Справа № 308/1969/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2021 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі :
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання: ОСОБА_2
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області в м. Ужгород кримінальне провадження №308/1969/21, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових за № 0000271 від 19.10.2018 р. про обвинувачення:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Стрий, Львівської області, громадянки України, працюючої менеджером ТОВ «Генезис» зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою : АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 27 ч.3 ст. 190, ч.1 ст. 209 КК України,-
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Ужгород, громадянки України, тимчасово не працюючої, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою : АДРЕСА_2 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 27 ч.3 ст. 190, ч.1 ст. 362 КК України,-
за участі сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5
обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4
захисника обвинуваченої ОСОБА_4 ОСОБА_6
захисника обвинуваченої ОСОБА_3 - ОСОБА_7
представника потерпілого ОСОБА_8
В С Т А Н О В И В:
У лютому 2021 року із Закарпатської обласної прокуратури до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000271 від 19.10.2018 р. про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст. 27 ч.3 ст. 190, ч.1 ст. 209 КК України та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст. 27 ч.3 ст. 190, ч.1 ст. 362 КК України.
28.04.2021 року захисник обвинуваченої ОСОБА_4 ОСОБА_6 подав до суду скаргу про скасування постанови про залучення потерпілого від 13.01.2021 року, мотивуючи її тим, що старшим слідчим відділу СУ ГУНП в Закарпатської області ОСОБА_9 винесено постанову про залучення потерпілого Ужгородську міську рада. Вважає дану постанову незаконною виходячи з наступного. Відповідно до мотивувальної частини постанови слідчий визнаючи міську раду потерпілою особою у кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 00000271 від 19.10.2018 р. зазначив, що через проведення державної реєстрації права власності за ОСОБА_3 нерухомого майна за адресою АДРЕСА_3 та державу в цілому було позбавлено права власності на об`єкт нерухомого майна вартістю 175 250 грн. Проте, заявник ОСОБА_6 вважає, що дане твердження не відповідає дійсності, оскільки об`єкт нерухомого майна за адресою АДРЕСА_3 ніколи не належав до комунальної власності територіальної громади м.Ужгорода або державі.
28.04.2021 року ОСОБА_10 подав до суду клопотання про скасування арешту майна накладеного ухвалою слічого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.03.2019 року, а саме на об`єкт нерухомого майна кафе загальною площею 30, 10 м2, реєстраційний номер об`єкта нерухомого манйа : 101, який знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , мотивуючи його тим, що подальша доцільність та обгрунтованість такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт об`єкту нерухомого майна, - кафе за адресою АДРЕСА_3 , яке належить на праві приватної власності ОСОБА_10 , який не має будь-яке відношення до дій державного реєстратора ОСОБА_4 , відпала, а сам арешт, на даний момент, є необгрунтованим. Власник майна набув нерухомість у встановленому законом порядку, на підставі правомірних документів. Майно на яке накладено арешт, на даний момент, не може зберегти на собі сліди злочину, не є тим об`єктом кримінально-протиправних дій, про які стверджує сторона обвинувачення, не є майном здобутим незаконним (протиправним) шляхом, не відповідає критеріям визначеним статтею 98 КПК України, оскільки таке належне гр. ОСОБА_10 нерухоме майно є новим об`єктом цивільного обороту, а правовий зв`язок між таким об`єктом та велоцентром та громадською вбиральнею по АДРЕСА_3 , протиправні дії щодо якого зафіксовані стороною обвинувачення, втрачений в момент державної реєстрації права власності на результати реконструкції гр. ОСОБА_10 . Також, Власник майна зазначає, що він не є підозрюваним чи обвинуваченим в межах кримінального провадження № 0000271 від 17.10.2018р.
Позиція сторін :
В підготовчому судовому засіданні, прокурор просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту, вважає, що обвинувальний акт складений із дотриманням вимогст.291 КПК України, підстав для закриття кримінального провадження, повернення обвинувального акту прокурору немає. Угода не укладалася. Прокурор у підготовчому судовому засіданні проти задоволення скарги захисника обвинуваченої ОСОБА_4 ОСОБА_6 про скасування постанови про залучення потерпілого від 13.01.2021 року та клопотання власника майна ОСОБА_10 про скасування арешту майна заперечив, вважає їх необґрунтованими.
Захисник обвинуваченої ОСОБА_4 ОСОБА_6 у підготовчому судовому засіданні вимоги скарги про скасування постанови про залучення потерпілого від 13.01.2021 року підтримав та просив його задовольнити з підстав викладених у скарзі. Окрім того, заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, у зв`язку з чисельними недоліками обвинувального акту, як незаконний. Наголосив на тому, що об`єкт нерухомого майна за адресою АДРЕСА_3 ніколи не належав до комунальної власності територіальної громади м.Ужгорода або державі, що підтверджується листами виконавчого комітету Ужгородської міської ради.
Захисник обвинуваченої ОСОБА_3 - ОСОБА_7 у підготовчому судовому засіданні підтримав клопотання адвоката ОСОБА_6 про повернення обвинувального акту прокурору та вимоги скарги .
Обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні проти повернення обвинувального акту прокурору не заперечили. Підтримали заявленні клопотання своїх захисників.
Представник потерпілого ОСОБА_8 у підготовчому судовому засіданні пояснив, що Ужгородська міська рада в даному кримінальному провадженні є потерпілими тільки в частині залишків фундаменту , які вибули з комунальної власності , які були на земельній ділянці з кадастровим номером :25:001:0044, яка розташована у АДРЕСА_3 . Проти задоволення скарги про скасування постанови про залучення потерпілого від 13.01.2021 року заперечив . Клопотання про повернення обвинувального акту прокурору залишив на розсуд суду.
Прокурор в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання щодо повернення обвинувального акту та просив призначити обвинувальний акт до судового розгляду.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт з додатками, додатково надані сторонами документи на обґрунтування і спростування тверджень, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 3 ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Вимоги щодо форми та змісту обвинувального акту визначені ст. 291 КПК України.
Згідно вимог вищезазначеної статті КПК, обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт має містити найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер, анкетні відомості кожного обвинуваченого, анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство), прізвище, ім`я по батькові та займана посада слідчого, прокурора, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання, розмір шкоди, завданої правопорушенням, розмір витрат на залучення експерта, дату та місце його складання та затвердження. Обвинувальний акт підписується слідчим, дізнавачем та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.
До обвинувального акта додається: реєстр матеріалів досудового розслідування; цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування.
Кримінальним процесуальним законом встановлено вичерпний перелік документів, які надаються суду до початку судового розгляду кримінального провадження, і на підставі яких судом вирішуються питання, пов`язані з підготовкою до судового розгляду, наявність будь-яких недоліків або суперечностей є недопустимим.
Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність, або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Згідно з ч.2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Згідно з ч.1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, в кримінальному провадженні у формі публічного обвинувачення покладається на слідчого, прокурора. Це означає, що метою доказування і обов`язком слідчого, прокурора, є встановлення всіх обставин, які мають значення для кримінального провадження, а не тільки тих, які зазначені в ч.1 ст. 91 КПК України.
Пунктом першим частини третьої статті 42 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують.
Виклад всіх обставин, що підлягають доказуванню згідно зі ст. 91 КПК України, як їх вважають установленими слідчий, прокурор, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, формулювання обвинувачення, обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання, розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, відповідно до ч. 4 ст. 110 і ч.2 ст. 291 КПК України, мають міститися в обвинувальному акті - процесуальному рішенні, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і завершує досудове розслідування.
Відповідно до п. 13 ч.1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Формулювання обвинувачення має містити посилання на обставини, які у відповідності до положень ст. 91 КПК України входять до предмету доказування, зокрема, це подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, форма вини, мотив і мета вчинення злочину), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Правова кваліфікація дій особи повинна містити в собі не тільки посилання на окрему статтю (частину статті) кримінального закону, але і точне формулювання об`єктивної сторони кримінального правопорушення, його кваліфікуючих ознак. Суд звертає увагу, що правильне відображення в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, виражених у формулюванні обвинувачення, але і для реалізації прав обвинуваченого (на захист), та для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді.
Перевірка відповідності обвинувального акта вимогам КПК України і прийняття, в залежності від встановленого, відповідного рішення, згідно зі ст. 314 цього Кодексу, віднесено до компетенції суду на стадії підготовчого провадження. Після отримання обвинувального акта суд призначає і проводить підготовче судове засідання, в якому, в разі, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, має прийняти рішення про повернення його прокурору.
Згідно з ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а отже і в межах викладу фактичних обставин кримінального правопорушення.
У разі ухвалення вироку на суд, згідно зі ст. 374 КПК України, покладається формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, або пред`явленого особі і визнаного недоведеним, зазначення мотивів прийнятих рішень, доказів на підтвердження встановлених судом обставин, мотиви неврахування окремих доказів тощо.
Без дослідження судом фактичних обставин кримінального правопорушення виконання цього припису є неможливим. А таке дослідження суд, відповідно до ст. 337 КПК України, здійснює в межах, установлених на стадії досудового розслідування і викладених слідчим в обвинувальному акті.
Зазначені вимоги кримінального процесуального закону слідчим і прокурором не дотримані.
Не вдаючись до вирішення питань, що підлягають вирішенню під час судового розгляду, а лише перевіряючи обвинувальний акт на відповідність вимогам КПК, суд дійшов висновку, що в порушення вимог наведеної норми в обвинувальному акті обставини кримінальних правопорушень та формулювання обвинувачення не відповідають зазначеним в обвинувальному акті відомостям про розмір шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями.
В порушення вимог п. п. 5, 7 ч. 2 ст. 291 КПК в обвинувальному акті суперечливо зазначені розмір завданої потерпілому шкоди, яка не відповідає викладу фактичних обставин відповідних кримінальних правопорушень та формулюванню обвинуваченню, або ж фактичні обставин кримінальних правопорушень та формулювання обвинувачення викладені не точно.
Так відповідно до формулювання обвинувачення обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в результаті шахрайських дій позбавили громаду міста Ужгород та державу в цілому права власності на об`єкт нерухомого майна вартістю 175 250 грн.
Всупереч викладеному, представник потерпілого в судовому засіданні зазначив, що в комунальній власності перебували лише залишки фундаменту, а не обєкт нерухомого майна в цілому та вказав , що шкода їм завдана лише в частині вибуття з комунальної власності залишків фундаменту.
Водночас, в обвинувальному акті визначено, що потерпілому Ужгородській міській раді завдано матеріальну шкоду в цілому на об`єкт нерухомого майна вартістю 175 250 грн.
Отже, вартість залишків фундаменту не визначалась в ході досудового розслідування, а відтак розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням не відповідає фактичним обставинам кримінального правопорушення.
Слід зазначити, що захисник ОСОБА_11 до скарги про скасування постанови слідчого від 13.01.2021 року про залучення потерпілого долучив листи Ужгородської міської ради адресовані слідчому ОСОБА_12 від 14.08.2020 року та від 28.12.2020 року, відповідно до яких заступник міського голови зазначає, що вказаний обєкт не перебував у комунальній власності територіальної громади та / або господарському віданні комунальних підприємств. Відтак, шкода терітлріальній громаді м. Ужгорода внаслідок здійснення державної реєстрації речового права на нерухоме мйно не завдана .
Здійснення судового розгляду за обвинувальним актом за наявності вказаних протиріч щодо формулювання обвинувачення, яке не відповідає відомостям про розмір шкоду, завдану злочинами, суперечить вимогам ст. 2 КПК, яка регламентує обов`язок застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури, а також не забезпечує дотримання принципу верховенства права, закріпленому в ст. 8 КПК.
Приписам частини другої ст. 291 КПК України, надісланий до суду обвинувальний акт не відповідає: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення в ньому текстуально співпадає з формулюванням обвинувачення, що дає підстави стверджувати, що слідчий і прокурор не виклали або взагалі не встановили всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, доказування яких, відповідно до ст. 91, ч.1 ст. 92 КПК України, є їх обов`язком, не розрізняють цих термінів, їх значення, у такий спосіб дезорієнтують сторону захисту щодо розуміння фактичних обставин кримінального правопорушення, суті і обсягу обвинувачення, істотно обмежують процесуальні права учасників судового розгляду, передбачені ст.ст. 42 і 56 цього Кодексу, унеможливлюють правильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та виконання завдань кримінального провадження.
Такий брак відомостей про фактичні обставини кримінального правопорушення та вказані порушення вимог кримінального процесуального закону унеможливлювали судовий розгляд, тому суд виявивши невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, згідно з приписами ст. 314 цього Кодексу, приходить до висновку про повернення його прокуророві.
У відповідності до положень п.(а) ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні злочину, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення проти нього.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу розясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» [ВП], № 25444/94, п.52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п.58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).
Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти ОСОБА_8», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
Разом з тим, закріплення в КПК України вимог до обвинувального акту є однією із форм реалізації на національному рівні положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , яка гарантує право на справедливий суд, закріплюючи принцип верховенства закону, на якому будується демократичне суспільство. При цьому, при визначені справедливості судового розгляду необхідно розглядати кримінальне провадження в цілому, оскільки справедливий характер розгляду може суттєво зачіпатися, якщо на початкових етапах слідства такі вимоги не дотримані (Imbrioscia v. Switzerland, 24 November 1993).
В даній ситуації виклад фактичних обставин справи і формулювання конкретного обвинувачення охоплюється положеннями підпунктів а та b п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які гарантують право обвинуваченого бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього та мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.
Так, Європейський Суд з прав людини зазначив, що межі гарантій, передбачених підпунктом «а» пункту 3 статті 6 Конвенції, мають оцінюватись, зокрема, у світлі більш загального права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції. У кримінальних справах надання повної та докладної інформації щодо висунутих особі обвинувачень, які в подальшому можуть бути сприйняті судом як юридична кваліфікація діяння, є неодмінною передумовою забезпечення справедливості провадження. У цьому звязку необхідно зазначити, що підпункт «а» пункту 3 статті 6 Конвенції не накладає жодних формальних вимог щодо способу, у який обвинувачений має бути проінформований про характер і причини висунутих щодо нього обвинувачень. Суд також зазначає, що підпункти «a» і «b» пункту 3 статті 6 Конвенції взаємоповязані та що право бути поінформованим про характер і причини висунутих обвинувачень слід розглядати у світлі права обвинуваченого на підготовку свого захисту (пункт 37 рішення «Жупнік проти України»).
Згідно з ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд справи проводиться в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, який є важливим процесуальним документом і основою для захисту обвинуваченого в суді.
Тобто, обвинувальний акт є тим підсумковим документом досудового розслідування, який не може містити в собі жодних внутрішніх суперечностей, а всі складові частини цього документу повинні бути узгоджені між собою; висунуте обвинувачення має бути конкретним, що є прямим обов`язком органу досудового розслідування та невід`ємною частиною права обвинуваченого на захист.
В даному випадку , викладені вище порушення , судом розцінені як порушення права обвинуваченого на захист, тобто як істотне порушення норм кримінального процесуального закону, яке в майбутньому перешкодить чи може перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що свідчить про наявність у обвинувальному акті таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.
Водночас, суд звертає увагу, що зазначені висновки суду є результатом розгляду обвинувального акта та доданих до нього документів, а не результатом дослідження доказів.

Таким чином, враховуючи все вищевикладене, приймаючи до уваги приписи ст.314 КПК України , якими передбачено вичерпний перелік рішень, який може прийняти суд, що не підлягає розширеному тлумаченню, суд приходить до висновку про неможливість призначення обвинувального акту та додатків до нього у цьому кримінальному провадженні до судового розгляду, у зв`язку із їх невідповідністю вимогам Кримінального процесуального кодексу України, а відтак обвинувальний акт слід повернути прокурору для усунення недоліків у зв`язку з невідповідністю вимогам діючого законодавства.
Єдиним процесуальним шляхом виправлення недоліків обвинувального акту, реєстру матеріалів досудового розслідування, передбаченим КПК України, є повернення обвинувального акту прокурору з метою усунення ним недоліків протягом розумного строку.
А тому суд приходить до переконання, що вказаний обвинувальний акт з додатками підлягає поверненню прокурору як такий, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України для усунення зазначених недоліків.
Що стосується скарги , захисника обвинуваченої ОСОБА_4 ОСОБА_6 про скасування постанови слідчого про залучення потерпілого від 13.01.2021 року, суд вважає, таку не обгрутованою, виходячи з наступного.
Частиною 1 ст.303 КПК України передбачені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора ,які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

Частина 2 ст.303 КПК України передбачає, що скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядається під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Постановою слідчого ОСОБА_9 від 13.01.2021 року допущено до кримінального провадження № 0000271 від 19.10.2018 р. ОСОБА_8 , як потерпілого ( Ужгородська міська рада).
Згідно мотивувальної частини постанови від 13.01.2021 року вбачається, що досудовому слідству надано заяву про залучення у даному кримінальному провадженні як представника за довіреністю потерпілого ОСОБА_8 у зв`язку з спричиненням матеріальної шкоди.
В підготовчому судовому засіданні представник потерпілого ОСОБА_8 пояснив, що Ужгородська міська рада в даному кримінальному провадженні є потерпілими тільки в частині залишків фундаменту , які вибули з комунальної власності.
Згідно ч.1 ст.55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Відповідно до ч.2 ст.55 КПК України встановлено, що права і обовязки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Зважаючи на приписи ст. 55 КПК України, враховуючи, що досудовому слідству надано заяву про залучення у даному кримінальному провадженні як представника за довіреністю потерпілого ОСОБА_8 у зв`язку з спричиненням матеріальної шкоди, а відтак відсутні правові підстави для задоволення скарги захисника обвинуваченої ОСОБА_4 ОСОБА_6 .
Що стосується клопотання, ОСОБА_10 про скасування арешту майна накладеного ухвалою слічого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.03.2019 року, суд констатує наступне.
За змістом ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України клопотання про скасування арешту майна під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна може бути скасовано під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Частиною 4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.
Частиною 9 ст.100 КПК України передбачено, що питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.
Оскільки суд прийшов до переконання про повернення обвинувального акту прокурору , судовий розгляд у провадженні не закінчено, а відтак на переконання суду відсутні правові підстави для задоволення клопотання про скасування арешту.
За правилами п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 291, 314, 370-372 КПК України , суд,-
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_4 ОСОБА_6 про скасування постанови про залучення потерпілого від 13.01.2021 року - відмовити.
У задоволенні клопотання власника майна ОСОБА_10 про скасування накладеного ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_13 , від 21.03.2019 року арешт на об`єкт нерухомого майна кафе загальною площею 30, 10 м2, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, який знаходиться за адресою АДРЕСА_3 відмовити.
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000271 від 19.10.2018 р. про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 27 ч.3 ст. 190, ч.1 ст. 209 КК України та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 27 ч.3 ст. 190, ч.1 ст. 362 КК України, повернути прокурору Закарпатської обласної прокуратури для усунення вищезгаданих порушень вимог КПК України.
Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом 7 днів з дня її проголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Дата оголошення повного тексту ухвали 04.06.2021 року о 15- 27 год.
Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1