Дата документу 27.05.2021 Справа № 332/3436/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №332/3436/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/784/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Зелений Яр Любашевського району Одеської області, громадянина України, який має середню освіту, є пенсіонером, одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8
представника потерпілого ОСОБА_9 ,
захисника - адвоката ОСОБА_10
обвинуваченого ОСОБА_6 ,

Потерпіла ОСОБА_8 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Заводського районного суду м.Запоріжжя від 09 лютого 2021 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирішена доля речового доказу та скасований захід забезпечення у кримінальному провадженні.
Цивільний позов задоволений частково, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду, спричинену злочином, в сумі 10000,00 грн та витрати на правову допомогу в сумі 344,83 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати на проведення інженерно-транспортних експертиз №9-1008 від 04 грудня 2020 року у сумі 1961,40 грн та №9-1017 від 27 листопада 2020 року у сумі 1961,40 грн.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_8 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини кримінального провадження, просить вирок суду першої інстанції в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 на її користь моральної шкоди та витрат на правову допомогу змінити, стягнути з ОСОБА_6 на її користь моральну шкоду у розмірі 145000,00 грн та витрати, пов`язані з наданням правової допомоги у розмірі 5000,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції при ухваленні вироку не врахував обставини завдання потерпілій душевних страждань внаслідок смерті її рідної тітки.

Так, на думку апелянта, суд першої інстанції дійшов невірного висновку, що доказів того, що порушився звичайний, нормальний спосіб життя позивача не надано.

Крім того, апелянт зазначає про те, що задоволення позовних вимог у розмірі 10 000,00 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 344,83 грн не відповідають принципам розумності, виваженості та справедливості, що порушує права особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисник - адвокат ОСОБА_10 просить апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Захисник зазначає, що з 2004 року ОСОБА_6 є пенсіонером, проживає разом з дружиною, яка також є пенсіонером. Єдиним доходом їх сім`ї є пенсія, а тому розмір моральної шкоди, яку потерпіла ОСОБА_8 просить стягнути з ОСОБА_6 , є для нього непомірним.

Крім того, з 2018 року ОСОБА_6 перебуває на обліку в КНЦ «ЦМПМСД №10» через проблеми з серцем.

Крім того, захисник зазначає про наявність обов`язку з відшкодування моральної шкоди у страхової компанії ПрАТ «СК АСКО ДС», а також про те, що позивачем не надано документу, який би встановлював факт юридичних відносин між нею та потерпілою ОСОБА_11 .

Згідно з вироком суду, 05 листопада 2020 року, приблизно о 09:00 годині, водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «ЗАЗ 1102», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині вулиці Діагональної зі сторони Північного шосе в напрямку Південного шосе в місті Запоріжжі, зі швидкістю, що перевищувала максимально дозволену в населеному пункті.
В цей час, в районі будинку № 7 по вулиці Діагональній в місті Запоріжжі, у невстановленому для пішохідного переходу місці, справа-наліво по ходу руху автомобіля «ЗАЗ 1102», реєстраційний номер НОМЕР_1 , проїзну частину вулиці Діагональної перетинала пішохід ОСОБА_11 .
Під час руху по вищевказаній проїзній частині водій ОСОБА_6 , маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити пішохода ОСОБА_11 , яка вийшла на проїзну частину та рухалася в напрямку його смуги руху, не зменшив швидкість свого руху аж до зупинки транспортного засобу, та, продовживши свій рух, передньою правою частиною кузова керованого ним транспортного засобу скоїв наїзд на останню.
Своїми діями водій ОСОБА_6 порушив вимоги пп. 12.3, 12.4, 12.9 б), Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року, відповідно до яких:
-п.12.3: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».
-п. 12.4: «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.»;
-п. 12.9: Водієві забороняється:
б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31 або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил».
Порушення водієм ОСОБА_6 вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України, згідно з висновком інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод» №9-1017 від 27 листопада 2020 року, з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження, з якими була госпіталізована до КНП «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» ЗМР, де від отриманих травм померла того ж дня під наглядом лікарів.
Згідно з висновком судової медичної експертизи №4991 від 27 листопада 2020 року: «Смерть ОСОБА_11 настала від закритої тупої травми тулуба та кінцівок, у вигляді закритого перелому тіла 6-го хребця грудного відділу хребта з розривом передньої повздовжньої зв`язки, розрив оболонок спинного мозку, крововилив під м`якою оболонкою спинного мозку на рівні розриву, переломи ребер, розриви пристінкової плеври, переломи крижово-клубного зчленування справа та зліва по типу розчеплення, переломи верхніх та нижніх дуг правої та лівої лобкових кісток, закриті переломи внутрішньої кісточки лівої великогомілкової кістки та зовнішньої кісточки лівої малогомілкової кістки з крововиливами в м`які тканини навколо переломів, крововилив у клітковину малого тазу, яка привела до розвитку шоку.
На шок вказують: виражений набряк тканини спинного мозку, помірне кровонаповнення та набряк головного мозку, недокрів`я та набряк строми серця; повнокров`я, поодинокі інтраальвеолярні та вогнищеві субплевральні крововиливи вогнищевий набряк та вогнища гострого здуття в легенях, вогнищева паренхіматозна дистрофія печінки (по типу «шокових» клітин); наявність рідкої крові у плевральних порожнинах по 600 мл, у черевній порожнині до 1000 мл, рідкий стан крові в порожнинах серця та великих судин.
Поєднана тупа травма тулуба та кінцівок виявлена у ОСОБА_11 як небезпечна для життя, має ознаки тяжких тілесних ушкоджень і перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.
З огляду на зовнішній вигляд пошкоджень у ОСОБА_11 , вказаний механізм їх утворення, масивність ушкоджень, їх висоту, всі вони утворилися прижиттєво, незадовго до надходження до стаціонару і могли утворитися в умовах дорожньо-транспортної пригоди, при наїзді автомобіля на пішохода».

Заслухавши доповідь судді; потерпілу ОСОБА_8 , її представника адвоката ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника - адвоката ОСОБА_10 , прокурора, які заперечували проти доводів та вимог апеляційної скарги, вважали вирок суду законним та обґрунтованим; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Чинне кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує суд дослідити усі докази у провадженні, які відповідають вимогам ст.84 КПК України, та надати цим доказам відповідну оцінку у вироку, за винятком процесуальної процедури, передбаченої ч.3 ст.349 КПК України.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені вищевказаного правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України.
Доведеність вини, кваліфікація дій обвинуваченого та вирок суду в частині, що стосується покарання, ніким з учасників провадження не оспорюється, тому колегією суддів оскаржуваний вирок в цій частині не переглядається.
Переглядаючи оскаржуваний вирок в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 , колегія суддів доходить таких висновків.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що внаслідок вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення потерпіла ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження, від отриманих травм померла.
Потерпілою в провадженні визнана ОСОБА_8 , яка і звернулась з цивільним позовом.
Відповідно до вимог ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно з положеннями ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.
Відповідно до вимог ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Суд зобов`язаний всебічно, повно і об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених злочином, установити зв`язок між діянням і шкодою, що настала і дати у вироку належну оцінку таким обставинам.
Крім того, відповідно до вимог ст.374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 , не вмотивував належним чином свої висновки, в частині, що стосуються розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілої, пославшись лише на те, що суд врахував характер та обсяг душевних та психічних страждань позивача, їх тривалість, можливість відновлення немайнових втрат, недопущення безпідставного збагачення позивача.
Також у вироку не обґрунтовано з посиланням на положення закону рішення суду в частині стягнення з обвинуваченого витрат на правову допомогу в розмірі, що є прямо пропорційним до задоволеної частини позову.
При цьому, з матеріалів кримінального провадження убачається, що ОСОБА_6 був згоден на добровільне відшкодування суми моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн та витрат на правову допомогу 5000,00 грн, про що свідчить його письмовий відзив на цивільний позов /а.п.72/.
Проте, зазначеній обставині судом першої інстанції відповідна оцінка взагалі не надана.
З вироку суду не зрозуміло, які докази суд досліджував, вирішуючи цивільний позов.
З врахуванням викладеного, вирок суду в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_8 не може бути визнаний законним та обґрунтованим та підлягає скасуванню в цій частині.
Оскільки, діючи в межах, передбачених ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції не може виправити зазначені недоліки (оскільки для цього необхідно дослідити докази, що стосуються заявленого цивільного позову, про що ніхто клопотань не заявляє), виходячи з положень ст.ст.7-9 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне призначити новий розгляд матеріалів за цивільним позовом ОСОБА_8 в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
При новому розгляді необхідно врахувати викладене в даній ухвалі, повно та всебічно дослідити обставини провадження в частині, що стосуються цивільного позову, в т.ч. ретельно перевірити інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.
Керуючись ст.ст.404-405, 407, 409 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Заводського районного суду м.Запоріжжя від 09 лютого 2021 року щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України, скасувати в частині вирішення цивільного позову та призначити новий розгляд матеріалів провадження за цивільним позовом потерпілої ОСОБА_8 в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та у частині, якою призначено новий судовий розгляд матеріалів за цивільним позовом ОСОБА_8 оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4