Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2021 року
м. Київ
справа № 336/6150/18
провадження № 51-852ск21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 4 травня 2020 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 7 грудня 2020 року щодо нього.
Встановлені обставини
За вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 4 травня 2020 року ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено до покарання у виді позбавлення волі:

за ч. 1 ст. 115 КК на строк 9 років, за ч. 2 ст. 185 цього Кодексу на строк 4 роки,

за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 194 КК на строк 5 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань ОСОБА_4 до відбуття визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК ОСОБА_4 зараховано до строку покарання період його попереднього тримання під вартою з моменту фактичного затримання за підозрою у вчиненні злочину за ч. 1 ст. 115 КК з 19:39 год 15 травня до 16 липня 2018 року включно, та з моменту фактичного затримання за підозрою у вчиненні злочину за ч. 4 ст. 187 КК з 19:17 год 16 липня 2018 року.

Крім того, цим судовим рішенням ОСОБА_4 виправдано за епізодами: заволодіння банківською карткою акціонерного товариства «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_5 (ч. 4 ст. 187 КК); заволодіння автомобілем марки «ЗАЗ» моделі 1140, 1995 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 (ч. 3 ст. 289 КК).
Запорізький апеляційний суд ухвалою від 7 грудня 2020 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 та прокурора ОСОБА_8 залишив без задоволення, а вирок місцевого суду

від 4 травня 2020 року щодо ОСОБА_4 без змін.
Суть питання
У касаційній скарзі засуджений просить скасувати вирок районного суду з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

ОСОБА_4 не згоден з кваліфікацією дій за ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 15 ч. 2

ст. 194 КК, що, на його думку, призвело до неправильного застосування положень

ст. 70 цього Кодексу.
Мотиви Верховного Суду
Статтею 427 КПК встановлено вимоги, яким має відповідати касаційна скарга.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, допустили суди при винесенні судових рішень, а також має навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід урахувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Усупереч наведеним положенням процесуального закону засуджений, посилаючись у касаційній скарзі на неправильне застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність (за ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 194 та

ст. 70 КК), не навів обґрунтування доводу про незаконність вироку, відповідно до

ст. 413 КПК, не зазначив, у чому полягають порушення, про які йде мова у скарзі, як вони вплинули на законність та обґрунтованість постановленого судового рішення, і чому такі порушення слід відносити до підстав для скасування касаційним судом вироку суду першої інстанції з огляду на положення статей 370 і 374 КПК у їх взаємозв`язку. Засуджений у касаційній скарзі не вказав, які положення кримінального процесуального закону порушив при цьому місцевий суд, як ці порушення вплинули на законність та обґрунтованість постановленого цим судом рішення і чому їх слід відносити до підстав для скасування касаційним судом згаданого вироку відповідно до ст. 412 КПК. Натомість ОСОБА_4 указує на неповноту судового розгляду

та на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до статей 433, 438 КПК не є предметом перегляду судом касаційної інстанції.

Касаційна скарга не містить доводів щодо незаконності ухвали апеляційного суду. Засуджений не посилається на конкретну з підстав, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК, для зміни чи скасування цього судового рішення, не вказує на конкретні положення матеріального чи процесуального закону, порушені, на його думку, апеляційним судом, а також не наводить доводів на обгрунтування того, у чому полягають ці порушення, як вони вплинули на законність та обгрунтованість ухвали суду апеляційної інстанції, і чому ці порушення слід відносити до підстав для зміни чи скасування касаційним судом ухвали апеляційного суду відповідно до статей 370, 404, 412414 і 419 КПК у їх взаємозв`язку.
Вимоги касаційної скарги засудженого щодо скасування вироку місцевого суду без вирішення питання стосовно ухвали апеляційного суду не узгоджуються з повноваженнями касаційного суду, відображеними у статтях 424 та 436 КПК,

згідно з якими в касаційному порядку переглядаються вироки суду першої інстанції лише з судовими рішеннями суду апеляційної інстанції, постановленими щодо цих вироків,

а за наслідками розгляду касаційної скарги, касаційний суд має право ухвалити одне з таких рішень: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Крім того, усупереч ч. 5 ст. 427 КПК засуджений не долучив до касаційної скарги копій судових рішень, які оскаржує .
Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування та недотримання положень

ст. 427 КПК перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим

ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 4 травня 2020 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду

від 7 грудня 2020 року щодо нього залишити без руху та встановити строк для усунення недоліків десять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3