Справа № 626/1662/17
Номер провадження 1-кп/952/6/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.02.21 Зачепилівський районний суд Харківської області у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю: прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в с. Зачепилівка кримінальне провадження №0000024 від 05.12.2014 року за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Попівка Красноградського району Харківської області, українки, громадянки України, маючу середньо-спеціальну освіту, фізичної особи-підприємця, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , несудимої,
у вчиненні кримінального правопорушення-злочину передбаченого ч.1 ст. 191 КК України,-.

УСТАНОВИВ:
19.06.2020 з Харківського апеляційного суду до Зачепилівського районного суду Харківської області надійшло вищезазначене кримінальне провадження, в якому ухвалою Харківського апеляційного суду від 03.06.2020 року змінено підсудність з Красноградського районного суду на Зачепилівський районний суд Харківської області.
Відповідно до обвинувального акта 27.04.2012 ОСОБА_5 під час перебування у шлюбі із ОСОБА_4 придбано у спільну власність автомобіль марки «HYUNDAI ELANTRA» із номером кузову № НОМЕР_1 , того ж дня зазначений автомобіль зареєстровано у ВРЕР №3 ГУМВС України м. Харкова за ОСОБА_5 , та присвоєно державний номерний знак НОМЕР_2 .
За спільною домовленістю між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 вищевказаним автомобілем користувалася ОСОБА_4 , таким чином автомобіль марки «HYUNDAI ELANTRA» із номером кузову № НОМЕР_1 перебував у віданні останньої.
В подальшому шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було розірвано та рішенням апеляційного суду Харківської області від 10.02.2014 по справі № 22ц/790/408/14 автомобіль марки «HYUNDAI ELANTRA» державний номерний знак НОМЕР_2 , який придбано під час перебування у шлюбі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , залишено в їх спільній частковій власності із виділенням ідеальних часток в розмірі Ѕ за кожним.
Не дивлячись на прийняте рішення Апеляційного суду Харківської області, ОСОБА_4 , користуючись тим, що вищевказаний автомобіль продовжував знаходитися у її віданні, позбавляла ОСОБА_6 можливості володіти, користуватися та розпоряджатися автомобілем марки «HYUNDAI ELANTRA» із номером кузову № НОМЕР_1 .
13.05.2014 ОСОБА_4 , будучи особою, у віданні якої знаходився автомобіль «HYUNDAI ELANTRA» державний номерний знак НОМЕР_2 та щодо якого вона здійснювала повноваження щодо розпорядження, управління та зберігання, діючи з прямим умислом, направленим на привласнення чужого майна- ідеальної частки вказаного автомобіля, в розмірі Ѕ що належить ОСОБА_5 , з метою незаконного збагачення, з корисливих мотивів, близько 10 год. 00 хв. прибула до ТОВ «Крупець» - підприємства з комісійної торгівлі автомобілями та легковими транспортними засобами, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, б. 32, оф. № 224, - де на підставі довідки рахунок № 426770 від 13.05.2014, здійснила продаж вищевказаного автомобіля.
Відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи №159 від 16.05.2017 вартість автомобіля марки «HYUNDAI ELANTRA» із номером кузову № НОМЕР_1 станом на 13.05.2014 становила 174 583,00 грн.
Отримавши кошти, ОСОБА_4 розпорядилася ними на власний розсуд. Внаслідок злочинних протиправних дій ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_5 завдано майнову шкоду на суму 87 292,00 грн.
Вказане діяння ОСОБА_4 стороною обвинувачення кваліфіковане за ч.1 ст. 191 КК України - привласнення чужого майна, що перебувало у її віданні.
У підготовчому судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 заявив клопотання про повернення обвинувального акта прокурору на додаткове досудове розслідування, оскільки, на його думку, досудовим слідством невірно кваліфіковано дії ОСОБА_4 за ч.1 ст. 191 КК України, а потрібно кваліфікувати за ч.3 ст. 191 КК України.
У підготовчому судовому обвинувачена ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням, в якому просила звільнити її від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України; дане кримінальне провадження закрити та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про стягнення з неї матеріальної та моральної шкоди.
На обґрунтування клопотання обвинувачена ОСОБА_4 зазначила, що відповідно до змісту п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом, зокрема, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину (пункт 3 частини 1 статті 49 Кримінального кодексу України). Злочин, який інкриміновано ОСОБА_4 , згідно ч. 4 статті 12 зазначеного кодексу відноситься до нетяжкого злочину, і з моменту його вчинення на даний час минуло більше 5 років. Таким чином, остання підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження відносно неї - закриттю. При цьому вищенаведені норми щодо звільнення особи від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження є імперативними, тобто такими, що виражають в категоричних розпорядженнях держави чітко позначені дії й не допускають ніяких відхилень від вичерпного переліку прав і обов`язків суб`єктів, прямо наказуючи правила поведінки. Крім того, в разі прийняття такого рішення чинним законодавством не закріплена обов`язковість дослідження доказів по справі та встановлення винуватості особи в інкримінованому злочині.
Що стосується цивільного позову, заявленого в рамках кримінального провадження ОСОБА_5 , то форма та зміст даної позовної заяви не відповідають вимогам, встановленим до позовів цивільним процесуальним законодавством. Вона не вмотивована, належним чином не обґрунтована та не містить жодних доказів. Також, на час звернення із ним сплинув термін загальної позовної давності, визначений статтею 257 Цивільного кодексу України.
Крім того, після роз`яснення судом всім учасникам процесу підстав та умов звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, а також положень ст.ст.285-288 КПК України, обвинувачена ОСОБА_4 зазначила, що добре розуміє суть пред`явленого їй обвинувачення, підстави звільнення від кримінальної відповідальності, своє право заперечувати проти цього та проти закриття провадження у справі з цих підстав, чим фактично і беззастережно підтвердила суду свою згоду на її звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, про що підтвердила це письмово в клопотанні. При цьому ОСОБА_4 зазначила, що свою вину в інкримінованому злочині не визнає.
Прокурор ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченої ОСОБА_4 щодо закриття кримінального провадження згідно положень ст.49 КК України, оскільки вважав його обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства. Проти клопотання потерпілого ОСОБА_5 заперечив, так як обвинувальний акт складений відповідно до вимог КПК України, тому не має підстав для його повернення для продовження досудового розслідування.
В підготовчому судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 заперечив проти задоволення клопотання ОСОБА_4 про звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення останньої до кримінальної відповідальності та відмови в задоволенні його цивільного позову, вважав його незаконним та необґрунтованим.
Заслухавши думку учасників кримінального провадження та дослідивши наявні в матеріалах кримінального провадження документи, у їхні сукупності й оціненими з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, суд приходить до висновку про можливість задоволення клопотання обвинуваченої ОСОБА_4 , виходячи з наступного.
Згідно з п.2 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, за умови, що обвинувачений не заперечує проти його звільнення від кримінальної відповідальності.
Якщо кримінальне провадження надійшло до суду з обвинувальним актом, а сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання (ч.4 ст.286 КПК України).
Правилами ч.3 ст.288 КПК передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Таким чином, за змістом статей 284 - 288 КПК підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.
Однією з підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності є закінчення установлених ст.49 КК України строків давності.
Якщо ж обвинувачений, щодо якого передбачено звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, то судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку. У цьому разі, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок, призначає покарання і на підставі частини 5 статті 74, статті 49 КК звільняє від нього засудженого.
Звільнення від покарання на наведеній підставі застосовується у випадках, коли суд не може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності відповідно до статті 49 КК. Зокрема у випадку, якщо особа заперечує проти закриття справи за нереабілітуючою обставиною та вимагає закриття справи у зв`язку з відсутністю в її діях складу злочину або виправдання.
З наданих суду матеріалів кримінального провадження, вбачається наступне.
Згідно пред`явленого обвинувачення, ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що вона 13.05.2014 року вчинила інкримінований їй злочин за ч.1 ст.191 КК України, який відповідно до ст.12 КК України (в ред. до 01.07.2020 року) класифікується як злочин середньої тяжкості.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.49 КК України(в ред. до 01.07.2020 року), особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 3) п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості.
При цьому суд застосовує положення закону, саме в редакції, яка діяла до 01.07.2020 року, оскільки після вказаної редакції, кримінальна відповідальність за ч.1 ст.191 КК України була значно посилена в частині збільшення розміру штрафу, так як це відповідає положенням ст.5 КК України.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, у підготовчому судовому засіданні 26.02.2021 обвинувачена ОСОБА_4 звернулася до суду із клопотанням, в якому просила звільнити її від кримінальної відповідальності за інкримінований злочин за ч.1 ст.191 КК України на підставі ст.49 КК України, закривши відповідне кримінальне провадження. Крім того, обвинувачена зазначила, що вона не заперечує проти закриття кримінального провадження з нереабілітуючих обставин.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження, початком перебігу строку давності є день, коли злочин був вчинений, тобто, згідно обвинувального акту це 13.05.2014 року.
Закінченням перебігу строку давності є день набрання вироком законної сили.
Підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України є лише таке закінчення відповідного строку давності, який сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила злочин певної тяжкості.
Таким чином, строк давності спливає і під час досудового розслідування, і під час судового провадження, і після проголошення обвинувального вироку суду. Будь - які процесуальні дії протягом цих строків не припиняють їх перебіг. Якщо строк давності сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду, то особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження щодо цієї особи.
З огляду на наведене, на час судового розгляду у даному кримінальному провадженні і розгляду клопотання обвинуваченої ОСОБА_4 , сплило більше 6 років, тобто закінчився 5-ти річний строк давності, передбачений п.3 ч.1 ст.49 КК України.
Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася. Від явки до органів слідства, прокурора та суду не ухилялася та не переховувалася, а строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за злочин не зупинявся та не переривався.
У правовому висновку, сформульованому у Постанові Верховного Суду від 19.06.2018 (справа № 462/2762/14, провадження № 51-1241км18), зазначається, що за змістом статей 284-288 КПК підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах. Отже, наявність цих умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.
При цьому вищенаведені норми щодо звільнення особи від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження є імперативними, тобто такими, що виражають в категоричних розпорядженнях держави чітко позначені дії й не допускають ніяких відхилень від вичерпного переліку прав і обов`язків суб`єктів, прямо наказуючи правила поведінки. Крім того, в разі прийняття такого рішення чинним законодавством не закріплена обов`язковість дослідження доказів по справі та встановлення винуватості особи в інкримінованому злочині. Вказана позиція національного законотворця збігається з позицією Європейського суду з прав людини, відповідно до рішення якого у справі «Грабчук проти України» від 21.09.2006 року, у разі закриття провадження по справі з нереабілітуючих обставин, питання про доведеність вини особи не вирішується.
Враховуючи вищенаведене, перевіривши законність заявленого клопотання та отримавши згоду на таке звільнення обвинуваченої ОСОБА_4 з огляду на те, що злочин за яким обвинувачується остання є нетяжким злочином, та з моменту скоєння злочину минуло більше п`яти років, перебіг давності притягнення до кримінальної відповідальності, в розумінні ст.49 КК України, з урахуванням вищевикладеного не зупинявся і не переривався, суд приходить до переконання, що клопотання обвинуваченої про звільнення її від кримінальної відповідальності є таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, а відтак слід задовольнити клопотання обвинуваченої та звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, закривши відносно неї кримінальне провадження за ч.1 ст.191 КК України.
Також суд зазначає, що відмова суду у звільненні обвинуваченої від кримінальної відповідальності у в`язку із закінченням строків давності буде порушенням прав обвинуваченої, що є недопустимим.
Крім цього, така відмова може призвести до порушення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо розгляду справи упродовж розумного строку, що є також неприйнятним.
З приводу клопотання потерпілого ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту для проведення додаткового досудового розслідування та подальшої перекваліфікації обвинувачення за ч.3 ст. 191 КК України, то відповідно до вимог п.4 ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу. Проте повернення обвинувального акту саме з метою проведення додаткового досудового розслідування з подальшою зміною кваліфікації обвинувачення на стадії підготовчого судового засідання ст. 314 КПК України не передбачено, тому ОСОБА_5 слід відмовити в задоволенні даного клопотання. Ознак невідповідності вимогам КПК України обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000024 від 05.12.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч.1 ст. 191 КК України судом не встановлено.
Що стосується цивільного позову, заявленого потерпілим ОСОБА_5 , то відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» № 3 від 31.03.1989 року (із змінами та доповненнями), роз`яснює, що у разі закриття справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.
Вказане роз`яснення конкретизоване ч.7 ст.128 Кримінального процесуального кодексу України, відповідно до якої особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Таким чином, оскільки суд не розглядає цивільний позов по суті, то підстави для відмови в його задоволенні відсутні, а всі доводи захисту з підстав заявлених у клопотанні, в разі його подання у порядку цивільного законодавства, повинні вирішуватись саме при розгляді по суті за нормами, передбаченими ЦПК України.
Що стосується судових витрат, то ч.2 ст.124 КПК України зобов`язує суд стягувати з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта тільки у випадку ухвалення обвинувального вироку.
Таким чином, незважаючи на те, що в рамках даного кримінального провадження було проведено експертні дослідження саме такою установою, у зв`язку із прийняття судом ухвали, а не ухвалення вироку, процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, відшкодуванню не підлягають.

Згідно викладеного, керуючись статтями 128, 284-288, 369-372 КПК України, ст.49 КК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту прокурору відмовити.
Клопотання обвинуваченої ОСОБА_4 про звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України - задовольнити.
Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.1 ст.191 КК України на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення її до кримінальної відповідальності.
Кримінальне провадження №0000024 внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 05.12.2014 року закрити.

Цивільний позов ОСОБА_5 , залишити без розгляду, роз`яснивши потерпілому як позивачу його право на звернення з відповідним позовом до суду у порядку, передбаченому Цивільним процесуальним законодавством України.
Копію ухвали негайно після її проголошення вручити всім учасникам справи.
Копію цього судового рішення не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні при його проголошенні.
Роз`яснити учасникам судового провадження, що вони мають право отримати копію ухвали в суді.
Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Зачепилівський районний суд Харківської області протягом семи днів з дня її оголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 03 березня 2021 року.

Головуючий, суддя ОСОБА_1