Житомирський апеляційний суд
Справа №286/2633/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду

в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

(в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_7

(в режимі відеоконференції),

підозрюваного ОСОБА_8

(в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу прокурора Овруцького відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Овруцького районного суду Житомирської області від 30.07. 2021,
в с т а н о в и л а :
Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання заступника начальника СВ ВП № 1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Овруцького відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 28.09.2021 з покладенням обов`язків: прибувати по кожному виклику до слідчого, прокурора, суду у визначений час; цілодобово не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора, суду, щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , фактично проживаючого по АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000192 від 30.07.2021.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що наявність у кримінальному провадженні вагомих доказів обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання виним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, а також існування певних ризиків вчинення підозрюваним дій, спрямованих на перешкоджання кримінальному провадженню, в сукупності не виправдовують застосування найсуворішого запобіжного заходу.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, прокурор ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання заступника начальника СВ ВП № 1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Овруцького відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_6 та застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Вважає, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та невмотивованою, а обраний судом запобіжний захід є неспівмірним з існуючими ризиками та не відповідає особі підозрюваного та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Звертає увагу, що в ході досудового розслідування встановлено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_8 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні чи вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Вказує, що після вчинення вбивства, з метою уникнення відповідальності, ОСОБА_8 вживав заходів до приховування знаряддя вчинення злочину. Вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам, визначеним ст.177 КПК України. Зазначає, що судом враховано стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_8 , а саме те, що у нього зламана права рука, разом з тим, судом не враховано, що наявний перелом не може стати на заваді до поміщення особи до місця попереднього ув`язнення.
Заслухавши доповідача, прокурора, яка просила задовольнити апеляційну скаргу, захисника та підозрюваного, які вважали ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Слідчий суддя, суд, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, згідно із ст.178 КПК України та зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваній особі у разі визнання її винною у вчиненні кримінального правопорушення, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обранні запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.
Як вбачається з ухвали, слідчим суддею встановлено, що в провадженні СВ відділу поліції № 1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000192 від 30.07.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.
30.07.2021 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.
30.07.2021 року заступник начальника СВ відділу поліції № 1 Коростенського РУП ГУП в Житомирській області ОСОБА_9 за погодженням прокурора Овруцького відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_6 звернувся до Овруцького районного суду Житомирської області з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 .
Ухвалою слідчого судді Овруцького районного суду Житомирської від 30.07.2021 року відмовлено у задоволенні вказаного клопотання та застосовано відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 28.09.2021 з покладенням обов`язків: прибувати по кожному виклику до слідчого, прокурора, суду у визначений час; цілодобово не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора, суду.
Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого про застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя виходив з того, що наявність у кримінальному провадженні вагомих доказів обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання виним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, а також існування певних ризиків вчинення підозрюваним дій, спрямованих на перешкоджання кримінальному провадженню, в сукупності не виправдовують застосування найсуворішого запобіжного заходу.

При вирішенні вказаного клопотання, слідчим суддею встановлено, що докази, надані слідчим, свідчать про існування обґрунтованої підозри в даному кримінальному провадженні, яка дає підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_8 причетний до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.
Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства», № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року).
При цьому суд, дослідивши матеріали провадження, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, встановив, що виключні обставини для тримання ОСОБА_8 під вартою відсутні, оскільки даних, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів у клопотанні слідчого не вказано та прокурором в судовому засіданні не доведено.
Слідчий суддя, з урахуванням даних про особу підозрюваного ОСОБА_8 зокрема, його стану здоров`я, міцність соціальних зв`язків, перебування на його утриманні малолітньої дитини, наявність постійного місця проживання та відсутність судимості і негативних характеризуючих даних за місцем проживання, дійшов висновку про можливість застосування щодо останнього альтернативного, більш м`якого запобіжного заходу цілодобового домашнього арешту, який є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.
Апеляційний суд вважає, що слідчим суддею у повній мірі враховано ризики щодо можливості переховування підозрюваного від органів досудового розслідування, прокуратури та суду; ризик знищити, сховати, спотворити речі, документи та речові докази, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та на даний час не встановлені; можливості незаконного впливу зі сторони підозрюваного на свідків, іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні, а також можливість вчинення іншого кримінального правопорушення.
Так, колегія суддів звертає увагу на практику Європейського Суду з прав людини, в якій суд неодноразово зазначав, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицький проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
В той же час, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в суді першої інстанції, слідчим та прокурором не представлено даних, які б свідчили, що забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного можливе виключно в умовах тримання його під вартою. Не надано таких доказів і в суді апеляційної інстанції.
При цьому, апеляційний суд враховує, що наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами (рішення Європейського суду з прав людини від 23.02.2012 року у справі «Клішин проти України», № 30671/04), а тому висновки слідчого судді про недоведеність вказаного ризику є обґрунтованими.
У відповідності ж до вимог ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п.1 та 2 ч.1 ст.194 КПК України, але не доведе обставини, передбачені п.3 ч.1 цієї статті, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.
Зі змісту ст.181 КПК України слідує, що домашній арешт, як вид запобіжного заходу, може бути застосований до особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі та полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби на підставі ухвали слідчого судді, суду.
На переконання апеляційного суду, слідчим суддею враховано існуючі обставини у справі, характер протиправних дій, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 , даних, які характеризують особу останнього, його спосіб життя, соціальні зв`язки,
Визнання факту події злочину, що відбулася за безпосередньої участі підозрюваного, домашній арешт буде достатнім для запобігання ризикам, про які зазначають слідчий та прокурор та забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.
Слідчим суддею також враховано, що слідчим та прокурором не надано доказів, що застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно ОСОБА_8 є недостатніми для запобігання ризикам, передбачених ст.177 КПК України, з чим погоджується і колегія суддів.
Під час судового засідання апеляційного суду, колегією суддів встановлено, що підозрюваний на даний час дотримується умов застосованого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, а тому вважає, що у даному випадку запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на даному етапі кримінального провадження є найбільш дієвим та не є обтяжливим для підозрюваного ОСОБА_8 .

Колегія суддів погоджуються з таким рішенням слідчого судді та вважає, що орган досудового розслідування не зміг довести суду виняткових обставин, які б виправдовували обмеження права підозрюваного на свободу та свідчили б про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Доводи, на які послався в апеляційній скарзі прокурор, не можуть бути підставами для скасування судового рішення та прийняття нової ухвали про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки були враховані судом при прийнятті рішення, у зв`язку з чим до підозрюваного застосовано наступний за суворістю запобіжний захід, який, на думку колегії суддів співмірний з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю злочину та його наслідками.
Істотних порушень норм КПК України, які б тягнули за собою скасування ухвали слідчого судді під час апеляційного розгляду не встановлено.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для скасування ухвали слідчого судді, як про це просить прокурор, немає, а тому ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу прокурора Овруцького відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Овруцького районного суду Житомирської області від 30.07.2021, якою відмовлено у задоволенні клопотання заступника начальника СВ ВП № 1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Овруцького відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 28.09.2021 з покладенням обов`язків: прибувати по кожному виклику до слідчого, прокурора, суду у визначений час; цілодобово не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора, суду, щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: