Справа № 203/2294/18
Провадження № 1-кп/0203/105/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ;

при секретарі ОСОБА_2 ;

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ;

обвинуваченого ОСОБА_4 ;

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 359, ч.2 ст. 289, ч. 2 ст.189, ст. 290, ч.1 ст.263, ч.1 ст.14, ч.2 ст.289 КК України, ОСОБА_4 обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.289, ч.2 ст.189, ч.1 ст. 263 КК України, ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.27, ч.2 ст.289, ч.1 ст.263, ч.1 ст.14, ч.2 ст.289 КК України, суд -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться вищевказаний обвинувальний акт.
12 березня 2021 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 обвинуваченого у вчинені злочинів, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 263 КК України.

Прокурор в судовому засіданні підтримала клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та зазначила, що на сьогоднішній день існують ризики того, що обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення. На підтвердження даних ризиків зазначила, що обвинуваченим ОСОБА_4 було порушено обов`язки, які на нього було покладено ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2020 року про продовження строку запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту та йому було повідомлено про підозру від 11 вересня 2020 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України. Крім того, вказала, що судовий розгляд кримінального провадження триває, по справі не досліджено письмові докази, не допитано свідків, потерпілих та обвинувачених. З урахуванням викладеного, прокурор просила продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, без застосування застави, оскільки останньому у цьому кримінальному провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був ним порушений.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зазначивши про те, що ризики, наведені прокурором у клопотанні, не обґрунтовані та жодними доказами не доведені. ОСОБА_4 ніяким чином не порушував, раніше обрану йому міру запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту. У провадженні за підозрою у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, останньому взагалі не було обрано ніякої міри запобіжного заходу. Крім того, захисник стверджував про наявність у ОСОБА_4 стійких соціальних зв`язків, постійного місця проживання, де він мешкає разом зі своєю цивільною дружиною. У зв`язку з зазначеним, захисник ОСОБА_5 просив змінити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, а саме, на цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника.

Заслухавши клопотання прокурора щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2020 року відносно обвинуваченого ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 30 листопада 2020 року включно, який в подальшому неодноразово продовжувався.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, суд враховує, дані про його особу, який має середню освіту, не працевлаштований, перебуває у цивільному шлюбі, відсутність, на час вирішення даного питання, у суду відомостей з приводу стану здоров`я обвинуваченого.

Також, суд враховує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисних тяжких кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 263 КК України, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до восьми років, а отже, усвідомлюючи відповідальність, яка загрожує йому у разі доведеності вини, може переховуватися від суду.

Судом встановлено, що відносно ОСОБА_4 в провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться обвинувальний акт за ч. 1 ст. 263 КК України. Тобто, також за фактом вчинення умисного злочину.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, тобто не має постійного офіційного джерела доходів, один зі злочинів, інкримінованих ОСОБА_4 , є злочином проти власності, вчинений з корисливих мотивів, раніше ОСОБА_4 судимий за вчинення аналогічного злочину, що свідчить про його схильність до вчинення злочинів та небажання ставати на шлях виправлення.

Вищенаведене є підтвердженням ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, щодо вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 інших кримінальних правопорушень, задля отримання прибутку.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_4 раніше вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, який ним був порушений. А також, 22 липня 2020 року ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_4 було продовжено запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту до 22 вересня 2020 року.

Однак, незважаючи на встановлені ухвалою обмеження, слідчим СВ Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у незаконному придбанні та носінні вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, дату вчинення вказаного кримінального правопорушення зазначено 10 вересня 2020 року, тобто в період дії відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, який, в свою чергу, відповідно до норм ст. 181 КПК України, полягає у забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд, також, приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, про те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також, судом враховується характер кримінальних правопорушень, які мають високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства в цілому та практику Європейського суду з прав людини п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Зазначене виправдовує тривалість перебування обвинуваченого під вартою, у зв`язку з чим, доводи його захисника в цій частині, суд не приймає до уваги.

З урахуванням вищезазначеного, суд доходить до висновку, що, перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_4 зможе переховуватися від органів досудового розслідування або суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення, а отже, на теперішній час, не зникли ризики, які існували на час обрання обвинуваченому міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме, передбачені п.п. 1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Вказані ризики є обґрунтованими та виправдовують необхідність продовження відносно ОСОБА_4 строку тримання під вартою.

Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, та стороною захисту в судовому засіданні суду не доведені.

Доводи захисника обвинуваченого про наявність у ОСОБА_4 цивільної дружини та постійного місця проживання, хоча і мають місце, але вони не є безумовними підставами для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та самі по собі не можуть слугувати підтвердженням його належної процесуальної поведінки та відсутності ризиків, з якими закон пов`язує можливість застосування або продовження такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає недоцільним застосування більш м`якого запобіжного заходу та вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 на 60 днів.
Суд, відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 183 КПК України, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у виді застави, проте був порушений нею.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 199, 331 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_4 обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 263 КК України, задовольнити.

Продовжити обвинуваче ному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 16 травня 2021 року, включно.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1