МИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 490/1617/20
Провадження № 1-кс/945/44/21
Ухвала
Іменем України

23 червня 2021 року м.Миколаїв
Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі головуючого судді
ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві заяву ОСОБА_3 про відвід слідчого судді Миколаївського районного суду Миколаївської області ОСОБА_4 , головуючої у розгляді скарги на бездіяльність уповноважених осіб Прокуратури Миколаївської області,
встановив:
На адресу Миколаївського районного суду Миколаївської області з Миколаївського апеляційного суду у порядку, визначеному п.2 ч.1 ст.34 КПК України, надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб Прокуратури Миколаївської області.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого визначення слідчого судді від 27.04.2021 року судова справа розподілена та передана головуючому слідчому судді ОСОБА_4
14.06.2021 року на електрону адресу Миколаївського районного суду Миколаївської області надійшла заява ОСОБА_3 про відвід слідчого судді Миколаївського районного суду Миколаївської області ОСОБА_4 , головуючої у розгляді скарги на бездіяльність уповноважених осіб Прокуратури Миколаївської області. В обґрунтування заяви, ОСОБА_3 вказав, що існують обставини, які викликають сумнів у неупередженості слідчого судді Миколаївського районного суду Миколаївської області ОСОБА_4 . Так, слідчим суддею ОСОБА_4 було винесено дві ухвали в інших кримінальних провадженнях, зміст яких заявнику незрозумілий. Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_3 просив задовольнити заяву про відвід слідчого судді Миколаївського районного суду Миколаївської області ОСОБА_4 , головуючої у розгляді скарги на бездіяльність уповноважених осіб Прокуратури Миколаївської області.
Слідчий суддя ОСОБА_4 правом надання пояснень не скористалася.
В судове засідання ОСОБА_3 не з`явився.
Розглянувши заяву про відвід, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного.
Відповідно до положень ч.1 ст.75 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.
Крім того, згідно з приписами ст.76 КПК України не допускається повторна участь судді у кримінальному провадженні.
Отже, кримінальним процесуальним законом визначений вичерпний перелік підстав для відводу судді.
Розглядаючи заяву про відвід судді з підстав передбачених п. 4 ч.1 ст.75 КПК України слід враховувати, що до "інших обставин", які викликають сумнів у неупередженості судді, можливо віднести такі, як: 1) суддя є дальнім родичем, або близькою людиною для слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача або членів їх сімей; 2) у результатах судового розгляду зацікавлені близькі родичі судді або члени його родини; 3) суддя перебуває в дружніх або неприязних стосунках з кимось із учасників кримінального провадження; 4) суддя перебуває в матеріальній, службовій або іншій залежності від когось із учасників кримінального провадження; 5) суддя публічно, усно або письмово, у тому числі в засобах масової інформації, наперед висловив свою думку щодо винуватості або невинуватості обвинуваченого, або з інших питань ще не закінченого відповідним судовим рішенням кримінального провадження.
Так, поняття «обставини, які викликають сумнів у його неупередженості» є оціночним, використання якого залежить від правосвідомості особи, яка його застосовує та з`ясовує його сутність, виходячи зі свого внутрішнього переконання.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.2006 року у справі «Білуга проти України», від 28.10.1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії», тощо) важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду.
Відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість висунутого проти нього будь-якого кримінального обвинувачення.
Виходячи із положень ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, які є частиною національного законодавства і джерелом права, що підлягають застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд має завжди бути «встановленим законом».
Про те, що термін «суд, встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, звернуто також увагу Європейським судом з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України».
Суд, який розглядає справу має бути «безстороннім» і «незалежним» за ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Розглядаючи питання безсторонності з двох точок зору, Європейський Суд з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначив, що по-перше, йдеться про суб`єктивний підхід, для того щоб спробувати визначити переконання та особисту поведінку конкретного судді у конкретній обстановці. Зокрема, суд не повинен суб`єктивно виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання; особиста безсторонність судді не ставиться під сумнів, аж доки не буде доведено протилежне. По-друге, слід застосувати об`єктивний підхід, метою якого є пересвідчитися, чи надає суд необхідні гарантії, щоб зняти з цього приводу можливість будь-якого правомірного сумніву; крім того, поняття незалежності та об`єктивної безсторонності тісно пов`язані між собою (справи «Пуллар проти Сполученого Королівства» і «Томанн проти Швейцарії», а також «Екедемі Трейдинг ЛТД та інші проти Греції» і «Дактарас проти Литви»).
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»).
Відповідно до Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23, перед розглядом справи (про який відомо, що він відбудеться, або це тільки передбачається) суддя утримується від будь-яких коментарів, що могли б, виходячи з розумної оцінки ситуації, якимось чином вплинути на хід цієї справи чи поставити під сумнів справедливе ведення процесу. Суддя утримується від публічних та інших коментарів, оскільки це може перешкодити неупередженому розгляду справи щодо певної особи чи питання (п. 2.4).
Вказані вимоги слідчим суддею ОСОБА_4 порушені не були, а отже, жодних доказів на підтвердження того, що слідчий суддя ОСОБА_4 , розглядаючи скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Прокуратури Миколаївської області, є упередженою, у судовому засіданні не встановлено.
Мотивуючи заяву про відвід заявник, як на обставину упередженості слідчого судді, посилається на ухвалення нею рішень у інших справах. Однак, така обставина жодним чином не може свідчити про упередженість чи небезсторонність, оскільки кожна справа вирішується залежно від з`ясованих її обставин, які у кожному випадку є індивідуальними.
Крім того, заявником не доведена наявність обставин, які би викликали сумніви в неупередженості слідчого судді ОСОБА_4 та унеможливлювали ухвалення суддею об`єктивного рішення у справі. Не погодження ОСОБА_3 з процесуальними рішеннями слідчого судді ОСОБА_4 не є підставою для її відводу, передбаченою ст.74 КПК України, а відтак доводи заявника про відвід судді є необґрунтованими.
Отже, враховуючи зазначене вище, суд вважає, що підстави для задоволення заяви ОСОБА_3 про відвід слідчого судді ОСОБА_4 відсутні.
Керуючись ст. ст. 75, 76, 80, 81 КПК України, суд,-
постановив:
У задоволенні заяви Миколаївського районного суду Миколаївської області ОСОБА_4 , головуючої у розгляді скарги на бездіяльність уповноважених осіб Прокуратури Миколаївської області відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1

23.06.2021