ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
іменем України
Справа № 210/3300/21
Провадження № 1-в/210/326/21

"07" липня 2021 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

засудженого: ОСОБА_3 ,

захисника засудженого, - адвоката: ОСОБА_4 ,

прокурора: ОСОБА_5 ,

представника адміністрації колонії: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, в режимі відеоконференції (дистанційного провадження), клопотання адвоката ОСОБА_4 про застосування умовно-дострокового звільнення з місць позбавлення волі, поданого в інтересах засудженого:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває строк покарання за вироком Баранівського районного суду Житомирської області від 26 лютого 2020 року, за ст.ст.406 ч.3, 406 ч.3, 70 ч.1 КК України, до покарання у вигляді 03 років позбавлення волі, -

В С Т А Н О В И В:

17 червня 2021 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшло клопотання адвоката ОСОБА_4 , поданого в інтересах засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі.

В обґрунтування клопотання захисник засудженого ОСОБА_3 , адвокат ОСОБА_4 зазначає, що у ОСОБА_3 фактично настало право на звернення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Клопотання подане в порядку ст.ст.537, 539 КПК України до суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

Присутні у судовому засіданні засуджений ОСОБА_3 , та його захисник, адвокат ОСОБА_4 , кожен окремо надали пояснення по суті справи, підтримали клопотання у повному обсязі з підстав та мотивів викладених у ньому, просили суд його задовольнити.

Представник адміністрації колонії та прокурор, кожен окремо проти клопотання заперечували, вважаючи його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, засудженого таким, що на даний час не довів свого виправлення, а клопотання таким, що подано передчасно.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані матеріали клопотання та особової справи засудженого, суд приходить до наступних висновків.

Так, відповідно до положень ст.81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у вигляді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за тяжкий злочин.

Як слідує зі змісту кримінального закону, положення про те, що засуджений довів своє виправлення, означає, що його сумлінна поведінка і ставлення до праці свідчать про успішність процесу виправлення і можливості ефективного продовження його при умові застосування умовно-дострокового звільнення.

Таким чином, однією з умов застосування до засудженого положень ст.81 КК України і застосування до нього умовно-дострокового звільнення є те, що він своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Про вказане може свідчити його як сумлінна поведінка, так і ставлення до праці.

Доведення засудженим свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів. Виправлення засудженого має бути підтверджене його сумлінною поведінкою і ставленням до праці. При цьому сумлінна поведінка характеризується дотриманням режиму відбування покарання, виконанням покладених на засудженого законних обов`язків; виконанням законних вимог представників адміністрації органу, що виконує покарання; підвищенням загальноосвітнього і професійно-технічного навчання; поведінкою у побуті; стримуванням від порушень режиму відбування покарання, від порушень правил внутрішнього розпорядку, неухильним додержанням загальноприйнятих норм і правил поведінки; активною участю у суспільному житті і сумлінним виконанням громадських доручень у процесі відбування покарання; прагненням своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин тощо.

Ставлення до праці характеризується постійною свідомою участю у суспільній корисній праці; систематичним виконанням трудових обов`язків, виробничих завдань і дорученої роботи; відсутністю відмов від роботи, невиходів на роботу без поважних причин і порушень трудової дисципліни; відсутністю трудових порушень тощо.

Суд зазначає, що сумлінна поведінка і ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого.

Згідно до ст.6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Розглядаючи клопотання щодо застосування умовно-дострокового звільнення до засудженого, та оцінюючи ступінь виправлення засудженого, суд враховує дані про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання.

На час звернення захисника засудженого до суду, засуджений відбув 2/3 строку призначеного покарання.

З досліджених у судовому засіданні матеріалів особової справи вбачається, що ОСОБА_3 засуджений вироком Баранівського районного суду Житомирської області від 26 лютого 2020 року, за ст.ст.406 ч.3, 406 ч.3, 70 ч.1 КК України, до покарання у вигляді 03 років позбавлення волі. Строк відбуття покарання рахується з 27 травня 2019 року. За правилами ст.72 ч.5 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі, в строк покарання зараховано час з 27 травня 2019 року по день набрання вирком законної сили.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 27 липня 2020 року, вирок Баранівського районного суду Житомирської області від 26 лютого 2020 року, залишено без змін.

Вирок Баранівського районного суду Житомирської області від 26 лютого 2020 року набрав законної сили 27 липня 2020 року.

Початок строку, - 27 травня 2019 року, кінець строку, - 27 травня 2022 року.

На підставі закону, умовно-дострокове звільнення можливе за обов`язкової і одночасної наявності в їх сукупності підстав і умов, при цьому, основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Суд, дослідивши матеріали особової справи засудженого ОСОБА_3 , приходить до висновку, що подане клопотання на даний час є передчасним, оскільки засуджений своїм ставленням до праці та поведінкою на даний час не довів свого виправлення, а тому до нього не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Так, судом встановлено, що засуджений ОСОБА_3 відбуває покарання за вчинення тяжкого злочину, за весь період відбування покарання має два стягнення від 24 листопада 2020 року, котрі є погашеними та знятими у встановленому законом порядку, має лише одне заохочення від 16 квітня 2021 року, у вигляді зняття раніше накладеного стягнення, в місцях позбавлення волі перебуває з 29 вересня 2020 року, тобто на протязі всього часу відбування покарання не проявляв належних дій, спрямованих на доведення свого виправлення. Даний факт свідчить, що засуджений не довів своє виправлення, оскільки висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання.

Згідно наявних у справі матеріалів що характеризують особу засудженого ОСОБА_3 вбачається, що останній в місцях позбавлення волі знаходиться з 29 вересня 2020 року, на теперішній час характеризується посередньо, за необхідністю залучається до праці на виробництві установи. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику на свою адресу. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом з метою встановлення з ними неслужбових стосунків. Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи, і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою. Намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу, участі у виховних заходах, які проводяться в установі не бере. До загальноосвітнього та професійно-технічного навчання не залучався у зв`язку із наявністю відповідних освітніх рівнів. Участі у роботі самодіяльних організацій не приймає. Підтримує зв`язки з рідними шляхом телефонних переговорів. Згідно вироку суду вину не визнав, має позови, котрі не сплачує, на профілактичному обліку установи не перебуває.

03 грудня 2020 року засудженого було розглянуто на адміністративній комісії установи згідно ст.101 КВК України, у зв`язку з наявністю діючих стягнень йому було відмовлено у переведенні до дільниці соціальної реабілітації.

17 грудня 2020 року засудженого було розглянуто на адміністративній комісії відповідно ст.82 КК України, у зв`язку з наявністю діючих стягнень було відмовлено в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким.

03 червня 2021 року засудженого було розглянуто на адміністративній комісії згідно ст.81 КК України, але у зв`язку з невідповідністю оцінки ступеня виправлення, було відмовлено в умовно-достроковому звільненні.

Згідно щоденника індивідуальної роботи зі засудженим ОСОБА_3 , останнім має оцінку ступеню виправлення станом на 05 травня 2021 року, - «засуджений не стає на шлях виправлення».

Таким чином, об`єктивно згідно з даними адміністрації установи виконання покарань, засуджений не довів свого виправлення, наявність лише одного заохочення вказує на не систематичний характер, безвідповідальне ставлення до праці, свідчить про непослідовний процес виправлення і у сукупності із дослідженими даними не може бути безсумнівним підтвердженням його виправлення та готовності до самокерованої правослухняної поведінки.

В сукупності із зазначеним та наявною в матеріалах справи інформацією щодо особи засудженого ОСОБА_3 , враховуючи тяжкість злочину, за котрий засуджений відбуває покарання, обставини його вчинення, термін покарання, призначеного вироком суду, невідбуту частину покарання, невизнання ним своєї вини у вчиненні злочину, оскарження вироку, наявність цивільних позовів, на погашення котрих засуджений не приймає ніяких дій, об`єктивних фактів та даних, які б свідчили, що ОСОБА_3 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, що є підставою для застосування ст.81 КК України не встановлено.

Отже, оцінюючи у сукупності всі дані, які можуть служити чинником для визнання поведінки ОСОБА_3 такою, що свідчить про його виправлення, суд вважає, що останнім та його захисником не надано конкретних переконливих даних про те, що процес його виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі.

Згідно ст.50 ч.2 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

В сукупності з зазначеним та наявною в матеріалах справи інформацією щодо особи засудженого, який своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, суд не знаходить підстав для застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення.

На підставі викладеного, керуючись ст.376 ч.2 КПК України, ст.81 КК України, ст.ст.537, 539 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання адвоката ОСОБА_4 про застосування умовно-дострокового звільнення з місць позбавлення волі, поданого в інтересах засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - залишити без задоволення.

На ухвалу протягом семи днів з дня її оголошення прокурор, засуджений та його захисник можуть подати апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Суддя: ОСОБА_1