Справа №487/2464/21
Провадження №1-кс/487/2135/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2021 Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника - ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Миколаєва скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_4 від 19.03.2021 року про відмову у задоволенні клопотань,-
ВСТАНОВИВ:

15.04.2021 року ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із скаргою, якою просив скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_4 від 19.03.2021 року про відмову у задоволенні клопотань.
В обґрунтування скарги зазначив, що слідчим ТУ ДБР розташованого в м. Миколаєві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000001 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 127 КК України порушене за його заявою. Постановою слідчого від 19.03.2021 року, йому було відмовлено у задоволенні клопотань про проведення ряд слідчих дій.
Вважає, що вказана постанова підлягає скасуванню оскільки є незаконною, необґрунтованою, винесено з порушенням норм КПК, що є порушенням його прав.
У судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, скаржник вимоги скарги підтримав, наполягав на її задоволенні.
До судового засідання слідчий Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Миколаєві не з`явився надав письмові заперечення на скаргу, просив розглянути скаргу у його відсутності.
У порядку ч.3 ст.306 КПК України, скаргу було розглянуто за відсутності представника суб`єкта оскарження.
Заслухавши скаржника ОСОБА_3 , дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя, дійшов наступних висновків.
Із матеріалів скарги вбачається, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР розташованого в м. Миколаєві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000001 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст. 127 КК України, розпочате на виконання ухвали Приморського районного суду м.Одеси по справі № 522/14972/20 за заявою ОСОБА_3 щодо можливих неправомірних дій співробітників УСБУ в Одеській області.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження (ч. 2 ст. 91 КПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК України випадках, - на потерпілого.
Згідно ст. 93 КПК України, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому КПК України.
Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 93 КПК України).
Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.
Ініціювання стороною захисту, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, проведення слідчих (розшукових) дій здійснюється шляхом подання слідчому, прокурору відповідних клопотань, які розглядаються в порядку, передбаченому статтею 220 КПК України. Постанова слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій може бути оскаржена слідчому судді ( ч. 3 ст. 93 КПК України).
Відповідно до ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Згідно ст. 220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.
За змістом ч. 1 ст. 223 КПК України, слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.
19.03.2021 року слідчим Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_4 винесено постанову про відмову ОСОБА_3 у задоволенні клопотань про проведення слідчих дій.
Разом з цим жодних обґрунтувань прийнятого слідчим рішення про відмову у задоволенні клопотання саме в частині проведення слідчих дій, постанова від 19.03.2021 року не містить.
Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість вимог ОСОБА_3 щодо скасування постанови слідчого від 19.03.2021 року.

Вимоги ОСОБА_3 в частині зобов`язання слідчого провести ряд слідчих дій задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ч.5 ст. 40 КПК України, слідчий здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.
Керуючись ст.ст. 55, 56, 303-304, 307, 309, 376, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_4 від 19.03.2021 року про відмову у задоволенні клопотань - задовольнити.
Скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_4 від 19.03.2021 року про відмову у задоволенні клопотань у кримінальному провадженні № 0000001.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали оголошено 14.05.2021 року о 11.30 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1