Справа № 496/4471/17
Провадження № 1-кп/496/37/21
У Х В А Л А

23 лютого 2021 року Біляївський районний суд
Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
розглянувши у підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000202 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 407, ч. 4 ст. 426-1 КК України,
В С Т А Н О В И В:
До Біляївського районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000202 відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 407, ч. 4 ст. 426-1 КК України.
Від обвинуваченого ОСОБА_6 надійшло клопотання про повернення обвинувального акту (а.с. 41-42), яке обґрунтоване тим, що анкетні відомості обвинуваченого вказані неправильно, а саме: невірно вказані сімейний стан та місце проживання; реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідає вимогам статті 109 КПК України: в реєстрі не зазначено про продовження строку досудового розслідування, відповідно до статей 294-297 КПК України та про закінчення досудового розслідування, як процесуальних дій під час досудового розслідування у відповідності до ч. 3 ст. 283 КПК України. Згодом було подано доповнення до клопотання про повернення обвинувального акту (а.с. 211-214), в якому обвинувачений зазначив, що обвинувальний акт надійшов до суду поза межами строку досудового розслідування. Так, згідно матеріалів кримінального провадження строк досудового розслідування сплив 28.10.2017 року, а обвинувальний акт складений 30.10.2017 року, тобто з порушенням строків. Крім того, обвинувальний акт, який є предметом розгляду вказаного клопотання, також скерований до суду після закінчення строку досудового розслідування 10.06.2019 року, тоді як строк досудового розслідування закінчився ще 28.10.2017 року і продовжений не був. Вважає вказані недоліки суттєвими і такими, що перешкоджають призначенню судового розгляду кримінального провадження.
Крім того, від захисника ОСОБА_5 також надійшло клопотання про повернення обвинувального акту (а.с. 139-142), яке вмотивоване тим, що в обвинувальному акті відсутнє чітке формулювання обвинувачення, не надано оцінку при визначенні форми вини, а також не визначено чіткий період ухилення від виконання обов`язків військової служби в інкримінованому ОСОБА_6 кримінальному правопорушенні. Окрім того, встановлено невідповідність між анкетними даними та фактичним викладом обставин кримінального правопорушення, а саме: не зрозуміле відношення обвинуваченого до проходження військової служби.
Захисник ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_6 у підготовчому судовому засіданні наполягали на задоволенні клопотань про повернення обвинувального акту.
Прокурор ОСОБА_7 у підготовчому судовому засіданні заперечував проти клопотань обвинуваченого та його захисника, так як вони є передчасними, недоліки, вказані в ухвалі Біляївського районного суду Одеської області від 07.11.2018 року та в ухвалі Одеського апеляційного суду від 03.04.2019 року були повністю усунуті, то вважав за можливе призначити судовий розгляд кримінального провадження.
Вислухавши думку прокурора, захисника, обвинуваченого, дослідивши обвинувальний акт та доданий до нього реєстр матеріалів досудового розслідування, суд приходить до висновку про необхідність повернення вказаного обвинувального акту прокурору з наступних підстав.
Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.
Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) Закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Так, у ч. 1 ст. 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), що виходячи з суті цієї статті має відображатися в обвинувальному акті, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.
Як вбачається з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 р. №8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.
Вказаний принцип закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому йдеться про право особи бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього, вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79).
Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).
Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 01.03.2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
Обвинувальний акт і додані до нього обов`язкові документи повинні відповідати вимогам КПК України, оскільки, за змістом процесуального закону, це сприяє розгляду кримінального провадження протягом розумного строку та виконанню завдань процесуального кодексу, встановлених ст. 2 КПК України, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Проте, як вбачається з наданих суду матеріалів, обвинувальний акт відносно обвинуваченого ОСОБА_6 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України з таких підстав.
Зі змісту обвинувального акту вбачається, що відповідно до наказу Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 02.07.2016 р. №93 капітан 3 рангу ОСОБА_6 звільнений із займаної посади та вважається таким, що перебуває у розпорядження Командувача ВМС ЗС України, на термін перебування у розпорядженні залишається на всіх видах забезпечення та у списках військової частини НОМЕР_1 і виконує обов`язки військової служби в межах, визначених командиром військової частини НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_1 .
Далі по тексту обвинувального акту зазначається, що згідно з наказом Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 19.11.2016 року № 164 капітан 3 рангу ОСОБА_6 призначений заступником командира батальйону управління по роботі з особовим складом військової частини НОМЕР_1 .
Наказом Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 13.02.2017 № 17 пункту 1 наказу Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 02.07.2016 р. №93 викладено в іншій редакції, відповідно до якої капітан 3 рангу ОСОБА_6 звільнений з займаної посади та вважається таким, що перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , на термін перебування у розпорядженні залишається на всіх видах забезпечення та у списках військової частини НОМЕР_1 та виконує обов`язки військової служби в межах, визначених командиром військової частини НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, цим же наказом пункт 10 параграфу 3 наказу Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 19.11.2016 № 164 про призначення капітана 3 рангу ОСОБА_6 на посаду заступника командира батальйону управління по роботі з особовим складом військової частини НОМЕР_1 скасовано.
Таким чином, наказ ІНФОРМАЦІЯ_1 від 02.07.2016 р. №93, містить лише пункт щодо звільнення ОСОБА_6 із займаної посади заступника командира батальйону управління по роботі з особовим складом військової частини НОМЕР_1 та нічого не зазначено про його призначення на іншу посаду.
Тобто, із обвинувального акту неможливо дійти однозначного висновку по те, яке саме службове становище займав обвинувачений ОСОБА_6 , не дивлячись на те, що останній органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 426-1 КК України, пов`язаного із перевищенням обвинуваченим своїх службових повноважень.
На цей недолік було вказано при поверненні обвинувального акту у 2018 році, згідно ухвали Біляївського районного суду Одеської області від 07.11.2018 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.04.2019 року. Разом з цим, зазначений недолік не був усунутий прокурором при скеруванні до суду обвинувального акту вдруге.
Зазначена обставина свідчить про наявність в обвинувальному акті суперечностей, які виключають можливість його призначення до судового розгляду та ухвалення за результатами такого розгляду законного, обґрунтованого та вмотивованого рішення.
При цьому суд не погоджується з доводами обвинуваченого та захисника в тій частині, що додатковою підставою для повернення обвинувального акту є те, що реєстр матеріалів досудового розслідування не містить відомостей про продовження строку досудового розслідування. Такого висновку суд дійшов, виходячи з того, що положення ст. 291 КПК України не передбачають можливості повернення обвинувального акту прокурору з підстав наявності недоліків реєстру матеріалів досудового розслідування.
Такої ж думки суд і з приводу анкетних даних, які можуть змінюватися протягом досудового розслідування і судового розгляду. Самі по собі неточності в сімейному стані і місці проживання не є підставою для повернення обвинувального акту прокурору.
Обвинувачений у підготовчому судовому засіданні наголошував на тому, що обвинувальний акт був надісланий до суду вперше поза межами строку досудового розслідування. Так, строк досудового розслідування сплив 28.10.2017 року, згідно постанови прокурора, обвинувальний акт складений 30.10.2017 року, а скерований до суду лише 08.12.2017 року.
Також обвинувачений та захисник наполягали на тому, що після повернення обвинувального акту прокурору строк досудового розслідування продовжений не був, і відповідно, обвинувальний акт був скерований до суду поза межами строку досудового розслідування.
Так, судом встановлено наступне.
Згідно ч.1 ст. 219 КПК України строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.
Згідно постанови прокурора від 25.09.2017 року (а.с. 215-217), строк досудового розслідування у кримінальному провадженні був продовжений до 28.10.2017 року.
25.09.2017 року слідчим повідомлено про завершення досудового розслідування, і відкрито сторонам кримінального провадження матеріали досудового розслідування.
Тобто, до завершення досудового розслідування залишилося 1 місяць і 3 дні.
Згідно ч.5 ст. 219 КПК України строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до винесення постанови про відновлення кримінального провадження, а також строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження і порядку, передбаченому ст. 290 КПК України, не включається у строки, передбачені цією статтею.
Сторона захисту зволікала з ознайомленням, внаслідок чого була постановлена ухвала Приморського районного суду міста Одеси від 27.11.2017 року, якою встановлено ОСОБА_6 та адвокату ОСОБА_8 строк для ознайомлення з матеріалами досудового розслідування до 01.12.2017 року.
Потім, 08.12.2017 року, обвинувальний акт був направлений до суду.
Оскільки строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування не включається у строк досудового розслідування, суд вважає, що обвинувальний акт від 30.10.2017 року був складений в межах строку досудового розслідування.
Що стосується доводів сторони захисту про те, що після повернення обвинувального акту у 2018 році прокурором не було продовжено строк досудового розслідування, і тому складення 10.06.2019 року обвинувального акту і направлення його цього ж дня до суду, відбулося поза межами строку досудового розслідування, суд також з ними не погоджується.
З аналізу ч.1 ст. 219 КПК України вбачається, що з дня звернення до суду з обвинувальним актом строк досудового розслідування у кримінальному провадженні закінчується.
При цьому повернення обвинувального акту не означає продовження досудового розслідування, оскільки слідчим не були здійснені слідчі (розшукові) заходи, а лише були усунуті недоліки обвинувального акту.
Виходячи з наведеного, суд вважає, що обвинувальний акт 10.06.2019 року був складений в межах строку досудового розслідування.
Таким чином судом встановлено, що в порушення ст. 291 ч. 2 п. 5 КПК України в обвинувальному акті фактично відсутнє формулювання обвинувачення, в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України.
Саме в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта суд першої інстанції здійснює судовий розгляд, як це передбачено приписами ст. 337 КПК України.
Суд у підготовчому судовому засіданні досліджує обвинувальний акт на його відповідність закону та можливість призначення справи до судового розгляду.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.
Таким чином, суд дійшов висновку про оформлення обвинувального акту з недотриманням вимог ст. 291 КПК України, у зв`язку з невідповідністю формулювання обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті, що перешкоджає призначенню справи до судового розгляду.
Враховуючи вищевикладені недоліки обвинувального акту, суд приходить до висновку про необхідність повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків.
Керуючись ст. ст. 21, 22, 110, 291, 314 КПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про повернення обвинувального акту - задовольнити.
Клопотання захисника ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту - задовольнити.
Повернути прокурору військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000202 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 407, ч. 4 ст. 426-1 КК України для усунення недоліків, які вказані в мотивувальній частині ухвали.
Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Одеського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, через Біляївський районний суд Одеської області.

Суддя ОСОБА_1