ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/280/21 Справа № 216/1439/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
адвоката ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
скаржника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку дистанційного судового провадження в залі суду в м. Дніпрі матеріали провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_7 та його адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 лютого 2021 року, якою відмовлено у задоволенні скарги на постанову слідчого про закриття провадження,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 лютого 2021 року, було відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_7 на постанову старшого слідчого СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 від 29 жовтня 2019 року про закриття кримінального провадження № 0000450 від 07 березня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя посилався на те, що рішення слідчого відповідає вимогам кримінального процесуального закону та фактичним обставинам справи, встановленим за наявними в провадженні матеріалами, на підставі яких слідчий дійшов правильного висновку, що об`єктивно встановлені під час досудового розслідування обставини виключають провадження у справі й обумовлюють її закриття.
Слідчий суддя взяв до уваги, що клопотання слідчого про проведення судово-медичної експертизи, за результатами розгляду якого було призначено й проведено таку експертизу, не потребувало погодження й відповідно не погоджувалось прокурором, тому законність висновку експерта, покладеного в основу оскаржуваної постанови, слідчим суддею під сумнів не ставиться. Правомірність решти слідчих дій і процесуальних рішень у кримінальному провадженні в межах розгляду цієї скарги слідчим суддею не оцінюється, оскільки оскаржувана постанова на них не ґрунтується.
Крім того, слідчий суддя зазначив, що частиною 1 ст. 303 КПК України визначено вичерпний перелік випадків і суб`єктів оскарження рішень, дій чи бездіяльності сторони обвинувачення під час досудового розслідування, у зв`язку з чим скаржник не є відповідним суб`єктом оскарження рішення слідчого про закриття кримінального провадження в розумінні положень п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України.
Слідчий суддя дійшов висновку, що в задоволенні скарги ОСОБА_7 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження слід відмовити за її необґрунтованістю.

В апеляційних скрагах:
- не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою скасувати постанову слідчого про закриття кримінального провадження.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги ОСОБА_7 зазначив, що у постанові протиправно зазначені обставини, які не відповідають дійсності. Оскільки дана постанова є вирішальним документом по даній справі, вона має бути вмотивована та містити посилання на докази, на підставі яких слідчий «прийшов» до даного хибного висновку.
У постанова відсутні будь-які відомості, які б пояснювали протиправне фізичне затримання ОСОБА_7 , правові підстави для цього. Відсутні в постанові й правові підстави зупинки його автомобіля та подальшого протиправного утримання.
На думку апелянта, слідчий ОСОБА_8 не мав права приймати участь у цій справі, оскільки був безпосереднім учасником його затримання, є знайомим потерпілого, а отже підлягав відводу.

- не погоджуючись з вказаним рішенням адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді та скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою задовольнити скаргу ОСОБА_7 .
В обґрунтування своєї апеляційної скарги адвокат ОСОБА_6 зазначила, що ухвала слідчого судді є незаконною та такою, що підлягає скасуванню.
Зазначає, що слідчим ОСОБА_8 досудове розслідування було проведено неповно.
Зазначає, що постанова слідчого ОСОБА_8 не відповідає вимогам ст. 110 КПК України. Вважає, що останнім під час досудового розслідування штучно створювалась діяльність по проведенню розслідування злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Зазначає, що постанова про закриття кримінального провадження має бути вмотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи.
Однак слідчий та в подальшому слідчий суддя залишили поза увагою та проігнорували, що ОСОБА_7 є заявником про злочини вчинені відносно нього.

У судовому засіданні скаржник ОСОБА_7 та його представник адвокат ОСОБА_6 підтримали доводи апеляційних скарг, та доповнень до них, просили їх задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, думки учасників судового процесу, перевіривши надані матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Згідно з приписами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Крім того, відповідно до встановленого прецедентного права Європейського суду з прав людини, право на справедливий судовий процес не може вважатися ефективним, якщо запити та зауваження сторін не були дійсно «вислухані», тобто, належним чином розглянуті судом (див. Carmel Saliba v. Malta, № 24221/13, § 65, 29 листопада 2016, та розглянуті у ньому справи).
Встановлена прецедентна практика Суду, яка відображає принцип, пов`язаний з належним відправленням правосуддя, аспектом якого є те, що в рішеннях судів повинні належним чином надаватися підстави, на яких вони ґрунтуються. Міра, в якій застосовується цей обов`язок надавати підстави, може відрізнятися відповідно до характеру рішення і повинна бути визначена у світлі обставин справи (див. Moreira Ferreira v. Portugal (№ 2), № 19867/12, § 84, 11 липня 2017). При розгляді справедливості кримінальних проваджень Суд постановляв, зокрема, що ігноруючи конкретний, стійкий та важливий аргумент обвинуваченого, національні суди не виконують свій обов`язок відповідно до статті 6 § 1 Конвенції (див. Нечипорук та Йонкало проти України, № 42310/04, § 280, 21 квітня 2011).
Під час розгляду скарги слідчий суддя перевіряє обґрунтованість доводів скарги, наявність або відсутність порушень закону у діях слідчого чи прокурора під час досудового розслідування, законність та обґрунтованість рішення слідчого, прокурора та приймає одне з рішень, передбачених ч. 2 ст. 307 КПК України, а саме: скасовує рішення слідчого чи прокурора, скасовує повідомлення про підозру, зобов`язує припинити дію, зобов`язує вчинити певну дію, відмовляє у задоволенні скарги.
Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.
Як вбачається із матеріалів провадження, 07 березня 2019 року Криворізьким ВП ГУНП в Дніпропетровській області внесено відомості до ЄРДР за № 0000450 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та розпочато досудове розслідування.
Постановою старшого слідчого Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 від 29.10.2019 року вказане кримінальне провадження закрито, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
З вказаним висновком слідчого погодився і слідчий суддя місцевого суду, відмовивши у задоволенні скарги ОСОБА_7 на дану постанову від 29.10.2019 року про закриття кримінального провадження.
Переглядаючи оскаржену ухвалу, апеляційний суд доходить висновку, що слідчий суддя вказаних вимог кримінального процесуального закону та вимог щодо обґрунтованості судового рішення не дотримався, формально розглянув скаргу ОСОБА_7 та дійшов передчасних висновків про відмову в задоволенні скарги, з огляду на таке.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку і забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Як вбачається з наданих матеріалів кримінального провадження, останні містять постанову про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні від 07.03.2019 року.
Однак, вказана постанова не підписана керівником місцевої прокуратури.
За змістом статей 36, 37, 110 КПК рішення про призначення (визначення) прокурора, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, та у разі необхідності групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, обов`язково повинно прийматись у формі постанови, яка має міститись у матеріалах досудового розслідування для підтвердження факту наявності повноважень. Така постанова має відповідати передбаченим КПК вимогам до процесуального рішення в формі постанови, у том числі, бути підписаною службовою особою, яка її прийняла.
Відсутність зазначеної постанови в матеріалах досудового розслідування або її непідписання керівником відповідного органу прокуратури обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані під наглядом і процесуальним керівництвом прокурора (прокурорів), який не мав на те законних повноважень.
Статтею 131-1. Конституції України встановлено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює: 1) підтримання публічного обвинувачення в суді; 2) організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; 3) представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно з ч. 2 ст. 36 КПК прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений, у тому числі: доручати слідчому, органу досудового розслідування проведення у встановлений прокурором строк слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій або давати вказівки щодо їх проведення чи брати участь у них, а в необхідних випадках - особисто проводити слідчі (розшукові) та процесуальні дії в порядку, визначеному цим Кодексом; погоджувати або відмовляти у погодженні клопотань слідчого до слідчого судді про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій у випадках, передбачених цим Кодексом, чи самостійно подавати слідчому судді такі клопотання; повідомляти особі про підозру; затверджувати чи відмовляти у затвердженні обвинувального акта, клопотань про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, вносити зміни до складеного слідчим обвинувального акта чи зазначених клопотань, самостійно складати обвинувальний акт чи зазначені клопотання.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 37 КПК прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів. Прокурор здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні з його початку до завершення. Здійснення повноважень прокурора в цьому самому кримінальному провадженні іншим прокурором можливе лише у випадках, передбачених частинами четвертою та п`ятою статті 36, частиною третьою статті 313, частиною другою статті 341 цього Кодексу та частиною третьою цієї статті.
Слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (частини 1, 2 ст. 214 КПК).
Отже, визначення керівником органу прокуратури прокурора (групи прокурорів), який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні є кримінально-процесуальним рішенням, яке утворює, змінює чи припиняє права і обов`язки, тобто має правові наслідки, в конкретному кримінальному провадженні з його початку до завершення та за процесуальною формою має бути передбачено (встановлено) кримінальним процесуальним законом.
Надання прав, покладення обов`язків та визначення обсягу відповідальності за своєю юридичною природою потребує письмової форми заради уникнення суб`єктивізму та забезпечення правової визначеності.
Чинний КПК у ст. 110 передбачає, що процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.
Хоча ст. 37 КПК і не передбачає для керівника органу прокуратури специфічної форми рішення про визначення прокурора (групи прокурорів), який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, така процесуальна форма вбачається, із тлумачення положень ст. 110 КПК у взаємозв`язку із положеннями ч. 5 ст. 36 КПК. Відповідно до останньої норми Генеральний прокурор, керівник обласної прокуратури, їх перші заступники та заступники своєю вмотивованою постановою мають право доручити здійснення досудового розслідування будь-якого кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування.
Виконання вимог кримінального процесуального закону забезпечуються дотриманням кримінальної процесуальної форми, тобто пов`язана із дотриманням гарантій прав і свобод учасників кримінального провадження щодо будь-яких дій та рішень владних суб`єктів кримінального провадження, зокрема: щодо гарантій оскарження та можливості перевірки законності таких рішень, перевірки безсторонності та об`єктивності владних суб`єктів.
У свою чергу постанова керівника відповідного органу прокуратури про призначення (визначення) прокурора або групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, має відповідати вимогам ст. 110 КПК, у тому числі, постанова слідчого, дізнавача, прокурора виготовляється на офіційному бланку та підписується службовою особою, яка прийняла відповідне процесуальне рішення.
Вказана правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі №754/7061/18 (провадження №51-4584кмо18) від 22.02.2021 року.
За змістом ст. 110 КПК України рішення слідчого приймається у формі постанови. Постанова слідчого складається, зокрема з, мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.
Розглядаючи скаргу на постанову про закриття кримінального провадження, слідчий суддя, серед іншого, повинен перевірити наявність приводів та підстав для винесення такої постанови, законність джерел отриманих даних, які стали підставою для винесення постанови про закриття кримінального провадження тощо.
Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій... витребування та отримання... висновків експертів..., проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України слідчий, прокурор... за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Висновки слідчого щодо оцінки доказів, зібраних під час проведення досудового розслідування мають бути викладені, в даному випадку, в постанові про закриття кримінального провадження.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 284 КПК України прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.
Разом з тим, слідчий не в повній мірі дослідив обставини кримінального провадження, не надав їм належну правову оцінку в сукупності з усіма зібраними доказами, внаслідок чого дійшов до передчасного висновку про відсутність в діях складу кримінального правопорушення.
Постанова слідчого про закриття кримінального провадження не відповідає вимогам закону, оскільки вона винесена без всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин, які мав би дослідити слідчий при проведенні перевірки, зокрема, органом досудового розслідування не вжито всіх необхідних заходів для збирання доказів і забезпечення повного та всебічного досудового розслідування, не проведено слідчим необхідного та повного переліку слідчих дій, спрямованих на встановлення істини у справі, при цьому прийшовши до необґрунтованих висновків, які містяться в постанові, щодо обставин, які повинні бути встановлені слідчим, та завчасність висновку про відсутність в діянні складу злочину.
Крім того, доводи апеляційних скарг про те, що досудове розслідування було проведено неповно, колегія суддів знаходить слушними. Так, матеріали кримінального провадження не містять протоколів допиту ОСОБА_7 . Вказане свідчить про порушення слідчим права ОСОБА_7 на захист, а саме надати пояснення та докази з приводу обставин справи.
Таким чином, апеляційний суд доходить висновку, що слідчим не було здійснено всіх належних, необхідних та передбачених законом дій, задля здійснення ефективного досудового розслідування кримінального провадження № 0000450, не було проведено жодних слідчих та процесуальних дій на встановлення обставин кримінального провадження, не було допитано ОСОБА_7 у зазначеному провадженні та було передчасно прийнято рішення про закриття кримінального провадження №0000450 від 07.03.2019 року.
Окрім того, апеляційний суд констатує, що процесуальними керівниками у вказаному кримінальному провадженні, не надано жодної вказівки у вказаному провадженні, та фактично не забезпечено його належного процесуального керівництва.
Слідчий суддя, в свою чергу, на вищевикладені порушення слідчим вимог кримінального процесуального закону та фактичне не проведення досудового розслідування уваги не звернув та дійшов необґрунтованого висновку про законність постанови про закриття кримінального провадження, у зв`язку із чим безпідставно відмовив заявнику ОСОБА_7 в задоволенні його скаргу на згадану постанову.
За таких обставин, вищевказана ухвала слідчого судді підлягає скасуванню із постановленням нової ухвали.
На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що слідчий суддя під час розгляду скарги ОСОБА_7 допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства та прийняв передчасне рішення, відмовивши в її задоволенні, яке підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, якою ухвалу слідчого судді від 04.02.2021 про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_7 необхідно скасувати, частково задовольнивши його скаргу та скасувавши постанову слідчого від 29.10.2019 про закриття кримінального провадження №0000450, а матеріали вказаного кримінального провадження повернути прокурору для організації відновлення досудового розслідування з проведенням необхідних слідчих дій та для об`єктивного і повного з`ясування всіх обставин справи.
Керуючись ст.ст.309, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 , - задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 лютого 2021 року, якою відмовлено у задоволенні скарги на постанову слідчого про закриття провадження, - скасувати.
Постановити нову, якою постанову старшого слідчого СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 від 29 жовтня 2019 року про закриття кримінального провадження № 0000450 від 07 березня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, - скасувати.
Матеріали кримінального провадження № 0000450 від 07 березня 2019 року, за ч. 1 ст. 286 КК України направити прокурору для організації здійснення досудового розслідування.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4