Справа № 462/8123/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/329/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 18 березня 2021 року про повернення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.205-1 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

особи, відносно якої вирішується

клопотання про застосування примусових

заходів медичного характеру ОСОБА_7 ,

його захисника адвоката ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаною ухвалою клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.205-1 КК України, з додатками, повернуто прокурору.

Не погоджуючись із ухвалою, прокурор Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 18 березня 2021 року та призначити новий розгляд в суді першої інстанції в новому складі суду зі стадії підготовчого судового засідання.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог покликається на те, ухвала суду першої інстанції є незаконною та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, оскільки недоліки, які вказані судом про те, що прокурором не зазначено інформації про час та місце вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 в клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру відносно нього, не може бути підставою для повернення клопотання прокурору, оскільки така підстава взагалі не зазначена у вимогах до ст..291 КПК України.

На переконання апелянта, питання про узгодженість викладених фактичних обставин справи з формулюванням обвинувачення та з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, не може бути предметом розгляду у підготовчому судовому засіданні, оскільки на цій стадії судового провадження суд не вправі вдаватися до оцінки вказаних обставин чи досліджувати обставини кримінального провадження або докази на їх підтвердження чи спростування.

Заслухавши доповідача, прокурора на підтримання поданої апеляційної скарги, особу, відносно якої вирішується клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, та її захисника, які заперечили проти апеляційних вимог, перевіривши матеріали провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти, зокрема, рішення про повернення обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 292 КПК України клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру має відповідати вимогам статті 291 цього Кодексу, а також містити інформацію про примусовий захід медичного характеру, який пропонується застосувати, та позицію щодо можливості забезпечення участі особи під час судового провадження за станом здоров`я.

Стаття 291 КПК України встановлює вимоги відносно порядку складення, затвердження обвинувального акта, відомостей, що їх має містити вказане процесуальне рішення, додатків до нього.

Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.

При цьому, главою 39 Кримінального процесуального кодексу України встановлені особливості кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 504 КПК України досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється слідчим згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цієї глави.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 511 КПК України досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру закінчується закриттям кримінального провадження або складенням клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру; прокурор затверджує складене слідчим або самостійно складає клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру і надсилає його суду в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Обставини, що підлягають встановленню під час досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру, визначені ст. 505 КПК України. Зокрема, під час досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру встановлюються: час, місце, спосіб та інші обставини вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення; вчинення цього суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення цією особою; наявність у цієї особи розладу психічної діяльності в минулому, ступінь і характер розладу психічної діяльності чи психічної хвороби на час вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення чи на час досудового розслідування; поведінка особи до вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення і після нього; небезпечність особи внаслідок її психічного стану для самої себе та інших осіб, а також можливість спричинення іншої істотної шкоди такою особою; характер і розмір шкоди, завданої суспільно небезпечним діянням або кримінальним правопорушенням. обставини, що підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення, в тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення.

Тобто, предмет доказування у кримінальному проваджені щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей, де не ставиться питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, а йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння, а умисел, мета і мотив є елементами суб`єктивної сторони саме злочину та встановлюються лише щодо осудної особи.

Виходячи із передбачених ст. 19 КК України критеріїв, осудною є особа, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, тоді як неосудна особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки.

Ураховуючи зазначене, особа, що вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру.

Виходячи із положень статей 23, 24 КК України умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання.

Тому із зазначеним станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст. 24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину.
Перевіривши матеріали судового провадження, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що клопотання вказаним вимогам закону не відповідає, а тому висновки суду щодо необхідності його повернення є обґрунтованими.

Так, клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 не містить у собі відомостей про час вчинення суспільно небезпечного діяння та місця внесення в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи, завідомо неправдивих відомостей, місця подання документів.

Окрім цього, клопотання містить протиріччя в частині викладу фактичних обставин вчинення суспільно-небезпечного діяння та виду примусового заходу, застосування якого потребує ОСОБА_7 .

Як вбачається зі змісту клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_7 у період часу, до якого відноситься суспільно-небезпечне діяння, страждав хронічним захворюванням у формі шизоафективного розладу, змішаний тип з частими загостреннями та наростаючим дефектом особистості, та не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, і одночасно вказано на наявність в діях ОСОБА_7 умислу з метою приховування фактичного місцезнаходження ТОВ «Панорама Буд», що передбачає наявність як інтелектуального, так і вольового моменту умислу. Таке формулювання обставин вчинення суспільно небезпечного діяння не узгоджуються з твердженням про неосудність особи, яка виключає цю форму вини.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованими висновки суду в частині необхідності повернення клопотання прокурору.

При цьому, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення скарги прокурора, оскільки вважає, що висновки суду не суперечать вимогам кримінального процесуального закону, а встановлені недоліки перешкоджають судовому розгляду.

Ураховуючи вищенаведене, на переконання колегії суддів апеляційного суду, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:
ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 18 березня 2021 року про повернення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_7 , залишити без змін, апеляційну скаргу прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4