Провадження №1-кп/639/94/21
Справа №639/6124/19
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 року суд Жовтневого району м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

законного представника потерпілого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

законного представника обвинуваченого ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР 03 серпня 2019 року за №0001136 за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, раніше не судимого, не одруженого, не працюючого, студента 2-го курсу Харківського ПТУ №38, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

03 серпня 2019 року ОСОБА_8 о 01.50 год., керував автомобілем «ВАЗ-21013», реєстраційний номер НОМЕР_1 , без відповідного посвідчення водія, чим грубо порушив вимоги п.п. 2.1 а) ПДДУкраїни, згідно яких: - п.2.1 водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортнім засобом відповідної категорії, - рухався по вул. Кітаєнко зі сторони просп. Л.Малої в напрямку просп. Новобаварсього у м. Харкові , зі швидкістю приблизно 60 км/год. Під час руху по вказаній вулиці, в районі будинку №3-а, ОСОБА_8 грубо порушив п.п. 12.1 ПДД України, згідно з якими: п. 12.1 під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, - не впорався з керуванням і виїхав за межі проїжджої частини на ліве узбіччя по ходу свого руху, де допустив зіткнення з перешкодою у вигляді стовпу електроопори. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир зазначеного автомобіля ОСОБА_4 згідно висновку судово-медичної експертизи №12-14/545-АЇ19 від 27 серпня 2019 року отримав важку сукупну травму у вигляді черепно-мозкової травми із забоєм головного мозку за типом дифузного аксонального ушкодження та утворення вогнищ контузії обох лобових ділянок; забійно-рваної рани правої вушної раковини; садна на шиї справа; закритої травми живота у вигляді розриву печінки та забою правої нирки із внутрішньо черевним крововиливом (700 мл.), що у сукупності відповідно до п. 2.1.1. «а», п. 2.1.2, п. 2.1.3 «л. о» «правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № : МОЗ України від 17 січня 1995 року, належить до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки до життя.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 визнав себе винним та пояснив, що скоїв злочин при обставинах наведених вище. Також обвинувачений додав, що в ході досудового слідства показання давав добровільно без будь-якого фізичного та психологічного тиску з боку працівників поліції та інших осіб.

Потерпілий ОСОБА_4 зазначив, що обставини ДТП він не пам`ятає. Події, які передували пригоді та про які показав обвинувачений він підтверджує. До обвинуваченого він ніяких претензій не має, у зв`язку з чим з цивільним позовом до суду не звертався. Просив суд призначити ОСОБА_8 мінімальне покарання.

Законні представники приєднались до висловленого обвинуваченим та потерпілим.

ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , а також їх законні представники вважали недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ними не оспорюються. Цю позицію підтримала і сторона обвинувачення.

Судом роз`ясненні положення ч. 3 ст. 349 КПК України, учасникам процесу вони зрозумілі.

Беручи до уваги повне визнання обвинуваченим ОСОБА_8 своєї вини, а також те, що сторони не піддають сумніву фактичні обставини справи, відсутність у суду сумніву в правильності розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, добровільності та істинності його позиції, суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ними не оспорюються, розглянув дане кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, попередньо роз`яснивши наслідки такого порядку дослідження доказів, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілого, дослідженням матеріалів досудового розслідування, зокрема даних, що характеризують особу обвинуваченого.

Аналізуючи обставини, що визнаються учасниками судового провадження, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 в обсязі пред`явленого обвинувачення (ст. 337 КПК України) є доведеною. Дії ОСОБА_8 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортнім засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Така юридична оцінка дій обвинуваченого відповідає фактичним обставинам, встановленим по справі.

Даними про особу обвинуваченого встановлено, що він не працює, навчається, має постійне місце реєстрації та проживання, за місцем якого характеризується позитивно, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 відповідно до ст. 66 КК України, суд вважає активне сприяння розкриттю злочину, щире каяття, вчинення злочину неповнолітнім.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Призначаючи покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України, а саме з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових злочинів та враховує характер і ступень тяжкості скоєного злочину, обставини що пом`якшують покарання, особу ОСОБА_8 , його відношення до скоєного злочину, а також висловлену думку потерпілого про відсутність будь-яких претензій до останнього та вважає, що виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів можливо без відбуття покарання в місцях позбавлення волі, а тому йому слід обрати покарання не пов`язане з ізоляцією від суспільства відповідно до ст. 104, 75 КК України.

Відповідно до абзацу 3 пункту 28 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23.12.2005 року, суди не вправі застосовувати позбавлення права керувати транспортними засобами тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.

Отже додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами до ОСОБА_8 не застосовується, оскільки останній вчинив злочин будучи неповнолітнім та посвідчення водія не отримував та не мав такого права.

Процесуальні витрати підлягають стягненню згідно ст. 124 КПК України.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст.370, 374, 377 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_8 визнати винним за ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитом строком на 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.

На підставі п. 1, 2, ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи чи навчання.

Процесуальні витрати у розмірі 3768 грн. 24 коп. за проведення експертизи стягнути з ОСОБА_8 , а за відсутності у останнього заробітку (доходу) з законного представника ОСОБА_7 .

Після набрання вироку законної сили скасувати арешт майна, який накладено ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 07.08.2019 року на автомобіль «ВАЗ-21013», р.н. НОМЕР_1 , який, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , належить ОСОБА_9 , який визнано речовим доказом, та повернути його власнику.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Харківського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, потерпілому, їх законним представникам та прокурору.

Суддя ОСОБА_1