Ухвала

25 серпня 2021року
м. Київ
справа № 215/2274/18
провадження № 51 - 2984 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 13 травня 2021 року щодо ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001723,
встановив:
За вироком Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, зареєстрований та проживає на АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання

виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання

з випробуванням з іспитовим строком, тривалістю 2 роки, та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК.
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він

9 вересня 2017 року приблизно о 12:00, перебуваючи на подвір`ї власного домоволодіння, розташованого на

АДРЕСА_1 , після сварки, яка виникла на ґрунті тривалих сусідсько-побутових відносин з потерпілим ОСОБА_4 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, з метою спричинення тяжкого тілесного ушкодження останньому, взяв порожню пляшку з-під пива, ємністю 0.5 літри, та направився на територію домоволодіння потерпілого, розташованого на

АДРЕСА_2 , де завдав потерпілому одного удару вказаною пляшкою у ліву ділянку голови та обличчя. В результаті удару пляшкою потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження, за ознакою небезпеки для життя.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13 травня 2021 року вирок місцевого суду залишено без змін.
У касаційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, просить ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у цьому ж суді. Зазначає, що суд апеляційної інстанції не надав відповіді на його доводи про відсутність у ОСОБА_6 щирого каяття, а також про вчинення засудженим злочину у стані алкогольного сп`яніння, що є обтяжуючою покарання обставиною. Вказане призвело до помилкового висновку про можливість застосування до ОСОБА_6 положень ст. 75 КК, що в свою чергу призвело призначення засудженому занадто м`якого покарання.
Перевіривши наведені у касаційній сказі доводи та дослідивши оскаржуване судове рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити у зв`язку з відсутністю підстав для задоволення касаційної скарги представника потерпілого.
Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
У ст. 65 КК визначено загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. За змістом ст. 75 КК рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Як вбачається з матеріалів провадження, наявних у Верховному Суді, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дотримався наведених вимог матеріального права.
Обираючи ОСОБА_6 покарання, суд дав належну оцінку ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретні обставини його вчинення, а тому правильно призначив йому покарання за ч. 1 ст. 121 КК у виді позбавлення волі на строк

5 років.
При цьому, вид та розмір призначеного ОСОБА_6 покарання представником потерпілого не оспорюється.
Відповідно до правил ст. 75 КК у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може звільнити вказану особу від відбування заходу примусу з випробуванням, умотивувавши належним чином своє рішення.

З копій оскаржуваної ухвали вбачається, що апеляційний суд перевірив ті обставини, що ОСОБА_6 щиро розкаявся, має постійне місце проживання, працевлаштований, що свідчить про його стійкі соціальні зв`язки та можливість здійснення за ним контролю. Додатково суд апеляційної інстанції взяв до уваги висновок досудової доповіді органу пробації, згідно з яким ОСОБА_6 не становить високої небезпеки для суспільства, а його виправлення можливе без позбавлення волі на певний строк.
Зазначене та відсутність обтяжуючих покарання обставин з урахуванням додержання принципу співмірності та індивідуалізації покарання стали підставою для висновку місцевого суду, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, про можливість досягти мети заходу примусу без ізоляції ОСОБА_6 від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою впродовж іспитового строку, встановленого у ст. 75 КК.

Таким чином, належно умотивувавши свою позицію, суд обґрунтовано вирішив звільнити засудженого від відбування покарання з випробуванням, проте у разі порушення покладених на нього обов`язків, він буде відбувати реальне покарання

у виді позбавлення волі. Таке рішення не суперечить умовам застосування вказаної норми матеріального права. З цим висновком погоджується і суд касаційної інстанції.
Переконливих доводів, які би ставили під сумнів вмотивованість висновків суду з питань правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні засудженому покарання, справедливість обраного ОСОБА_6 заходу примусу, а також які би свідчили про неможливість досягти мети покарання через визначений судом порядок його відбування, представник потерпілого у касаційній скарзі не навів.

Тому доводи адвоката ОСОБА_5 про неправильне застосування до засудженого положень ст. 75 КК вважає необґрунтованими.
При цьому, є безпідставними твердження представника потерпілого про залишення апеляційним судом поза увагою доводів його апеляційної скарги щодо відсутності у засудженого щирого каяття, та наявності обтяжуючої обставини, а саме, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Так, вироком Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 березня 2020 року встановлено пом`якшуючу обставину - щире каяття та відсутність обтяжуючих обставин покарання.
20 травня 2020 року Дніпровський апеляційний суд скасував вирок місцевого суду в частині застосування до ОСОБА_6 положень ст. 75 КК та ухвалив новий вирок в частині призначеного засудженому покарання. При цьому визнав обставиною, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Постановою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 січня

2021 року вказаний вирок суду апеляційної інстанції скасовано та призначено новий апеляційний розгляд. Зазначено, що висновки суду про наявність або відсутність обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання є необґрунтованими, оскільки визнання судом обставин, передбачених статтями 66, 67 КК, потребує відповідного дослідження.
При новому перегляді вироку Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 березня 2020 року апеляційний суд встановив, що

обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 не містить відомостей про наявність обтяжуючої покарання обставини вчинення злочину

в стані алкогольного сп`яніння, а тому суд правильно не визнав її такою, що обтяжує покарання.
Крім того, суд апеляційної інстанції перевірив і твердження представника потерпілого про безпідставне визнання обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 щире каяття, та з зазначенням докладних мотивів визнав ці доводи неспроможними.
Перевіривши аргументи апеляційної скарги представника потерпілого, які є аналогічними твердженням його касаційної скарги, суд апеляційної інстанції дав належну оцінку кожному доводу окремо та обґрунтовано залишив вирок місцевого суду без змін
Ухвала апеляційного суду достатньо мотивована та відповідає вимогам статей 370, 419 КПК. З висновками апеляційного суду погоджується і суд касаційної інстанції.
Оскільки з касаційної скарги представника потерпілого та наявних копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, то згідно з п. 2

ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою

представника потерпілого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від

13 травня 2021 року щодо ОСОБА_6 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3