Номер провадження: 11-кп/813/927/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

захисника: ОСОБА_8 ,

перекладача: ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеса від 28.12.2020 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України у кримінальному провадженні за № 0000078, внесеному до ЄРДР 17.04.2018 року,

установив
Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеса від 28.12.2020 року, постановленою під час судового розгляду кримінального провадження, було задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 26.02.2021 року з визначенням розміру застави у розмірі 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 210200 гривень відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України у кримінальному провадженні за № 0000078, внесеному до ЄРДР 17.04.2018 року.

Рішення суду мотивоване тим, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, та які слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу не зменшились, а будь-які інші підстави для зміни запобіжного заходу відсутні.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала
На вказану ухвалу ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій в якій просить скасувати оскаржену ухвалу Приморського районного суду м. Одеси, від 28.12.2020 року і ухвалити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід на особисте зобов`язання.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, зазначає, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, в належний строк для ознайомлення йому надано не було; до клопотання прокурором не долучено жодного документу, які обґрунтовують тримання особи під вартою; інкриміноване правопорушення є сфальшованим та не відповідає дійсності; жоден ризик, на який посилається прокурор не доведений.

Позиції учасників судового розгляду
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив залишити оскаржувану ухвалу без змін; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно п.2 ч.1 ст.372 КПК України в мотивувальній частині ухвали зазначається: суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 стосовно того, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, в належний строк для ознайомлення йому надано не було, з огляду на таке.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Таким чином, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, вирішення питання про доцільність продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому, незалежно від наявності клопотань, є обов`язком суду.

Апеляційним судом встановлено, що згідно журналу судового засідання суд, розглядаючи дане питання, прийняв рішення на підставі вимог ст.331 КПК України, при цьому в ухвалі послався на думки прокурора та сторони захисту, які з`ясовував в судовому засіданні під час вирішення зазначеного питання.

Тобто, судом першої інстанції у відповідності до імперативних вимог ч. 3 ст. 331 КПК України було лише ініційоване питання про доцільність продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому, а не клопотав про необхідність продовження строку запобіжного заходу, що спростовує посилання апелянта на те, що суд першої інстанції перебрав функцію обвинувачення.

Також апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що до клопотання прокурором не долучено жодного документу, які обґрунтовують тримання особи під вартою, оскільки вирішення питання про доцільність продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому було здійснено в порядку ч. 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду кримінального провадження та всі матеріали долучені до судової справи та їм надається оцінка в нарадчій кімнаті при ухваленні відповідного рішення.

Частиною 2 ст.331 КПК України встановлено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, суд при постановленні ухвали в повній мірі дотримався та врахував зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону.

Апеляційний суд погоджується з доводами сторони захисту щодо не зазначення судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі конкретних ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які виправдовують тримання обвинувачених під вартою.

Разом з тим, з огляду на те, що дана ухвала припинила свою дію, відносно ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні ухвалено вирок, яким йому призначено покарання у виді позбавлення волі та йому до набрання вироком законної сили залишено запобіжний захід у виді тримання під вартою, апеляційний суд не має процесуальної можливості змінити запобіжний захід.

Крім того, в судовому засіданні апеляційного суду прокурором заявлені ризики, які виправдовують тримання обвинувачених під вартою.

У відповідності до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Апеляційний суд погоджується з доводами прокурора, що на час постановлення оскаржуваної ухвали, ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшилися, оскільки зважаючи на обставини вчинення інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_7 злочину, який пов`язаний із сприянням діяльності терористичної групи, його характеру, тяжкості та зухвалості, а також можливої міри покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання винним (позбавлення волі на строк від 8 до 15 років позбавленням волі із конфіскацією майна або без такої), є об`єктивні підстави вважати, що продовжує існувати ризик переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду.

Окрім того, з урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , а також те, що останньому відомі особи свідків, апеляційний суд вважає, що існує ризик, що він може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, які на допитані на стадії досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні, однак під впливом обвинуваченого можуть змінити показання під час судового розгляду.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що з метою забезпечення судового розгляду кримінального провадження, виконання покладених ОСОБА_7 процесуальних обов`язків та запобігання наявних ризиків, приймаючи до уваги, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вказаним ризикам, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що продовження відносно нього будь-якої іншої міри запобіжного заходу не забезпечить його належної процесуальної поведінки.

Апеляційний суд відхиляє посилання сторони захисту стосовно наявності у обвинуваченого міцних соціальних зав`язків, а саме того, що він має батьків похилого віку, позитивних характеристик та здійснення ним підприємницької діяльності на території України, оскільки, враховуючи обставини вчинення інкримінованого обвинуваченому злочину, зазначене на даний час може слугувати підставою для обрання відносно нього більш м`якого запобіжного заходу.

Також апеляційний суд відхиляє доводи сторони захисту щодо невірного вирахування судом в оскаржуваній ухвалі строку дії запобіжного заходу, оскільки в резолютивній частині ухвали зазначено, що строк тримання під вартою продовжено на 60 днів, що відповідає вимогам ч.1 ст.197 КПК України. Апеляційний суд вважає зазначення в ухвалі строку її дії - до 26.02.2021 року очевидною арифметичною помилкою, яка не є підставою для скасування ухвали та може бути виправлена шляхом постановлення відповідної ухвали за ініціативою суду або за клопотанням сторін кримінального провадження. При цьому сторона захисту не скористувалася своїм процесуальним правом на звернення до суду з відповідним клопотанням про виправлення помилки. Біль того, про те, що зазначення цієї дати є арифметичною помилкою свідчить те, що 26.02.2021 року ухвалою суду ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід, а не продовжено застосований оскаржуваною ухвалою.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на таке.
Частиною другою статті 422-1 КПК України передбачено, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції:
- ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою;
- клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Системний аналіз зазначеної норми закону вказує на те, що під час перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції наділений повноваженнями лише перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою.
Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Виходячи з положень п.24 ч.1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.
Також, зважаючи на те, що приписами ст.23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.
Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.
Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання сторони обвинувачення та ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні, а тому апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги що судом першої інстанції надана невірна оцінка зібраним доказам.
Визначаючи розмір застави, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що розмір застави, визначений у п.3 ч.5 ст.182 КПК України здатен забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків, а тому є достатнім розмір застави у розмірі 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 210200 гривень, який здатний стримувати можливу протиправну поведінку обвинуваченого під загрозою звернення застави в дохід держави, та забезпечити виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, у випадку її внесення.

Отже, доводи ОСОБА_7 про наявність підстав для застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що міра запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для обвинуваченого не є безальтернативною, оскільки передбачає можливість внесення останнім відповідного розміру застави.

Апеляційний суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, апеляційний суд вважає, що районний суд об`єктивно врахував обставини справи, дані про особу обвинуваченого та дійшов правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала суду є обґрунтованою та відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства.

Керуючись ст. 177, 178, 183, 194, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеса від 28.12.2020 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України у кримінальному провадженні за №0000078, внесеному до ЄРДР 17.04.2018 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4