Провадження №11-кп/801/87/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 березня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7
та його захисника адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 3 вересня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Вінниці, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працює, із середньою освітою, неодружений, українець, громадянин України, раніше судимий:
- 17.08.2018 Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі,
визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України з призначенням покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі;
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 17.08.2018 та остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ухвалено рахувати з дня ухвалення вироку, а саме з 03.09.2020.
Арешт, накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19.02.2019, скасовано;
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 16.02.2019 по 03.07.2020.
Стягнуто з ОСОБА_7 процесуальні витрати за проведену експертизу на користь держави у сумі 314 грн. та вирішено долю речових доказів,

в с т а н о в и в:

За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що приблизно о 17:30 год. 15.02.2019 перебував на сьомому поверсі у п`ятому під`їзді будинку АДРЕСА_2 , де відбувся конфлікт між малолітнім ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та неповнолітнім ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
По завершенню вказаного конфлікту ОСОБА_10 залишився сам у під`їзді, а у ОСОБА_7 в цей час виник умисел відкрито заволодіти майном останнього. Реалізовуючи вказаний умисел, діючи умисно, повторно, з корисливими мотивом та метою, ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_10 та, усвідомлюючи, що він є малолітнім, висловив останньому погрозу нанести тілесні ушкодження, тобто погрозу застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, та вимогу віддати усе наявне в нього цінне майно. Далі ОСОБА_7 , діючи відкрито для ОСОБА_10 , почав власноруч перевіряти вміст кишень одягу останнього, звідки дістав мобільний телефон марки «XiaomiRedmi 4A», вартість якого відповідно до висновку експерта № 2198/2199/19-21 становить 801,12 грн. з наявними в ньому карткою пам`яті і сім-карткою, та грошові кошти в сумі 7 гривень.
Далі ОСОБА_7 повернув ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 7 гривень та повторно висловив погрозу нанести йому тілесні ушкодження, після чого разом із викраденим телефоном пішов до квартири АДРЕСА_3 у вищевказаному будинку, а ОСОБА_10 залишився у під`їзді. Через 5-10 хвилин ОСОБА_7 повернувся до ОСОБА_10 та знову висловив погрозу нанести йому тілесні ушкодження, а також вимагав повідомити цифровий пароль для розблокування телефону, на що ОСОБА_10 повідомив вказаний пароль та попросив повернути йому телефон, однак, ОСОБА_7 йому відмовив та повернувся до вищевказаної квартири.
Далі приблизно через 2-3 хвилини ОСОБА_7 знову вийшов із згаданої квартири та підійшов до ОСОБА_10 , наказавши останньому іти геть, при цьому на прохання ОСОБА_10 йому було повернуто наявні у викраденому телефоні картку пам`яті та сім-картку, а на прохання ОСОБА_10 повернути йому телефон ОСОБА_7 знову пригрозив нанести йому тілесні ушкодження, після чого останній залишив місце події, заволодівши таким чином належним ОСОБА_10 мобільним телефоном марки «XiaomiRedmi 4A» вартістю 801,12 грн. та заподіявши ОСОБА_10 матеріальну шкоду у вказаному розмірі.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , вважаючи вирок суду незаконним внаслідок неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, а також невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, просить його скасувати та направити кримінальне провадження у суд першої інстанції для призначення нового судового розгляду.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом першої інстанції було порушено його право на захист, крім цього суд першої інстанції невірно зазначив, що свідок ОСОБА_12 не надавав таких показів, як зазначено у вироку, також вважає, що ОСОБА_11 мав з самого початку конфлікт з потерпілим, наносив останньому тілесні ушкодження, однак суд першої інстанції не взяв це до уваги та не притягує його до кримінальної відповідальності. Обґрунтованих та прямих доказів його вини за ч. 2 ст. 186 КК України сторона обвинувачення не надала. Також вважає, що суд призначив йому надмірно суворе покарання, незважаючи на те, що він раніше не судимий.

До початку апеляційного розгляду кримінального провадження прокурор у ньому ОСОБА_9 відмовився від своєї апеляційної скарги.

Заслухавши суддю доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не знаходить.

Суд всебічно, повно та об`єктивно дослідивши у судовому засіданні докази, дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_7 у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, належним чином вмотивувавши своє рішення у вироку, його дії за ч.2 ст. 186 КК України кваліфіковані вірно.

Хоча ОСОБА_7 вину визнав частково, а саме у тому, що залишив телефон ОСОБА_10 у себе, однак не відбирав його, а потерпілий надав його добровільно, його пояснення спростовані у судовому засіданні наступними доказами.
Так, потерпілий ОСОБА_10 повідомив, що ОСОБА_7 лазив по кишеням його куртки та у верхній кишені знайшов мобільний телефон та 7 грн, гроші повернув, а телефон забрав. Далі обвинувачений погрожував потерпілому і останній, злякавшись, повідомив ОСОБА_7 пароль від телефону. ОСОБА_10 неодноразово просив ОСОБА_7 повернути телефон, однак обвинувачений повідомляв, що здасть телефон у ломбард.
Свідок ОСОБА_13 був очевидцем того, як обвинувачений взяв мобільний телефон потерпілого, на прохання ОСОБА_10 повернути телефон, ОСОБА_7 сказав, що не поверне, віддав потерпілому лише сім-карту.
Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 частково підтвердили пояснення потерпілого.
Зокрема, свідок ОСОБА_11 15.02.2019, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 пояснив, що бачив у руках ОСОБА_7 мобільний телефон. Обвинувачений повідомив, що цей телефон належить ОСОБА_10 , який останній віддав добровільно ОСОБА_7 .
Свідок ОСОБА_12 , який 15.02.2019 перебував по АДРЕСА_2 пояснив, що ОСОБА_7 показував усім хлопцям телефон марки «ксіомі» та на запитання, де він його взяв, сказав, що знайшов.
З протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06.03.2019 в присутності двох понятих потерпілий ОСОБА_10 вказав на фотокартку із зображенням обвинуваченого ОСОБА_7 , як на особу, яка 15.02.2019 забрала у нього належний йому мобільний телефон.
Відповідно до протоколу огляду місця події від 15.02.2019 в присутності двох понятих оглянуто ділянку, що розташована з тильного боку будинку АДРЕСА_2 . У ході проведення огляду було вилучено мобільний телефон, який належить потерпілому ОСОБА_10 .
Ці та інші докази, досліджені судом в ході розгляду кримінального провадження у своїй сукупності підтверджують вину ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення поза розумним сумнівом.
Обговорюючи доводи обвинуваченого щодо порушеного, на його думку, права на захист колегія суддів зазначає, що суд роз`яснював обвинуваченому його процесуальні права та обов`язки, в матеріалах кримінального провадження ( а.пров. 16 том. 1) наявна розписка ОСОБА_7 про отримання ним пам`ятки про свої права та обов`язки, зміст яких йому є зрозумілий, крім того за клопотання обвинуваченого було залучено захисника за рахунок держави, а відтак його твердження про порушення права на захист є безпідставними.
Фактично, незгода ОСОБА_7 з оскаржуваним вироком викликана намаганням уникнути відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, що в жодному випадку не свідчить про відсутність доказів його вини.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції, на переконання колегії суддів, дотримався вимог ст. ст. 50, 65 КК України, врахувавши характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, що відноситься до категорії тяжких злочинів, особу винного, який раніше судимий, за місцем проживання скарг на його поведінку не надходило, на диспансерному наркологічному обліку не перебуває, згідно довідки КЗ «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. Ющенка» №20/1033 від 28.02.2019 неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні, остання госпіталізація з 14.05.2018 по 24.05.2018 з діагнозом «Без психічних розладів. Акцентуація рис характеру по демонстративному типу», на даний час перебуває під консультативним спостереженням, досудову доповідь Вінницького міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області від 06.05.2019, згідно висновку якої виправлення ОСОБА_7 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити дуже високу небезпеку для суспільства, застосування соціально виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції, обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого вчинення злочину щодо малолітньої дитини за відсутності обставин, які його пом`якшують, а тому призначене йому покарання узгоджується з роз`ясненнями, що містяться у Постанові Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та підстав вважати його надто суворим немає.

Керуючись ст.ст. 403, 405, 407 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 закрити.
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 3 вересня 2020 року щодо нього - без змін.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 - у той же строк з дня отримання ним копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4