ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 531/880/20 Номер провадження 11-кп/814/964/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
захисника - адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисників - адвокатів ОСОБА_9 і ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу у кримінальному провадженні № 0000192 за апеляційними скаргами прокурора Карлівського відділу Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 на вирок Чутівського районного суду Полтавської області від 10 червня 2021 року,

встановила:
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сармаково Зольського району Кабардино-Балкарської Республіки, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не одруженого, не працюючого, не судимого,
засуджено ч. 1 ст. 121 КК України 5 років позбавлення волі.
Змінено ОСОБА_8 запобіжний захід з домашнього арешту на тримання під вартою та до набранням вироком законної сили застосовано до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Цивільний позов ОСОБА_11 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 34624 грн. 27 коп. матеріальних збитків, 20000 грн моральної шкоди та 2000 грн витрат на професійну правничу допомогу. В іншій частині цивільного позову відмовлено.
Вирішено питання про речові докази.
На вирок суду подав апеляційну скаргу прокурор, який просить вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим за ч.1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді 6 років позбавлення волі.

В апеляційних скаргах обвинувачений та його захисник ОСОБА_9 просять вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Одночасно обвинувачений та його захисник просять змінити ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, у якому зазначають, що з моменту застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту під час досудового розслідування, жодних порушень обвинувачений не допускав. Вважають, що відсутні ризики, передбачені ст. 177 КПК України. При цьому зазначають, що свою вину ОСОБА_8 не визнає, так як цього злочину не вчиняв, що буде доводити в суді.

Крім цього, захисник - адвокат ОСОБА_7 звернувся до Полтавського апеляційного суду з клопотанням про зміну ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника ОСОБА_7 в підтримку клопотань про зміну запобіжного заходу, прокурора, який заперечив проти зміни запобіжного заходу, перевіривши доводи клопотань та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

У відповідності до п.3 ч.1 ст. 401 КПК України після відкриття апеляційного провадження за скаргою на вирок суду першої інстанції вирішується питання щодо запобіжного заходу.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 вироком Чутівського районного суду Полтавської області від 10 червня 2021 року визнаний винуватим та засуджений за ч.1 ст. 121 КК України на 5 років позбавлення волі. Одночасно судом до набрання вироком законної сили ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Звертаючись з клопотанням про зміну обвинуваченому запобіжного заходу, захисник ОСОБА_7 зазначає, що суд першої інстанції питання щодо запобіжного заходу повинен вирішити ухвалою.
Однак, такі твердження захисника є безпідставними.

У статті 374 КПК України визначено зміст вироку суду, де поміж іншим зазначено, що у разі визнання особи винуватою суд приймає рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, що відповідно до розділу ІІ КПК України включає запобіжні заходи, але без посилань на часові рамки їх дії, а з вказівкою на конкретну подію набрання вироком законної сили.

Відповідно до Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 2019 року №?1769/5, підставами для приймання до СІЗО та тримання ув`язнених і засуджених серед інших є вирок суду, що не набрав законної сили, але передбачає тримання особи під вартою.
В роз`ясненнях Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №14 від 19 грудня 2014 року «Про узагальнення судової практики застосування судами першої та апеляційної інстанцій процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою» зазначено, що під час ухвалення обвинувального вироку суд вправі застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого до набрання цим вироком законної сили. Суд застосовує запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у такому випадку з метою забезпечення виконання остаточного судового рішення.
Тобто, зазначене у вироку рішення про обрання запобіжного заходу узгоджується з вимогами законодавства, а твердження захисника, що таке рішення суд першої інстанції повинен постановити виключно ухвалою, є надуманим.

Крім цього, засуджуючи ОСОБА_8 за вчинений злочин до позбавлення волі, суд першої інстанції визнав вину обвинуваченого у вчиненні злочину, тобто дійшов висновку про обгрунтованість обвинувачення, а обираючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Відсутні підстави для зміни запобіжного заходу і в суді апеляційної інстанції, як про це просять обвинувачений та його захисники.

На підставі ч.3 ст.377 КПК України якщо обвинувачений, що тримається під вартою, засуджений до арешту чи позбавлення волі, суд у виняткових випадках з урахуванням особи та обставин, встановлених під час кримінального провадження, має право змінити йому запобіжний захід до набрання вироком законної сили на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою, та звільнити такого обвинуваченого з-під варти.

Існування виключних обставин, які б дозволяли звільнити обвинуваченого з-під варти або призначити йому більш м`який запобіжний захід в матеріалах справи відсутні та не доведено стороною захисту. Не містять матеріали справи і об`єктивних даних про те, що стан здоров`я ОСОБА_8 не дозволяє утримувати його під вартою.
Враховуючи викладене, те, що ОСОБА_8 засуджений за вчинення тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі, свою вину у його вчиненні не визнає, є обставина, яка обтяжує покарання, а також з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час апеляційного розгляду та виконання ним процесуальних рішень у справі, колегія суддів дійшла висновку, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

З урахуванням вказаного, відсутні підстави для зміни запобіжного заходу ОСОБА_8 , а тому клопотання обвинуваченого та його захисників не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 377, 401 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Відмовити у задоволенні клопотань обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисників ОСОБА_9 і ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4