КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,
за участю
представника власника майна ОСОБА_5 ,
власника майна ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_5 , в інтересах власника майна ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 26 квітня 2021 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого Святошинського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_7 , погоджене прокурором Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 , та накладено арешт на вилучене в ході проведення обшуку майно, а саме: мобільний телефон «Ксіомі редмі 4» в коробці білого кольору, мобільний телефон «Самсунг А-50» в чохлі зеленого кольору, банківську картку «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , банківську картку «ПриватБанк» № НОМЕР_2 , банківська картка «ПриватБанк» № НОМЕР_3 , банківську картку «ПриватБанк» № НОМЕР_4 , банківську картку «МоноБанк» № НОМЕР_5 , банківську картку «МоноБанк» № НОМЕР_6 , банківську картку «Альфа-Банк» № НОМЕР_7 , банківську картку «ВсеМожу» № НОМЕР_8 , банківську картку «УкирсібБанк» № НОМЕР_9 .

Згідно ухвали, слідчий суддя врахував, відповідно до вимог ст. 173 КПК України, наявність даних про достатність доказів, що вказують на наявність ознак кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України, а також належність майна, на яке слідчий просить накласти арешт, до доказів у кримінальному провадженні і прийшов до висновку про накладення арешту на вказане майно.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_5 , в інтересах власника майна ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді та скасувати цю ухвалу, постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно, вилучене під час обшуку за місцем проживання підозрюваної ОСОБА_6 відмовити та зобов`язати слідчого повернути вилучене під час обшуку домоволодіння ОСОБА_6 майно.
Щодо строку апеляційного оскарження, представник зазначає, що повний текст вказаної ухвали було проголошено 26 квітня 2021 року. Визначений законом п`ятиденний термін для її оскарження закінчується 01 травня 2021 року, однак, враховуючи, що вказана дата є вихідним днем, апеляційна скарга подається першого робочого дня, що настає після 01 травня 2021 року, в даному випадку це 05 травня 2021 року.
Як вважає апелянт, слідчий суддя, задовольняючи клопотання слідчого, допустив істотне порушенням вимог кримінально процесуального закону, постановивши ухвалу, яка не відповідає вимогам ст. 370 КПК України внаслідок необгрунтованості.
При цьому, представник, посилаючись на ряд рішень Європейського суд з прав людини, стверджує що арешт на вказане майно накладено необґрунтовано.
Крім того, зазначає, що самі по собі банківські карти не можуть бити речовими доказами, оскільки не були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не можуть містити сліди кримінального правопорушення та не містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час даного кримінального провадження.
Більше того, згідно п. 3.3 Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням, затвердженого постановою правлінням НБУ № 226 від 04.06.2003 року, банківські картки на які слідчий просить накласти арешт є власністю банку, а не особи, якій вони видаються.
Також апелянт вказує, що ухвалою слідчого судді надано дозвіл на вилучення мобільних телефонів та SІМ-карток, які використовувалися ОСОБА_6 чи іншими причетними до кримінального правопорушення особами та на яких містяться (можуть міститись) відомості про обставини вчинення ними вказаного кримінального правопорушення. Однак, вилучені в ході обшуку домоволодіння ОСОБА_6 мобільні телефони Самсунг і Ксіомі не відповідають зазначеним критеріям, оскільки на них не міститься відомостей про обставини вчинення вказаного кримінального правопорушення, а тому вони є тимчасово вилученим майном в розумінні ст. 167 КПК України.

Крім того, тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна та власника майна, які підтримали подану апеляційну скаргу і просили скасувати ухвалу слідчого судді, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що представником власника майна не було пропущено строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 26 квітня 2021 року з огляду на положення абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, а його апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, слідчим відділом Святошинського УП ГУНП у м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003352 дані щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 липня 2020 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.
В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 , з метою виконання своїх злочинних дій, отримує та зберігає психотропну речовину «Амфетамін», до моменту її фактичного збуту, за місцем свого проживання, а саме у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 . 12.04.2021 року, де під час санкціонованого обшуку було вилучено: мобільний телефон «Ксіомі редмі 4» в коробці білого кольору, мобільний телефон «Самсунг А-50» в чохлі зеленого кольору,банківська картка «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , банківська картка «ПриватБанк» № НОМЕР_2 , банківська картка «ПриватБанк» № НОМЕР_3 , банківська картка «ПриватБанк» № НОМЕР_4 , банківська картка «МоноБанк» № НОМЕР_5 , банківська картка «МоноБанк» № НОМЕР_6 , банківська картка «Альфа-Банк» № НОМЕР_7 , банківська картка «ВсеМожу» № НОМЕР_8 , банківська картка «УкирсібБанк» № НОМЕР_9 .
12 квітня 2021 року слідчий Святошинського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_7 , за погодженням із прокурором Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на вилучене в ході проведення обшуку майно.

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 26 квітня 2021 року задоволено вказане клопотання та накладено арешт на вилучене майно.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.
Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0003352, про накладення арешту на вищевказане майно, слідчий суддя, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до обгрунтованого висновку, що вищевказане майно відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні, а тому необхідно накласти арешт на майно.

З урахуванням цього, слідчий суддя, всупереч ствердженням автора апеляційної скарги, встановив належні правові підстави, передбачені ч. 1 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вищевказане майно, оскільки воно, як вважає колегія суддів, відповідає критеріям ст. 98 КПК України та постановою слідчого СВ Святошинського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_7 від 12 квітня 2021 року правомірно визнане речовими доказами (а.с. 38).
Тому твердження представникапро те, що в матеріалах справи немає жодних даних, які б давали підстави вважати, що таке майно відповідає критеріям речового доказу, в тому числі і банківські картки, є такими, що не грунтуються на матеріалах справи.
Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на вилучене майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, всупереч доводам апеляційної скарги.
Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на мобільний телефон та вищевказані грошові кошти, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи автора апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.
Доводи представника про те, що арешт на вищевказане майно накладено безпідставно, без наявності правових підстав, не можуть прийматися до уваги, оскільки арешт слідчим суддею накладено правомірно, відповідно до вимог ст.ст. 170-173 КПК України.

Що стосується посилань в апеляційній скарзі на те, що на вилучених в ході обшуку домоволодіння ОСОБА_6 мобільних телефонах не міститься відомостей про обставини вчинення вказаного кримінального правопорушення, то вони не спростовують висновків слідчого судді щодо наявності законних підстав для накладення арешту на вилучені, серед іншого, і мобільні телефони на даній стадії досудового розслідування. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. 170 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування з встановленням наявних у кримінальному провадженні доказів, які вказують на відповідність майна вимогам ст. 98 КПК України.

Арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією. ОСОБА_6 оголошено підозру у кримінальному провадженні за ч.3. ст. 307 КК України і вилучене майно з високою вірогідністю пов`язує особу підозрюваної з фактичними обставинами кримінального правопорушення, які встановлюються.
Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.
Інші доводи, на які посилається в апеляційній скарзі представник також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

Отже, рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга навіть з урахуванням усіх викладених в них доводах, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 307, 309, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 26 квітня 2021 року, якою задоволено клопотання слідчого Святошинського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_7 , погоджене прокурором Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 , та накладено арешт на вилучене в ході проведення обшуку майно, згідно переліку вказаного в ухвалі - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 , в інтересах власника майна ОСОБА_6 ,- залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

_______________ _______________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/3185/2021
Єдиний унікальний номер 759/7739/21
Категорія: ст. 171 КПК України
Слідчий суддя у суді першої інстанції ОСОБА_9
Доповідач в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1