Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/408/21 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1 ,
Категорія ст.189 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2021 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 ,який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 09 квітня 2021 року, якою
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Кам`янече Новоархангельського району Кіровоградської області, громадянину України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
продовжено строк тримання під вартою до 11.00 год. 07.06.2021 року, з визначенням застави в сумі 181600 грн.,
В С Т А Н О В И Л А:

У провадженні Кіровоградського районного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження № 0000312 від 26 грудня 2019 року стосовно ОСОБА_9 обвинуваченого за ч.ч.2,4 ст.189 КК України, ОСОБА_10 обвинуваченого за ч.ч.2,4 ст.189 КК України, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 обвинувачених за ч.ч2,3 ст.189 КК України, ОСОБА_13 обвинуваченого за ч.2 ст.189 КК України, ОСОБА_14 обвинуваченого за ч.2 ст.189 КК України, ОСОБА_15 обвинуваченого за ч.4 ст.189 КК України та ОСОБА_8 обвинуваченого за ч.ч.2,4 ст.189 та ч.1 ст.263 КК України.

Під час судового засідання у вказаному кримінальному провадженні процесуальний прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 оскільки останній обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів та особливо тяжкого злочину, раніше судимий, офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходів, а тому наявні обґрунтовані підстави вважати про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 09 квітня 2021 року ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою до 11.00 год. 07.06.2021 року, з визначенням застави в сумі 181600 грн., з покладенням обов`язків передбачених ст.194 КПК України, а саме: прибувати за кожною вимогою до суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи, утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками.
Попереджено обвинуваченого, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, внесена застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України з одночасним вирішенням питання, передбаченого ст.182 ч.10 КПК України.
Під час розгляду, суддя встановив наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, враховуючи можливість підозрюваним переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків, потерпілого, перешкодити розслідуванню кримінального провадження.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 ,який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить змінити ухвалу районного суду в частині застосування запобіжного заходу його підзахисного обравши йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що обвинувачений ОСОБА_8 утримується під вартою вже понад розумні строки (з 27.05.2020 р.), без реального обґрунтування ризиків (передбачених ст.177 КПК України), а зазначені ризики в клопотання сторони обвинувачення є лише абстрактними, та нічим не підкріплені щодо реальності.
При цьому інші учасники кримінального провадження не перебувають під вартою.
Наявність тільки обґрунтованої підозри у вчиненні тяжкого злочину не є підставою для позбавлення свободи, при цьому стороною обвинувачення при розгляді питання доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики не доведені, та що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання ним своїх процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

З урахуванням наявності у обвинуваченого постійного місця проживання у АДРЕСА_1 , де мешкає його сім`я, зважаючи на тривалий строк перебування обвинуваченого під вартою без вирішення справи по суті, приймаючи до уваги презумпцію невинуватості обвинуваченого та відсутність доведених перед судом підстав для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, яке має бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, приймаючи до уваги той факт, що інші обвинувачені з рівноцінним обвинуваченням не перебувають під вартою і належним чином виконують умови обраних щодо них запобіжних заходів, вважаю за необхідне змінити обвинуваченому запобіжний захід на більш м`який, а саме на запобіжний захід у вигляді не цілодобового домашнього арешту, поклавши на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.
Обвинуваченому ОСОБА_8 потрібна медична допомога котра у умовах Кропивнииького СІЗО М14 не надається та не може бути надана в зв`язку з відсутністю умов та відповідних Фахівців спеціалістів (лікарів).

Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_8 страждає на серйозні захворювання, котрі у випадку не надання відповідного та належного лікування може призвести до більш серйозних наслідків у стані його здоров`я а саме до онкологічної хвороби відповідно, він на даний час зазнає значного занепокоєння щодо того, чи буде йому надана в подальшому належна медична допомога.

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, дослідивши матеріали клопотання і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до частини п`ятої цієї статті слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали районного суду встановила, що зазначені вимоги кримінального закону слідчим суддею належно дотримані.
Згідно обвинувального акту, ОСОБА_8 обвинувачується у вимаганні передачі чужого майна з погрозами вбивства, заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинених повторно, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченому ч.2 ст.189 КК України, у вимаганні передачі чужого майна з погрозами насильства, заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, поєднаного із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, вчинене організованою групою, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченому ч.4 ст.189 КК України та в незаконному придбанні, носінні, зберіганні бойових припасів та вибухового пристрою без передбаченого законом дозволу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченому ч.1 ст.263 КК України
На думку колегії суддів, суддя прийшов до обґрунтованого висновку про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 вчиненні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2,4 ст.189 та ч.1 ст.263 КК України, оскільки такий висновок підтверджується доданими до клопотання доказами, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_8 міг вчинити кримінальні правопорушення, передбачені ч.ч.2,4 ст.189 та ч.1 ст.263 КК України.
Такий висновок також повною мірою узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), відповідно до якої термін «обґрунтована підозра», зокрема викладеного у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.
При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.
Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочинів, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.
Тобто, суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_8 , встановив наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що суддя дійшов правильного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).
На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим та прокурором у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні. За таких підстав, відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задовольнити клопотання, оскільки прокурор в повному обсязі довів суду обставини, які виправдовують продовження обмеження права ОСОБА_8 на особисту свободу.
Доводи захисника про необґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 колегією суддів не можу бити враховано.
ОСОБА_8 , офіційно не працює, не має жодних заробітків, що в свою чергу свідчить про наявність ризику вчиняти нові кримінальні правопорушення.

При цьому, колегія суддів враховую те, що причиною вчинення інкримінованого кримінального правопорушення стало відсутність грошових коштів.

Необхідно зазначити про те, що у ОСОБА_8 не має міцних соціальних зв`язків, які є достатнім стримуючим фактором в поведінці обвинуваченого, оскільки останній не одружений та утриманців не має.

Також, колегія суддів погоджується з думкою судді районного суду про те, що у

ОСОБА_8 наявний ризик переховування від суду, оскільки він обвинувачується у вчиненні умисних тяжких та особливо тяжких злочинах, санкція одного з яких передбачає покарання у виді позбавлення волі від семи до дванадцяти років.
Крім того у ОСОБА_8 наявний ризик впливу на свідків, обвинувачених та потерпілого у кримінальному провадженні з метою уникнення від кримінальної відповідальності, а тому, маючи можливість вільного пересування та контактів, ОСОБА_8 може прямо чи опосередковано впливати на них шляхом здійснення погроз та залякування.
А тому, доводи захисника про можливість не застосувати до
ОСОБА_8 жодний запобіжний захід є необґрунтованими та на переконання колегії суддів не спростовують висновок слідчого судді про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених п.п.. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.

З цих же підстав колегія суддів залишає без задоволення доводи захисника про недоведеність ризиків.

Доводи апеляції захисника про те, що судом першої інстанції не враховано особу підозрюваного, який має постійне місце проживання та офіційне місце реєстрації, колегією судді не можу бути враховано, оскільки останній на даний час становить підвищену суспільну небезпеку, а саме у нього наявні високий ризик можливості переховування від органів досудового розслідування та з метою уникнення кримінальної відповідальності наявний ризик впливу на свідків та потерпілого.
Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини вчинення кримінальних правопорушень а також, те, що ОСОБА_8 не має жодних заробітків, не має міцних соціальних зв`язків, обґрунтовано обвинувачується у вчиненні умисних тяжких та особливо тяжких злочинів, вину не визнає, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи обвинуваченого про необхідність обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.
За таких підстав, належна поведінка підозрюваного ОСОБА_8 під час розгляду матеріалів кримінального провадження не може бути забезпечена шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та не зможе запобігти спробам переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших обвинувачених, вчиняти нові кримінальні правопорушення.
Крім того твердження захисника про те, що стан здоров`я ОСОБА_8 не дозволяє йому перебувати під вартою колегія суддів залишає без задоволення, оскільки за матеріали справи не містять будь-яких протипоказань, які б унеможливлювали утримання під вартою обвинуваченого, що було б встановлено висновком уповноваженого органу по даному провадженню - не має. Навіть за наявності хронічних хвороб, які має обвинувачений ОСОБА_8 належна медична допомога може буди надана та забезпечена медичною частиною установи відбування покарань.

Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини вчинення кримінальних правопорушень а також, те, що ОСОБА_8 не працевлаштований, не має сталих джерел доходу, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи захисту про необхідність обрання підозрюваному запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.
А тому підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Отже, ризики, які мали місце на момент обрання стосовно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишаються і на момент продовження даного запобіжного заходу, а тому застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, зокрема таких як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешту, застава неможливе.

А тому, належна поведінка ОСОБА_8 не може бути забезпечена шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та не зможе запобігти спробам переховуватись суду, намагався переховуватися в іншій країні, незаконного впливу на свідків, вчинення нових кримінальних правопорушень, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Доводи захисника щодо відсутності у даному кримінальному провадженні ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного містять лише посилання на незгоду з наданими стороною обвинувачення матеріалами, а тому їх слід визнати непереконливими.

Отже, колегія суддів вважає, що належна процесуальна поведінка обвинуваченого не може бути забезпечена застосуванням менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 ,який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 09 квітня 2021 року якою ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою до 11.00 год. 07.06.2021 року, з визначення застави в сумі 181600 грн., - залишити без змін.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4