Справа № 203/3841/19
Провадження № 1-кп/0203/268/2021
У Х В А Л А
09.06.2021 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська
у складі головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
потерпілого ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
заявника ОСОБА_8
представника заявника ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальні акти у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.1 ст.362, ч.2 ст.362, ч.3 ст.365-2 КК України -
встановив:
В провадженні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться на розгляді обвинувальний акт у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.3 ст.365-2 КК України, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002068 від 19.08.2019, який об`єднаний в одне провадження з обвинувальним акт у кримінальному провадженні №0000651 від 19.08.2019 відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.1 ст.362, ч.3 ст.362 КК України.
До Кіровського районного суду м. Дніпропетровська в рамках зазначеного кримінального провадження звернувся ОСОБА_8 із клопотання про зняття арешту на нерухоме майно, а саме на нежитлові будівлі, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , яке вмотивоване тим, що в рамках кримінального провадження № 0002068 ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.09.2019 накладено арешт на нерухомість за вищезазначеною адресою. На даний час між ОСОБА_8 та потерпілим по зазначеному кримінальному провадженню, ОСОБА_5 , укладено мирову угоду, за якою ОСОБА_5 передав ОСОБА_8 всі права володіння, користування та розпорядження нерухомим майном за вищезазначеною адресою, отримавши грошову компенсацію. Сам ОСОБА_5 уклав заяву, в якій не заперечує проти скасування накладеного арешту. Оскільки ОСОБА_8 наразі належить нерухоме майно, на яке накладено арешт, просив його скасувати, оскільки це обмежує його право власності.
В судовому засіданні ОСОБА_8 та його представник, адвокат ОСОБА_9 , підтримали клопотання.
Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що зазначене у клопотанні майно визнано речовим доказом по справі та доля речового доказу вирішується судом в нарадчій кімнаті при прийнятті рішення по справі.
Потерпілий ОСОБА_5 підтвердив факт укладання з ОСОБА_8 мирової угоди та пояснив, що дійсно уклав заяву на адресу суду, в який просив скасувати арешт на нерухоме майно, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник не заперечували проти задоволення клопотання ОСОБА_8 ..
Розглянувши клопотання, суд приходить до наступного.
Встановлено, що ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.09.2019 в рамках кримінального провадження № 0002068 накладено арешт на нежитлові будівлі, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та складаються з приміщення складу А-1, A1-1, A11-1, A111-1 площею 485.3 кв. м, приміщення складу В-1, B1-1 площею 127 кв. м. двоповерхового приміщення Б-2 площею 97.1 кв. м. навісів, огорожі і мостіння та розміщені на земельній ділянці площею 0.1481 га. Арешт накладено з метою забезпечення збереження речового доказу, який виступає предметом вчинення кримінального правопорушення.
З мирової угоди від 25.05.2021 року, засвідченої нотаріально, вбачається, що:
ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_8 грошову компенсацію за відмову від подальших майнових претензій на об`єкти нерухомого майна, що складаються з приміщення складу А-1, A1-1, A11-1, A111-1 площею 485.3 кв. м, приміщення складу В-1, B1-1 площею 127 кв. м. двоповерхового приміщення Б-2 площею 97.1 кв. м. навісів, огорожі і мостіння та розміщені на земельній ділянці площею 0.1481 га.
ОСОБА_5 відмовляється від своїх позовних вимог щодо накладення арешту на нерухоме майно, а саме нежитлову будівлю за адресою Довга балка будинок № 5-A, шляхом подання до Дніпровського апеляційного суду заяви про відмову від апеляційної скарги на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по справі № 201/4632/21; визнання договору іпотеки від 13 жовтня 2013 року зареєстрованого за номером №4020 недійсним, шляхом подання до Дніпровського апеляційного суду заяви про відмову від апеляційної скарги на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по справі № 201/9773/19 або укладання мирової угоди. ОСОБА_5 зобов`язується приймати участь в судових засіданнях в Дніпровському апеляційному суді до моменту затвердження судом мирової угоди або задоволення заяви про відмову від апеляційної скарги; подати до органів Національної поліції заяв про закриття кримінальних проваджень та відмови від будь-яких претензій в рамках цих кримінальних проваджень у зв`язку з укладанням мирової угоди; подати до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська заяви щодо не заперечення скасування арешту накладеного на нерухоме майно, що розташоване в АДРЕСА_1 .
ОСОБА_5 зобов`язується зняти усі арешти з нерухомого майна що розташоване в АДРЕСА_1 (крім Кіровського районного суду м. Дніпропетровська), шляхом подання відповідних заяв до органів реєстрації, правоохоронних органів та судів.
ОСОБА_5 передає ОСОБА_8 всі права володіння, користування та розпорядження нерухомим майном, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 , об`єкти нерухомого майна, що складаються з приміщення складу А-1, A1-1, A11-1, A111-1 площею 485.3 кв. м, приміщення складу В-1, B1-1 площею 127 кв. м. двоповерхового приміщення Б-2 площею 97.1 кв. м. навісів, огорожі і мостіння, що розташовані в АДРЕСА_1 та розміщені на земельній ділянці площею 0.1481 га.
До клопотання долучена нотаріально посвідчена копія заяви ОСОБА_5 , за якою він просить суд скасувати арешт, накладений на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 , оскільки отримав грошову компенсацію від ОСОБА_8 та будь-яких претензій матеріального або морального характеру не має.
Згідно з ч.1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та /або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, суд повинен врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт накладався у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст. 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт накладається у випадках, передбачених п.3, 4 ч.2 ст. 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним.
Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно із ст.1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
В рішенні від 06.11.2008 року у справі «Ісмаїлов проти Росії», за яким встановлено порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Європейський суд з прав людини зазначив, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Приймаючи до уваги, що метою накладення арешту на нерухомість, яка розташована за адресу: АДРЕСА_1 , було забезпечення збереження речового доказу, який виступає предметом вчинення кримінального правопорушення, а на час розгляду даного клопотання мета накладення арешту, а саме збереження речових доказів відсутня, у зв`язку з тим, що потерпілим по кримінальному провадженню, ОСОБА_5 , за мировою угодою від 25.05.2021 року отримано грошову компенсацію на зазначене майно, всі права володіння, користування та розпорядження зазначеним нерухомим майном передані ОСОБА_8 , суд вважає, що клопотання ОСОБА_8 підлягає задоволенню.
Керуючись ч.1 ст.174, ст. 372 КПК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, суд

у х в а л и в:
Клопотання ОСОБА_8 про скасування арешту на нежитлові будівлі, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , - задовольнити.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.09.2019 на нерухоме майно, а саме нежитлові будівлі, що розташовуються за адресою: АДРЕСА_1 , - скасувати.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1