таким чином близько 1 км. вони потрапили на місце ДТП. Його тесть знаходився у машині ОСОБА_10 , почувався дуже погано, вони його пересадили до своєї машини та викликали швидку. Потім приїхала швидка і забрала тестя до лікарні з яким поїхав і син, а він залишився чекати працівників ДАІ. Коли приїхали працівники ОСОБА_12 їх було двоє, вони почали робити виміри та складати схему ДТП, також був присутній брат ОСОБА_10 . Вони все зафіксували та зазначили у схемі, він та брат ОСОБА_10 розписалися, зауважень під час складання схеми ніяких не було. Особисто він зробив фото ДТП на свій телефон на прохання сина потерпілого. Не знає чому ці фото не були долучені до матеріалів досудового розслідування. Його про них ніхто не запитував, це вже потім, коли обвинувачений почав пояснювати, що потерпілий здійснював рух заднім ходом, син потерпілого попросив ці фото.
- покази експерта ОСОБА_16 , який в суді пояснював, що експертизу проводив на підставі постанови слідчого, вихідні дані для проведення експертизи були вказані у постанові, більше ніяких матеріалів для проведення експертизи йому надано не було.
- покази експерта ОСОБА_17 , який в суді пояснював, що працює завідувачем сектору автотехнічного дослідження ДНДЕКЦ. Складав висновок експерта від 25.07.2016 року проведену на підставі ухвали суду, також йому надавали матеріали судової справи та матеріали кримінального провадження. В матеріалах справи протоколу огляду не було, так як схему складав ще інспектор ДАІ, вони повноважень складання протоколу огляду не мали. Схема також є достатнім документом для проведення експертизи, так як має всі вихідні дані ДТП. Йому для проведення експертизи було достатньо документів та матеріалів. Встановив, що швидкість Хюндая була 20 км/год., а швидкість Тойота Прадо 58 км/год. За слідами гальмування видно, що сталося зіткнення, був осип скла, пластика. Гальмування відбувалося зі сторони автомобіля Тойота задніми колесами. Хюндай в період зіткнення гальмування не здійснював. В схемі ДТП були незначні невідповідності зазначено, що проміжок між осями 0, хоча на фото видно, що проміжок між осями є, а не так як зазначено у схемі.
- матеріали кримінального провадження №0002757, а саме:
- рапорт оперативного чергового чергової частини Дніпропетровського РВ, з якого вбачається, що 10.11.2014 року до Дніпропетровського РВ надійшло повідомлення по телефону від оператора «102» про те, що 10.11.2014 року на автодорозі «Полтава- Дніпропетровськ» сталося ДТП за участю автомобіля «Тойота» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 та автомобіля «Хюндай» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_7 , в результаті чого, останній був госпіталізований до шостої міської лікарні,на місце направлено СОГ (а.к.п. 2);
- рапорт ІзОМДТП ВДАІ з обслуговування Дніпропетровського ОСОБА_18 , з якого вбачається, що 10.11.2014 року на а/д Дніпропетровськ-Царичанка-Кобеляки-Решетилівка 36 км. сталося ДТП. Під час виїзду на місце пригоди, було встановлено, що водій ОСОБА_5 , автомобіля ТойотаПрадо, н.з. НОМЕР_2 не витримав безпечної швидкості, не врахував дорожні обставини в наслідок чого здійснив зіткнення з зупинившимся попереду автомобілем Хюндай Акцент н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_7 , під час ДТП ніхто не постраждав, автомобілі здобули механічні пошкодження, та через деякий час водії звернулися до закладу з тілесними ушкодженнями ( а.к.п.7);
- схему ДТП, складену ІзОМДТП ВДАІ з обслуговування Дніпропетровського району ОСОБА_13 , (а.к.п. 8), складеною без участі учасників ДТП, за участю ОСОБА_14 , ОСОБА_19 , із зазначенням об`єктів зображених на схемі автомобіль Тойота, автомобіль Хюндай, без зазначення характеризуючих даних автомобілів, також установлено, що дорожнє покриття сухе. (а.к.п. 8);
- висновок експерта № 2746 від 28.11.2014 року та фото-таблицею до нього, з яких вбачається, що вузли, деталі, механізми, які пошкоджені на автомобілі «Хюндай-акцент» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 і вимагають заміни відображені на стор. 8-10. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням заміни запасних частин складає 192213,07 грн. Розмір матеріальної шкоди завданої власнику автомобіля «Хюндай-акцент» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 становить 171549,54 грн. (а.к.п. 14-31);
- висновок експерта № 70/27-925 від 22.12.2014 року, з якого вбачається, що у даній дорожній обстановці водій автомобіля «Тойота-Прадо» ОСОБА_5 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 12.2 та 12.3 Правил дорожнього руху України. Дії водія автомобіля «Тойота-Прадо» ОСОБА_5 при заданому механізмі ДТП не відповідали вимогам п. 12.3 ПДР, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з настанням даної ДТП. В діях водія автомобіля «Тойота-Прадо» ОСОБА_5 при заданому механізмі ДТП, до моменту виявлення водієм задимленої ділянки дороги, не вбачається невідповідностей вимогам п. 12.2 ПДР. Дії водія автомобіля «Тойота-Прадо» ОСОБА_5 при заданому механізмі ДТП, після виявлення водієм задимленої ділянки дороги, не відповідали вимогам п. 12.2 ПДР. У даній дорожній обстановці водій автомобіля «Хюндай-акцент» ОСОБА_9 повинен був діяти відповідно до вимог п. 1.5 Правил дорожнього руху України. У даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «Хюндай- акцент» ОСОБА_9 не вбачається невідповідностей вимогам п.1.5 и Правил дорожнього руху (а.к.п.48-50);
- висновок експерта № 4806е, експертиза розпочата 11.12.2014 року та закінчена 12.12.2014 року, відповідно до якого вбачається, що у ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритої тупої травми грудної клітини з переломами 2-го, 3-го та 4-го ребер по пахвовій лінії ліворуч з явищами лівостороннього пневмотораксу, з приводу чого було проведено оперативне втручання. Виявлені тілесні ушкодження спричинені від дії тупих твердих предметів або при ударі об такі, якими могли бути виступаючі частини салону автомобіля, за умов дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи характер та локалізацію виявлених тілесних ушкоджень, дані медичної документації, можливо вказати, що вони отримані незадовго до надходження на стаціонарне лікування в 16 МКЛ, тобто і в термін на який вказує обстежений та слідчий у постанові. За своїм характером виявлені ушкодження у вигляді: закритої тупої травми грудної клітини з переломами 2-го, 3-го та 4-го ребер по пахвовій лінії ліворуч з явищами лівостороннього пневмотораксу відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент заподіяння, згідно п.2.1.3 «л» «Правил судово-медичного означення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року №6. В умовах стаціонару була взята кров для дослідження на наявність алкоголю (результат №1751 від 3.11.2014 року) - алкоголь в крові не виявлений (а.к.п. 54-57);
- матеріали судової справи №175/5696/14-ц (провадження №175/63/17), а саме:
- висновок експерта № 912 від 31.12.2015 року відповідно до якого вбачається, що ситуація ДТП, що сталася 10.11.2014 року та її наслідки, що досліджуються за справою, є психотравмувальними для особистості потерпілого ОСОБА_7 . Внаслідок указаної події ДТП потерпілому ОСОБА_7 завдані фізичні та психічні страждання моральна шкода), які за ступенем інтенсивності, довготривалістю дії і негативними соціально-психологічними наслідками для життєдіяльності ОСОБА_7 , є суттєвими. Виходячи з обсягу наданих на дослідження матеріалів кримінального провадження, судового провадження та додаткових матеріалів, за умов встановлення судом факту завдання діями звинуваченого ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_7 моральної шкоди внаслідок події ДТП, що сталася 10.11.2014 року, орієнтовний розмір її відшкодування може відповідати 288 мінімальним заробітним платам розмір грошового еквіваленту на момент виконання даної судово-психологічної експертизи становить 396 864 грн.) (т.1 а.с.п.234-247) ;
- фотознімки з місця ДТП, яка сталася 10.11.2014 року, котрі надав свідок ОСОБА_14 ( т.2 а.с.п. 39-43);
- протокол проведення слідчого експерименту від 25.03.2016 року з план-схемою до нього та фото-таблицею до них, відповідно до яких на виконання судового доручення, на 36 км автодороги Р-52 при похмурій погоді, природному освітленні за участю потерпілого ОСОБА_7 , спеціаліста автотехніка НДЕКЦ МВС України ОСОБА_20 , в присутності двох понятих ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , із застосуванням технічних засобів (фотоапарат «самсунг») встановлено, що 10.11.2014 року близько 05.00 години, ОСОБА_5 на 36 км автодороги Р-52 Дніпропетровськ-Царичанка-Кобеляки-Решетилівка» керував автомобілем Тойота Прадо» державний номер НОМЕР_2 допустив зіткнення з автомобілем «Хюндай Акцент» державний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_7 , при ДТП останньому спричинені тяжкі тілесні ушкодження. По показам потерпілого ОСОБА_7 було встановлено місце зіткнення транспортних засобів, яке розташовано в районі 36 км автодороги Р-52, на відстані близько 350 м від таблички, яка вказує на кілометраж. Інспектор сектору ДОП ОСОБА_13 не заперечував, що місце зіткнення транспортних засобів відбулося в цьому ж місці, в районі 36 км автодороги Р-52. За показаннями потерпілого ОСОБА_23 було встановлено і сфотографовано розташування автомобілів «Хюндай Акцент» і «Прадо» після ДТП, автомобілі знаходяться в лівому ряді руху, лівими колесами біля лівого краю проїзної частини (т. 2 а.с.п. 53-59);
- висновок експерта № 5/10.4/10.1-519/520 від 25.07.2016 року, відповідно до якого місце зіткнення автомобілів «Тойота-Прадо» та «Хюндай-Акцент» в повздовжньому напрямку розташоване перед початком осипу скла та пластику від пошкоджених транспортних засобів, а в поперечному напрямку воно розташоване в лівій смузі проїжджої частини, рух по якій здійснюється в напрямку м. Дніпропетровська (в напрямку руху автомобілів - учасників ДТП). Більш точно визначити розташування місця зіткнення вказаних транспортних засобів не надасться можливим. Згідно висновків дослідження по першому питанню - розташування місця зіткнення згідно схеми ДТП від 10.11.2014 року, яке на схемі позначене хрестиком між автомобілями «Тойота-Прадо» і «Хюндай-Акцент», які зупинились, з технічної точки зору неспроможне. Згідно слідової інформації та кінцевого розташування автомобілів «Тойота-Прадо» та «Хюндай-Акцент», зафіксованих на схемі ДТП від 10.11.2014 року, а також на фотознімках, які є в матеріалах справи, обидва автомобілі учасники ДТП до зіткнення рухались в попутному напрямку. Швидкість руху автомобіля «Тойота-Прадо» була більшою за швидкість руху автомобіля «Хюндай-Акцент», бо у іншому випадку зіткнення не відбулося б. Швидкість руху автомобіля «Тойота-Прадо» до початку гальмування, згідно зафіксованих на схемі ДТП слідів гальмування коліс даного автомобіля, дорівнює не менш ніж 58,6 км/год. Дане значення швидкості руху автомобіля «Тойота-Прадо» є мінімальним, оскільки в розрахунку не враховані витрати кінетичної енергії на деформацію деталей при зіткненні. Врахувати останнє не надається можливим із-за відсутності науково обґрунтованої та достатньо апробованої методики подібних досліджень. Автомобілі «Тойота-Прадо» та «Хюндай-Акцент» при русі по одній смузі могли зупинитись у місці, яке на схемі ДТП від 10.11.2014 року позначене, як місце зіткнення (згідно його розташування - між зупинившимися автомобілями), могли при застосуванні гальмування обома водіями. В даній дорожній обстановці автомобіля «Тойота-Прадо» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_5 повинен був діяти згідно вимог п.п. 12.2 та 12.3 Правил дорожнього руху України. Дії водія автомобіля «Тойота-Прадо» ОСОБА_5 при заданому механізмі ДТП не відповідали вимогам п. 12.2 ПДР, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з настанням ДТП. У даній дорожній обстановці водій автомобіля «Хюндай-Акцент» ОСОБА_7 повинен був діяти згідно вимог п.п. 1.5 та 12.2 Правил дорожнього руху. В діях водія автомобіля «Хюндай-Акцент» ОСОБА_7 при заданому механізмові події, не вбачається будь-яких невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху, які б з технічної точки зору могли перебувати в причинному зв`язку з настанням даної ДТП. (Т.2 а.с.п. 107-114).
Статтею 62 Конституції України передбачено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, здобутих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Частиною першою статті 9 КПК України закріплено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Відповідно до ч.2 і ч.4 ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Пунктами 1 і 2 частини 1 статті 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) і винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують Європейську конвенцію з прав та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до пункту 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень суди відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого. (Рішення ЄСПЛ у справі «Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії»).
В своєму рішенні "Коробов проти України" від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення вини "поза розумним сумнівом". Така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
У своєму рішенні «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 року п.53 Європейський суд з прав людини також зазначає, що необхідно оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» і таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність і точність (п.86 рішення ЄСПЛ у справі «Вєренцов» проти України від 11.07.2013 року).
Обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат і обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає (ч.1 і ч.2 ст.92 КПК України).
За результатами судового розгляду, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом, оцінивши всі зібрані по справі та досліджені докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку дійшов висновку про те, що їх не можна покласти в основу обвинувального вироку, оскільки частина із них здобута з грубим порушенням норм чинного законодавства, а інші - як самі по собі, так і у сукупності - прямо чи опосередковано не підтверджують існування обставин, про які зазначено в обвинувальному акті, а тому пред`явлене ОСОБА_5 обвинувачення не доведено з таких підстав.
Відповідно до ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
За приписом ч.1 ст.89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.
Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справах «Шенк проти Швейцарії» від 12.07.1988 року, «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, «Яллог проти Німеччини» від 11.07.2006 року і «Шабельник проти України» від 19.02.2009 року, зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією.
З рішення Конституційного Суду України № 12рп/2011 від 20.10.2011 року слідує, що визнаватися допустимими і використовуватися як докази у кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог Кримінально-процесуального кодексу. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина у кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.
Так, як на доказ вини обвинуваченого прокурор посилається на схему місця дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 10.11.2014 року о 05:15 год. Даною схемою зафіксоване місце ДТП, стан дорожнього покриття, положення транспортних засобів на місці пригоди та інші обставини. Огляд місця події складено не було.
Огляд місця події у справах даної категорії є одним з найбільш важливих способів збирання доказів. Проведений вчасно, кваліфіковано і ретельно огляд місця ДТП дає змогу встановити дані та одержати відомості, що мають значення для справи, слугує гарантом успішного та об`єктивного розслідування злочину.
Загалом огляд місця ДТП це багатостороння слідча дія, яка передбачає вивчення слідчим матеріальної обстановки дорожньої події, транспортного засобу, різних слідів та об`єктів. Проведення огляду з метою виявлення і фіксації слідів, необхідних для встановлення обстановки дорожньої події, її механізму та інших обставин, які мають значення для розкриття та розслідування автотранспортного злочину, потребує застосування слідчим системи науково-обґрунтованих (безпосередніх і опосередкованих) прийомів, методів і способів дослідження.
Станом на день настання дорожньо-транспортної пригоди 10.11.2014 року діяла Інструкція з питань діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27,03.2009 року N9111, якою визначено завдання та функції працівників підрозділів дорожньо-патрульної служби (далі - підрозділи ДПС), що здійснюють нагляд за дорожнім рухом, взаємовідносини та профілактичну роботу з учасниками дорожнього руху, дії під час отримання інформації про дорожньо-транспортну пригоду, насамперед розділом 20 передбачені дії працівника підрозділу ДПС під час отримання інформації про ДТП, в якому зазначено, що прибувши на місце пригоди, у результаті якої отримали тілесні ушкодження люди, працівник підрозділу ДПС до приїзду слідчо-оперативної групи:
20.4.1. Доповідає черговому, командиру підрозділу або особі, яка його заміщає, про обставини події (уточнене місце, час, кількість потерпілих, наявність на місці всіх учасників ДТП та їх транспортних засобів, інформацію про небезпечний вантаж, зону ураження тощо) та чітко виконує доручення останнього щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.
20.4.2. Уживає заходів з огородження місця пригоди необхідною кількістю тимчасових технічних засобів регулювання дорожнім рухом (направляючі конуси, огороджувальна стрічка, дорожні знаки, інформаційні щити "Увага! Оформлення ДТП", інше) та одночасного надання першої медичної допомоги потерпілим і доставляння їх до медичних закладів.
20.4.3. Збирає інформацію про постраждалих, у які медичні заклади і ким вони відправлені.
20.4.4. З`ясовує тип, марку, колір і реєстраційні номерні знаки транспортних засобів, на яких до його прибуття були відправлені постраждалі.
20.4.5. У присутності двох свідків фіксує місце, час, вид, обставини та наслідки ДТП.
20.4.6. Установлює транспортні засоби, водіїв, пасажирів та інших осіб причетних до ДТП, її свідків і забезпечує присутність вказаних осіб на місці пригоди до прибуття слідчо-оперативної групи. Опитує їх про обставини пригоди і записує установчі дані.
20.4.7. Забезпечує охорону місця пригоди та вживає заходів до збереження слідів та речових доказів.
20.4.8. Вживає заходів до поновлення руху повз місце пригоди або організовує його об`їзд по безпечному маршруту.
20.5. Доповідає прибулому на місце події керівникові слідчо-оперативної групи (далі - СОГ) (прокурору, слідчому, працівникові, що здійснює дізнання) інформацію про причетних до ДТП осіб і свідків, передає йому зібрані відомості й речові докази і надалі діє за його вказівками.
20.5.1. За вказівкою старшого СОГ забезпечує участь свідків під час проведення огляду місця пригоди та організовує огляд осіб, причетних до ДТП, у медичних закладах.
20.5.2. За дорученням слідчого в присутності понятих проводить необхідні виміри, огляд транспортних засобів, дані про які вносяться старшим СОГ до протоколів огляду транспортних засобів та огляду місця ДТП і схеми до нього. Спільно з відповідальною посадовою особою дорожньої або комунальної організації обстежує дорожні умови в місці скоєння ДТП з метою виявлення та фіксації недоліків в утриманні доріг (вулиць), які могли стати супутньою або безпосередньою причиною скоєння ДТП. За результатами обстеження складається акт, який в обов`язковому порядку додається до протоколу огляду місця ДТП.
20.5.3. Надає старшому СОГ допомогу в з`ясуванні обставин скоєння ДТП, оформленні необхідних матеріалів пригоди, установленні її учасників і свідків, прикмет транспортних засобів, які залишили місце пригоди, та ймовірних шляхів їх руху. Негайно вживає заходів реагування для переслідування та затримання підозрюваних транспортних засобів.
Як встановлено в судовому засіданні в порушення вказаних норм права протокол огляду місця події складено не було, крім того в судовому засіданні було допитано в якості свідка інспектора ОСОБА_13 , який складав схему ДТП та пояснив, що він дійсно складав вказану схему, підтвердив, що на час настання дорожньо-транспортної пригоди дійсно діяла інструкція з питань діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби, яка зобов`язувала інспектора, який виїжджав на місце вчинення ДТП у результаті якої отримали тілесні ушкодження люди повідомити чергового та чекати СОГ, а вже потім за дорученням слідчого в присутності понятих проводить необхідні виміри, огляд транспортних засобів, дані про які вносяться старшим СОГ до протоколів огляду транспортних засобів та огляду місця ДТП і схеми до нього, пояснити чому він діяв не у відповідності вказаної інструкції та складав схему ДТП самостійно без СОГ, достеменно знаючи, що в результаті ДТП були постраждалі, які на час складання схеми були направлені в медичні заклади, свідок не міг, оскільки не пам`ятав.
Згідно з ч.3 ст.104 КПК України протокол складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про ... всіх осіб, які присутні під час проведення процесуальної дії (прізвища, імена, по - батькові, дати народження, місця проживання)..., інформацію про те, що особи, які беруть участь у процесуальній дії, заздалегідь повідомлені про застосування технічних засобів фіксації, характеристики технічних засобів фіксації та носіїв інформації, які застосовуються при проведенні процесуальної дії, умови та порядок їх використання; 2) описової частини, яка повинна містити відомості про... отримані в результаті процесуальної дії відомості, важливі для цього кримінального провадження, в тому числі виявлені та/або надані речі і документи.
Частина 5 цієї статті передбачає, що ... протокол підписують усі учасники, які брали участь у проведенні процесуальної дії. Якщо особа через фізичні вади або з інших причин не може особисто підписати протокол, то ознайомлення такої особи з протоколом здійснюється у присутності її захисника (законного представника), який своїм підписом засвідчує зміст протоколу та факт неможливості його підписання особою.
За приписом ст.105 КПК України особою, яка проводила процесуальну дію, до протоколу долучаються додатки. Додатками до протоколу можуть бути... фото-таблиці, схеми... Додатки до протоколів повинні бути належним чином виготовлені, упаковані з метою надійного збереження, а також засвідчені підписами слідчого, прокурора, спеціаліста, інших осіб, які брали участь у виготовленні та або вилученні таких додатків.
Відповідно до ч.1 ст.237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів. У частині 7 цієї статті закріплено, що при огляді слідчий, прокурор або за їх дорученням залучений спеціаліст має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення оглянутого місця чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження.
Однак, усупереч цим вимогам, протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди не складався, а була складена лише схема ДТП, яка мала бути додатком до протоколу, фото-таблиці також складені не були.
Суд також звертає увагу, що схема ДТП складена у порушення п.6.1 Інструкції з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 77 від 26.02.2009 року, котра діяла на момент вчинення ДТП, яким також передбачено, що у випадках, коли учасникам ДТП заподіяно тілесних ушкоджень, викликається слідчий для проведення огляду місця події відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України (4651-17). Крім того, на схемі місця ДТП в супереч вказаній інструкції інспектором ОСОБА_13 графічно не зображені та не зафіксовані такі об`єкти, як осип скла, інші сліди та предмети, що стосуються пригоди: розміщення частин та об`єктів (уламки кузова, частинки фарби, уламки скла, осипання ґрунту, сліди рідини та ін.), що відокремилися від транспортного засобу, відносно елементів проїзної частини, транспортних засобів; площа розсіювання уламків скла, осипання ґрунту тощо; координати місця зіткнення, наїзду тощо відносно сталих орієнтирів. Місце зіткнення інспектором зазначено у вигляді хрестика, яке не відповідає обставинам. Про що також в судовому засіданні зазначав експерт ОСОБА_17 , що у схемі ДТП розташування місця зіткнення позначене хрестиком між автомобілями «Тойота Прадо» і «Хюндай Акцент» з технічної точки зору неспроможне. Крім того, в обов`язковому порядку на зворотному боці схеми місця ДТП зазначаються: марка (модель) пошкодженого транспортного засобу; номерний знак транспортного засобу; власник транспортного засобу; перелік видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортного засобу, які сталися внаслідок ДТП, але всупереч вказаним вимогам інспектором ОСОБА_13 взагалі на зворотному боці схеми ДТП не вказано будь-яких відомостей.
З наведеного суд робить висновок, що схема місця ДТП не може вважатися допустимим доказом, оскільки оформлена всупереч вимог КПК України та містять неповну і суперечливу інформацію (а.к.п. 8).
Згідно з ч.1 ст.87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Будь-яке порушення органом досудового розслідування конституційних прав громадян, що навіть має не безпосередній, а лише опосередкований зв`язок із самим процесом виявлення, вилучення і фіксації доказів, призводить до втрати ними юридичної сили. У такому разі «отруйне дерево» породжує «отруйні плоди» (рішення ЄСПЛ у справах «Гефген проти Німеччини» від 30.06.2008 року та «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року). Отримання доказів на підставі інформації, отриманої з недопустимого доказу, тягне за собою їхню безумовну недопустимість. Така недопустимість доказів не залежить від характеру та ступеня того чи іншого порушення кримінально-процесуального закону.
Оскільки схема ДТП є недопустимим доказом, керуючись практикою ЄСПЛ, суд визнає недопустимими похідний від неї доказ, а саме висновок експерта № 70/27-925 від 22.12.2014 року, який проведено на підставі наданих матеріалів кримінального провадження, за вихідними даними зазначеними у схемі ДТП.
Експерт ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснював, що при складанні висновку № 70/27-925 від 22.12.2014 року він жодних матеріалів справи не досліджував, а вихідні дані для складання висновку мав з постанови слідчого про призначення експертизи, за вихідними даними зазначеними у схемі ДТП.
Під час судового провадження 25 березня 2016 року слідчим ОСОБА_24 на виконання судового доручення наданого ухвалою суду від 27.01.2016 року було проведено слідчий експеримент. (т.2 а.с.п.53-59).
Ухвалою від 29 грудня 2016 року апеляційний суд Дніпропетровської області вказав, що при вирішенні питання щодо клопотання прокурора про проведення слідчого експерименту суд допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, тобто, без виходу до нарадчої кімнати, ухвала не проголошувалася сторонам кримінального провадження.
Враховуючи викладене, суд визнає протокол проведення слідчого експерименту від 25.03.2016 року з план-схемами до нього за участю потерпілого ОСОБА_7 , спеціаліста автотехніка НДЕКЦ МВС України ОСОБА_20 , в присутності двох понятих ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , із застосуванням технічних засобів (фотоапарат «самсунг»), недопустимим доказом, оскільки останні здобуті всупереч вимог КПК України.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заявлене у суді захисником ОСОБА_4 клопотання в частині визнання недопустимим доказом протокол проведення слідчого експерименту від 25.03.2016 року з план-схемами до нього, підлягає задоволенню.
Крім того, суд зазначає, що з урахуванням вказівок суду апеляційної інстанції в ухвалі від 29 грудня 2016 року, ухвалами суду від 28.05.2019 року, 16.09.2019 року, 09.12.2019 року, 04.03.2020 року, 26.05.2020 року за клопотаннями прокурора, неодноразово надавалося доручення органу досудового розслідування, СВ Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області про проведення слідчого експерименту, контроль за їх виконанням було покладено на прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_3 , а розгляд справи відкладався до виконання доручення, але вказані ухвали виконані так і не були з необ`єктивних причин.

Так, суд звертає увагу, що протягом усього судового провадження, судом було вжито всіх заходів, передбачених кримінальним процесуальним законом, для забезпечення можливості проведення слідчого експерименту по обставинам дорожньо-транспортної пригоди, за участі водія ОСОБА_7 , який керував автомобілем «Хюндай-Акцент» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 та за участі водія ОСОБА_5 , який керував автомобілем «Тойота-Прадо» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , за участю обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_7 , представника потерпілого « ОСОБА_6 , експерта (спеціаліста-автотехніка) із застосуванням технічних засобів вимірювання, фіксування (відео фіксація), складення схем і планів, за участю спеціалістів піротехніків та співробітників МНС у Дніпропетровській області з використанням автомобілів «Хюндай-Акцент» та «Тойота Прадо» чи схожих за технічними характеристиками.
В матеріалах судової справи на а.с.п.39-42 т.2 знаходяться фотознімки, які були долучені судом 27.01.2016 року до матеріалів справи за клопотанням представника потерпілого із зображенням пошкоджених двох автомобілів, проте вказані фотознімки не містять відомостей коли та ким вони були складені та з якого носія інформації, крім того з вказаних фотознімків не вбачається ідентифікаційних ознак автомобілів, у зв`язку з тим, що стороною обвинувачення не надано доказів отримання фотознімків у порядку, встановленого КПК України, такі докази суд вважає недопустимими.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заявлені у суді захисником ОСОБА_4 клопотання в частині визнання недопустимими доказами висновок експерта 70/27-925 від 22.12.2014 року, п`ять фотознімків (а.с.п.39-42 т.2), протокол проведення слідчого експерименту від 25.03.2016 року підлягають задоволенню.
Посилання захисника ОСОБА_4 на визнання недопустимим доказом протоколу допиту ОСОБА_5 від 05.12.2014 року (а.к.п.43-44), суд залишає поза увагою, оскільки ці показання, що були дані ним під час досудового слідства і зафіксовані у відповідному процесуальному документі, відповідно до ст.23 КПК України не мають доказового значення й суд на них не посилається у вироку.
Оскільки схема ДТП, п`ять фотознімків (а.с.п.39-42 т.2), протокол проведення слідчого експерименту від 25.03.2016 року є недопустимими доказами, керуючись практикою ЄСПЛ рішення у справах справах «Гефген проти Німеччини» від 30.06.2008 року, «Яременко проти України» від 30.04.2015 року викладена концепція, сенс якої зводиться до того, що якщо джерело доказів («дерево») є недопустимим, то всі докази, отримані за його допомогою («плоди») будуть такими ж, суд визнає недопустимим похідним від них доказ, висновок експерта № 5/10.4/10.1-519/520 від 25.07.2016 року, у якому також враховувалися як джерело інформації визнані судом недопустимими схема ДТП, п`ять фотознімків (а.с.п.39-42 т.2), протокол проведення слідчого експерименту від 25.03.2016 року.
Експерт ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснював, що при складанні висновку № 5/10.4/10.1-519/520 від 25.07.2016 року він керувався насамперед ухвалою суду про призначення експертизи, та в його розпорядженні були всі матеріали справи, у своєму висновку посилався на вихідні дані вказані у схемі ДТП від 10.11.2014 року, на дані фотознімків, які були в матеріалах справи на а.с.п.39-42 т.2, протокол слідчого експерименту від 25.03.2016 року за участю потерпілого ОСОБА_7 , а також зазначав, що у схемі ДТП є неточності, насамперед у зазначенні місця зіткнення автомобілів, які з технічної точки зору неспроможні.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заявлене у суді захисником ОСОБА_4 клопотання в частині визнання недопустимим доказом висновок експерта № 5/10.4/10.1-519/520 від 25.07.2016 року підлягає задоволенню.
Надані стороною захисту висновки експерта ОСОБА_25 № 5/10.1-327 від 18.04.2016 року та № 3 від 02.03.2015 року, суд визнає також недопустимими доказами, оскільки у них також враховувалися як джерело інформації визнаний судом недопустимим доказом - схема ДТП.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заявлене у суді представником потерпілого ОСОБА_6 клопотання в частині визнання недопустимими докази висновки експерта № 5/10.1-327 від 18.04.2016 року та № 3 від 02.03.2015 року підлягає задоволенню.
Незважаючи на визнання недопустимими вказаних експертних досліджень, суд їх аналізує та звертає увагу на наступне.
Під час проведення експертизи №70/27-925 від 22.12.2014 року експерт ОСОБА_26 зробив висновок, що у даній дорожній обстановці водій автомобіля «Тойота-Прадо» ОСОБА_5 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 12.2 та 12.3 Правил дорожнього руху України. Дії водія автомобіля «Тойота-Прадо» ОСОБА_5 при заданому механізмі ДТП не відповідали вимогам п. 12.3 ПДР, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з настанням даної ДТП. В діях водія автомобіля «Тойота-Прадо» ОСОБА_5 при заданому механізмі ДТП, до моменту виявлення водієм задимленої ділянки дороги, не вбачається невідповідностей вимогам п. 12.2 ПДР. Дії водія автомобіля «Тойота-Прадо» ОСОБА_5 при заданому механізмі ДТП, після виявлення водієм задимленої ділянки дороги, не відповідали вимогам п. 12.2 ПДР. У даній дорожній обстановці водій автомобіля «Хюндай-акцент» ОСОБА_9 повинен був діяти відповідно до вимог п. 1.5 Правил дорожнього руху України. У даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «Хюндай- акцент» ОСОБА_9 не вбачається невідповідностей вимогам п.1.5 и Правил дорожнього руху (а.к.п.48-50).
Під час судового провадження після проведення слідчого експерименту 25.03.2016, у тому числі за участю потерпілого ОСОБА_7 , який розповів про відомі йому обставини ДТП, було проведено експертне дослідження №5/10.4/10.1-519/520 від 25.07.2016 р.
Так, згідно з висновком експерта №5/10.4/10.1-519/520 від 25.07.2016 р., експерти ОСОБА_17 та ОСОБА_27 зазначили, що місце зіткнення автомобілів «Тойота-Прадо» та «Хюндай-Акцент» в повздовжньому напрямку розташоване перед початком осипу скла та пластику від пошкоджених транспортних засобів, а в поперечному напрямку воно розташоване в лівій смузі проїжджої частини, рух по якій здійснюється в напрямку м. Дніпропетровська (в напрямку руху автомобілів - учасників ДТП). Більш точно визначити розташування місця зіткнення вказаних транспортних засобів не надасться можливим. Згідно висновків дослідження по першому питанню - розташування місця зіткнення згідно схеми ДТП від 10.11.2014 року, яке на схемі позначене хрестиком між автомобілями «Тойота-Прадо» і «Хюндай-Акцент», які зупинились, з технічної точки зору неспроможне. Згідно слідовоїінформації та кінцевого розташування автомобілів «Тойота-Прадо» та «Хюндай-Акцент», зафіксованих на схемі ДТП від 10.11.2014 року, а такожна фотознімках, які є в матеріалах справи, обидва автомобілі учасники ДТП до зіткнення рухались в попутному напрямку. Швидкість руху автомобіля «Тойота-Прадо» була більшою за швидкість руху автомобіля «Хюндай-Акцент», бо у іншому випадку зіткнення не відбулося б. Швидкість руху автомобіля «Тойота-Прадо» до початку гальмування, згідно зафіксованих на схемі ДТП слідів гальмування коліс даного автомобіля, дорівнює не менш ніж 58,6 км/год. Дане значення швидкості руху автомобіля «Тойота-Прадо» є мінімальним, оскільки в розрахунку не враховані витрати кінетичної енергії на деформацію деталей при зіткненні. Врахувати останнє не надається можливим із-за відсутності науково-обгрунтованої та достатньо апробованої методики подібних досліджень. Автомобілі «Тойота-Прадо» та «Хюндай-Акцент» при русі по одній смузі могли зупинитись у місці, яке на схемі ДТП від 10.11.2014 року позначене, як місце зіткнення (згідно його розташування - між зупинившимися автомобілями), могли при застосуванні гальмування обома водіями. В даній дорожній обстановці автомобіля «Тойота-Прадо» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_5 повинен був діяти згідно вимог п.п. 12.2 та 12.3 Правил дорожнього руху України. Дії водія автомобіля «Тойота-Прадо» ОСОБА_5 при заданому механізмі ДТП не відповідали вимогам п. 12.2 ПДР, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з настанням ДТП. У даній дорожній обстановці водій автомобіля «Хюндай-Акцент» ОСОБА_7 повинен був діяти згідно вимог п.п. 1.5 та 12.2 Правил дорожнього руху. В діях водія автомобіля «Хюндай-Акцент» ОСОБА_7 при заданому механізмові події, не вбачається будь-яких невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху, які б з технічної зору могли перебувати в причинному зв`язку з настанням даної ДТП. (Т.2 а.с.п. 107-114).
Під час проведення експертизи №3 від 02.03.2015 року експертом ОСОБА_25 зроблено висновок, що при даних обставинах ДТП. З технічної точки зору, для забезпечення безпеки на дорозі, учасники даної пригод, повинні діяти: водій автомобіля «Хюндай Акцент» ОСОБА_9 згідно вимогам п.12.2 Правил дорожнього руху України; - водій автомобіля «Тойота Прадо» ОСОБА_5 згідно вимогам п.п. 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України. По причинам відсутності в матеріалах кримінального провадження, наданих на дослідження, протоколу огляду місця ДТП і вихідних даних, зазначених в дослідницькій частині висновку, вирішити питання про наявність або відсутність у водія ОСОБА_5 технічної можливості запобігти дане ДТП і дати з технічної точки зору оцінку його діям згідно вимогам ПДД України, не надається можливим. (а.с.п.82-86 т.1).
Під час проведення експертизи № 5/10.1-327 від 18.04.2016 року експертом ОСОБА_25 зроблено висновок, що при заданих на дослідження обставинах даної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, автомобілі «Хюндай Акцент» і «Тойота Прадо» зупинились в місці зіткнення тільки за умови руху автомобіля «Хюндай Акцент» на момент зіткнення, заднім ходом. По причинах, вказаних в дослідницькій частині висновку, встановити експертним шляхом конкретну швидкість автомобіля «Хюндай Акцент» і «Тойота Прадо» в момент зіткнення, не надається можливим. Але, з урахуванням значної різниці в масі автомобіля «Хюндай Акцент» і «Тойота Прадо», 1170 і 2100 кг відповідно, на момент зіткнення швидкість руху автомобіля «Хюндай Акцент» була більшою за швидкість руху автомобіля «Тойота Прадо». (а.с.п.65-66 т.2).
Таким чином, жоден із експертів категорично не встановив порушення вимог Правил дорожнього руху України саме ОСОБА_5 і вище зазначені висновки мають абсолютно різні варіанти як по показанням самого обвинуваченого, так і по показанням потерпілого ОСОБА_7 , а отже містять в собі сумніви стосовно доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_5 .
Таким чином, аналіз вищевказаних доказів, наданих стороною обвинувачення, свідчить про те, що органом досудового розслідування грубо порушено кримінально-процесуальне законодавство під час їх збирання.
Проаналізувавши наявні у матеріалах кримінального провадження докази, суд приходить до висновку про те, що цими доказами доведені лише факт ДТП, яка відбулася за участю водіїв ОСОБА_5 і ОСОБА_7 у місці та у час, котрі зазначені у обвинувальному акті, а також наслідки цієї ДТП у вигляді спричинення тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_7 .
Висновок експерта № 2746 від 28.11.2014 року з додатками до нього щодо механічних пошкоджень автомобіля «Хюндай Акцент» реєстраційний номер НОМЕР_3 , висновок експерта № 4806е від 11-12 грудня 2014 року щодо наявності у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, які є належними та допустимими доказами (а.к.п.54-57), висновок експерта №912 від 31.12.2015 року жодним чином не підтверджують вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку.
Суд звертає увагу, що унаслідок вкрай непрофесійного, поверхневого, однобічного, необ`єктивного та упередженого досудового розслідування, що супроводжувалось грубими порушеннями вимог КПК України, перелік яких наведено вище в мотивувальній частині вироку, так і залишились невстановленими всі обставини даної дорожньо-транспортної пригоди, що мають істотне та вирішальне значення для з`ясування його механізму.
За наведених вище обставин, суд не може обґрунтовувати обвинувальний вирок лише показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який зацікавлений у засудженні ОСОБА_5 .
Показання допитаного у суді свідка ОСОБА_14 , який не був очевидцем дорожньо-транспортної пригоди, судом не оцінюються, оскільки даних щодо предмету доказування вони не містять.
Зібрані та надані суду докази як кожний окремо, так і у сукупності, не дозволяють зробити однозначний висновок «поза розумним сумнівом» про винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у порушенні правил безпеки дорожнього руху за обставин, викладених у обвинувальному акті від 26 грудня 2014 року, що призвело до тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_7 , а тому суд у відповідності з вимогами ст.17 КПК України, ст.62 Конституції України тлумачить усі сумніви на користь обвинуваченого.
Крім того, суд звертає увагу, що за час розгляду кримінального провадження в суді в порушення вимог КПК України до обвинувального акту прокурором зміни так і не вносилися, для усунення недоліків, які були допущені в зазначенні вказівки, що обвинувальний акт складено відносно ОСОБА_28 , а далі за текстом документ вказує на обвинувачення відносно ОСОБА_5 , що також вказує на непрофесійне досудове розслідування та поверхневе ставлення прокурора до грубих порушень вимог КПК.
Основним безпосереднім об`єктом злочину передбаченого ст. 286 КК України є безпека дорожнього руху та експлуатації автомобільного та деяких інших видів транспорту, а його додатковим обов`язковим об`єктом - життя та здоров`я особи.
Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, включає сукупність таких обов`язкових ознак як: а) порушення правил безпеки руху та експлуатації транспорту; б) суспільно небезпечні наслідки; в) причинний зв`язок між порушенням і суспільно небезпечними наслідками. Порушення правил безпеки руху та експлуатації транспорту полягає в дії або бездіяльності, пов`язаній з невиконанням однієї чи кількох вимог ПДР України або інших нормативних актів, що регламентують безпеку руху та експлуатацію транспорту, з боку особи, яка керує транспортним засобом, при цьому необхідно встановити причинний зв`язок між порушенням правил безпеки руху та експлуатації транспорту і наслідками, що настали. Причинний зв`язок в автотранспортних злочинах відрізняється тим, що він встановлюється не між діями водія та наслідками, що настали, а між порушеннями правил дорожнього руху та наслідками, що настали. Якщо такого зв`язку немає, водій не може нести кримінальну відповідальність за ті наслідки, що настали.
Таким чином, аналіз усіх доказів свідчить про те, що висунуте органом досудового розслідування обвинувачення ОСОБА_5 ґрунтується на припущеннях про його винуватість у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка спричинила тяжке тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_7 .
Адже аналіз вказаних вище доказів наданих стороною обвинувачення свідчить про те, що даною стороною грубо порушено кримінально-процесуальне законодавство під час їх збору.
Згідно вимог ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах отриманих незаконним шляхом.
Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Вимогами ст. 370 КПК України, передбачено, що судове рішення ухвалюється судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду.
Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя визнання особи винною у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини. При цьому слід мати на увазі, що згідно ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також на доказах, отриманих незаконним шляхом.
Так, у справі «Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain» від 6 грудня 1998 р. (п.146) Європейський Суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного. (Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, § 77).
В статті 7 КПК України закріплені найважливіші засади кримінального провадження, серед яких є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.
Статтею 8 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципів верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Аналіз всіх даних, покладених в обґрунтування обвинувального акту, не дозволяє суду дійти висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у скоєнні інкримінованого йому злочинного діяння, а вищевказані докази суд вважає не достатніми для постановлення обвинувального вироку.
Виправдувальний вирок згідно ч. 1 ст. 373 КПК України ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Враховуючи викладені обставини, на підставі ретельного дослідження наданих в ході судового слідства доказів, суд приходить до висновку про те, що належних, допустимих та достовірних доказів, які б беззаперечно, «поза розумним сумнівом», доводили винуватість ОСОБА_5 у пред`явленому йому обвинуваченні, у кримінальному провадженні немає і стороною обвинувачення суду не надано, тобто у відповідності до вимог ст.ст.91, 92 КПК України органами досудового розслідування і стороною обвинувачення не доведена винуватість ОСОБА_5 у пред`явленому йому за ч.2 ст.286 КК України обвинуваченні, що відповідно до вимог ст.62 Конституції України, ч.2 і ч.4 ст.17, ст.94, п.2 ч.1 ст.373 КПК України є підставою для прийняття рішення про визнання ОСОБА_5 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні через недоведеність вини та його виправданні.
Згідно ч. 3 ст. 129 КПК України, у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду. А тому, враховуючи вимоги норми вказаної статті слід залишити без розгляду уточнений цивільний позов у цьому кримінальному провадженні пред`явлений потерпілим ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Судові витрати на залучення експерта по проведенню судової експертизи № 70/27-925 від 22.11.2014 року в розмірі 392,12 грн. слід компенсувати за рахунок Державного бюджету України згідно ст.124 ч.2 КК України, оскільки суд стягує з обвинуваченого вказані витрати лише у разі ухвалення обвинувального вироку.
Питання речових доказів, та заходів забезпечення кримінального провадження, підлягає вирішенню в порядку ч. 9 ст. 100, ч.4 ст.174, 374 ч.4 КПК України.
Під час досудового розслідування та судового розгляду ОСОБА_5 запобіжний захід не обирався.
Керуючись ст.ст. 368 -374КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та виправдати на підставі п.2 ч.1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишити без розгляду.
Судові витрати за проведення судової експертизи № 70/27-925 від 22.11.2014 року в розмірі 392,12 грн. - віднести за рахунок Державного бюджету України.
Скасувати арешт з автомобіля КІА SPORTAGE, державний номерний знак НОМЕР_4 , 2009 року випуску та причіп державний номерний знак - НОМЕР_5 , 2008 року випуску, номер шасі - НОМЕР_6 , належний ОСОБА_5 , на який було накладено арешт ухвалою судді від 26.05.2015 р. та після набрання вироком законної сили залишити в розпорядженні власника ОСОБА_5 .
Скасувати арешт з дачного будинку АДРЕСА_2 (реєстраційний номер майна у Реєстрі прав власності на нерухоме майно - 2535783), належний ОСОБА_5 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на який було накладено арешт ухвалою судді від 08.04.2019 р. та після набрання вироком законної сили залишити в розпорядженні власника ОСОБА_5 .
Автомобіль «Тойота-Прадо» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , переданий на відповідальне збереження ОСОБА_5 , після набрання вироком законної сили, залишити у розпорядженні власника.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому і прокурору.
На вирок сторонами може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду через Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1