Ухвала
Іменем України
23 червня 2021 року
м. Київ
справа № 742/2054/18
провадження № 51-3079ск21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28 червня 2018 року,
встановив:
Зі змісту касаційної скарги убачається, що засуджений не погоджується

з постановленими щодо нього судовими рішеннями.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог пунктів 3, 4, 5 ч. 2, ч. 3 та ч. 5 зазначеної статті.
Згідно зі ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, вимоги особи,

яка подала скаргу, до суду касаційної інстанції, та її думка з приводу участі

у касаційному розгляді. Крім того, до касаційної скарги додаються копії судових рішень, які оскаржуються.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого

(ст. 414 КПК України).
Тому скаржник, заперечуючи законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, має конкретно вказати в чому саме полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно

до ст. 438 КПК України є підставами для скасування чи зміни судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.
Однак, наведені положення процесуального закону залишились поза увагою засудженого ОСОБА_4 .
Зокрема, зі змісту касаційної скарги незрозуміло, які судові рішення оскаржуються, оскільки у вступній її частині вказано на оскарження ухвали Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28 червня 2018 року, а вимоги

до касаційного суду сформульовані як про скасування зазначеного судового рішення, так і про зміну постановленого щодо ОСОБА_4 вироку суду першої інстанції.
Зазначене перешкоджає суду визначитись з предметом перевірки у касаційному порядку.
Крім того, засудженому слід звернути увагу на положення ст. 424 КПК України, якою визначено перелік судових рішень, що можуть бути оскаржені в касаційному порядку.
Так, згідно частин 1, 2 ст. 424 КПК України у касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції. Ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
При цьому ухвали, які стосуються питань, пов`язаних з виконанням вироку, і постановлені відповідно до розділу VІІІ «Виконання судових рішень» КПК України, відповідно до ч. 6 ст. 539 цього Кодексу можуть бути оскаржені лише в апеляційному порядку. Касаційне оскарження таких ухвал процесуальним законом не передбачено.

Також засудженому слід звернути увагу на положення ст. 426 КПК України, якою визначено строк на касаційне оскарження. У разі пропуску такого строку особа, яка подає касаційну скаргу, має заявити клопотання про його поновлення та навести обґрунтовані причини його пропуску.
Окрім зазначеного, засуджений у касаційній скарзі, посилаючись на незаконність оскаржуваного судового рішення з підстав істотного порушення кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України

про кримінальну відповідальність, доводів на обґрунтування зазначеної позиції

з урахуванням положень статей 412, 413 КПК України не наводить.
При цьому засуджений у своїй скарзі заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Крім того, вимоги засудженого до касаційного суду про зміну вироку, скасування ухвали суду першої інстанції є суперечливими, неповними та не узгоджуються

з положеннями ст. 436 КПК України, якою визначено повноваження касаційного суду за наслідками розгляду касаційної скарги.
Крім цього, усупереч ч. 3 ст. 427 КПК України засуджений у скарзі не зазначає чи бажає він брати участь у касаційному розгляді.
Окрім зазначеного, на виконання ч. 5 ст. 427 КПК України до скарги не додано копії оскарженої ухвали Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області

від 28 червня 2018 року.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається без руху.
Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28 червня 2018 року щодо нього залишити без руху і надати йому для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу йому буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3