ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/5980/18 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1482/21 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Харкова апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 28 січня 2021 року в частині продовження обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 28 січня 2021 року продовжено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме до 28 березня 2021 року.

Вирішуючи питання про продовження строків тримання під вартою, суд першої інстанції обґрунтував прийняте рішенні тим, що фактичні обставин справи, дані про особу обвинуваченої, якій інкримінується особливо тяжкий злочин, те, що судовий розгляд не закінчено, з метою об`єктивного встановлення істини по справі та забезпечення виконання покладених на обвинувачених процесуальних обов`язків, для запобігання ризикам, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує в разі визнання обвинуваченої винною у вчиненні злочину, суд на даній стадії судового провадження вважає за доцільне продовжити дію запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_7 , на 60 днів.

Не погодившись з ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 28 січня 2021 року, захисник обвинуваченої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить:
- поновити строк на апеляційне оскарження ухвали колегії суддів Московського районного суду м. Харкова від 28.01.2021 року в частині продовження строків тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_7 ;
- скасувати ухвалу районного суду про продовження ОСОБА_7 строків тримання під вартою та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій відмовити;
- обрати відносно обвинуваченої ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
В обґрунтування своєї апеляційної вимоги захисник зазначає, що прокурором, в судовому засіданні не було доведено реальну можливість настання вищезазначених ризиків та їх обґрунтованість, а було лише формальне посилання на зазначені ризики та їх перелік.
Обвинувачена ОСОБА_7 має низку хронічних захворювань, зокрема: остеопороз, численні захворювання суглобів, хронічний пієлонефрит, гіпертонічна хвороба І ст., цукровий діабет II типу, хронічний панкреатит. Отримання повноцінного лікування в умовах СІЗО неможливе.
Крім того, апелянт вказує на те, що ОСОБА_7 має мати - ОСОБА_8 , яка є жінкою пенсійного віку , та якій до ув`язнення надавала матеріальну допомогу. Також, ОСОБА_7 має доньку - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Окрім того, ОСОБА_7 має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором оренди житлового приміщення від 01.07.2016 року.
За таких обставин, на думку захисника, сама лише тяжкість вчиненого злочину не може бути покладена в обґрунтування необхідності продовження тримання під вартою; тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі

Що стосується питання пропущення строку на апеляційне оскарження то захисник зазначає, що 28.01.2021 року колегією суддів було постановлено та оголошено ухвалу в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 376 КПК України.
Повний текст оскаржуваної ухвали, який було проголошено 01.02.2021 року, ним було отримано лише 02.02.2021 року.
В зв`язку із тим, що до участі у зазначеному кримінальному провадженні він був допущений саме в судовому засіданні яке відбулося 28.01.2021 року (на підставі Доручення Центру НБПВД від 20.01.2021 року №361), з матеріалами справи ознайомлений не був, та весь час до отримання повного тексту ухвали не знав про мотиви постановленого судом рішення, а тому у визначений процесуальним законом п`ятиденний строк не міг навести обґрунтованих доводів щодо незаконності оспорюваної ухвали.
Крім того, в оскаржуваній ухвалі суду зазначено, що ця ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 7 днів.

Заслухавши доповідь головуючого судді; перевіривши матеріали судового провадження та оскаржувану ухвалу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, оскаржувану ухвалу суд першої інстанції постановив 28.01.2021 року та зазначив в резолютивній частині, що строк на її апеляційне оскарження становить 7 днів.
Разом з цим, згідно п.1-1 ч.2 ст.395 КПК України (в редакції Закону № 1027-IX від 02.12.2020), апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, - протягом п`яти днів з дня її оголошення.
03.02.2021 року до Харківського апеляційного суду захисником ОСОБА_6 подана апеляційна скарга разом із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Московського районного суду м. Харкова від 28.01.2021 року в частині продовження обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
За таких обставин та враховуючи , що захисник пропустив лише один день на апеляційне оскарження судового рішення, а також дотримуючись загальних засад кримінального провадження, передбачених ст.ст.7 ч.1 п.п.13, 14, 17; 20; 21; 24 КПК України, колегія суддів вирішила поновити захиснику ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали Московського районного суду м. Харкова від 28.01.2021 року.

Згідно із ч. 2 ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та ухвалено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Також колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо наявності та продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.
Надаючи оцінку можливості обвинувачених переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що судовий розгляд у цьому кримінальному провадженні не завершено, а тому існує певна ймовірність того, що обвинувачені з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого їй злочину, можуть вдатися до відповідних дій.
Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Так, ОСОБА_7 , обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, на що обґрунтовано послався суд в оскаржуваному судовому рішенні про продовження обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Прокурор обґрунтовує підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, зібраними під час досудового розслідування доказами, а тому з урахуванням міри покарання, яка може загрожувати обвинуваченим у разі доведеності вини, є певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання можуть переховуватися від суду.
Однак, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Окрім цього, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Колегія суддів виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленого обвинувачення, а також суспільної небезпеки злочинних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_7 .
З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, які містяться в матеріалах судового провадження, а саме того, що ОСОБА_7 обвинувачуються у заволодінні чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайстві), вчиненому організованою групою, що вчинене повторно, на думку колегії суддів, внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачена може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.
Колегія суддів також приймає до уваги, що обвинувачена ОСОБА_7 раніше вже притягувалася до кримінальної відповідальності, але в силу ст.89 КК України судимостей не має; згідно пред`явленого обвинувачення, ОСОБА_7 являлась активними учасниками організованої групи та вчинила у її складі численні епізоди шахрайства; обвинувачена офіційно не працевлаштована та офіційних джерел доходу не має; інкримінований злочин відповідно до класифікації за ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, що додатково може свідчити про існування ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України.
За таких обставин, колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами сторони захисту щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.
Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю апеляційних доводів сторони захисту щодо дієвості інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час не змінилися та не зменшилися.
З огляду на викладене, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченою її процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.
Щодо апеляційних доводів про необхідністю зміни запобіжного заходу з тієї підстави, що ОСОБА_7 має постійне місце мешкання у м. Києві, а також у неї є мати похилого віку, яка потребує догляду та допомоги, та доньку, 23.04.1997 року, заслуговують на увагу, але ці доводи в будь-якому випадку не спростовують висновків суду про те, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу, не минули та продовжують існувати на даний час.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку щодо законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції в частині продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.
Щодо апеляційних доводів захисника про необхідність зміни обвинуваченим ОСОБА_7 запобіжного заходу у зв`язку з тривалим розгляду цього кримінального провадження в суді першої інстанції, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції про необхідність дотримання судом вимог ч.5 ст.28 КПК України, згідно яких кримінальне провадження щодо особи, яка тримається від вартою, має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першої інстанції першочергово.
Керуючись ст.ст. 28, 117, 399, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Клопотання захисника ОСОБА_6 про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення задовольнити.
Поновити захиснику ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали Московського районного суду м. Харкова від 28 січня 2021 року в частині продовження обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 28 січня 2021 року в частині продовження обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Звернути увагу Московського районного суду міста Харкова на необхідність додержання вимог ст.28 КПК України щодо дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження.

Ухвала в частині поновлення строку на апеляційне оскарження набирає законної сили з моменту її проголошення, але можебути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її постановлення, а обвинуваченою в той самий строк з моменту отримання нею копії повного тексту судового рішення

В решті ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий
Судді