Справа №766/3987/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2021 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

Головуючого судді: ОСОБА_1

за участю секретаря: ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4 ,

представника лікарні ОСОБА_5

особи, стосовно якої вирішується питання ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в режимі відеоконференції заяву КНП «Херсонського обласного закладу з надання психіатричної допомоги» ХОР про припинення застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01.10.2020 року відносно ОСОБА_6 , яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді госпиталізації до психіатричного закладу з звичайним наглядом.

Директор КНП «Херсонський обласний заклад з надання психіатричної допомоги» ХОР звернувся до суду із заявою про припинення застосованих відносно ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру. В своїй заяві посилається на те, що термін дії примусових заходів медичного характеру спливає 05.04.2021 р., а відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів Херсонської обласної психіатричної лікарні №84 від 05.03.2021 р. за формою 104/о ОСОБА_6 потребує припинення застосування примусових заходів медичного характеру.

В судовому засіданні представник лікарні просила задовольнити клопотання, при цьому зазначила, що ОСОБА_6 не видужала, потребує подальшого лікування та приймання медичних препаратів постійно, в неї є батьки, які згодні піклуватись за нею, та контролювати її лікування.

Прокурор в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні заяви, вказуючи, що особа не видужала, потреба в раніше застосованих заходах медичного характеру не відпала.

Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні просив заяву про припинення примусових заходів медичного характеру задовольнити.

ОСОБА_6 під час розгляду справи пояснила, що вона бажає далі проходити лікування, має намір працевлаштуватись та проживати у батьків.

Заслухавши думки учасників судового провадження, вивчивши матеріали справи, дослідивши заяву та проаналізувавши наведені у неї доводи, суд дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 514 КПК України продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється на підставі ухвали суду, в межах територіальної юрисдикції якого застосовується цей захід чи відбувається лікування. Зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосовуваних заходах медичного характеру.

За змістом статті 95 КК України та статті 19 ЗУ «Про психіатричну допомогу» зміна примусового заходу медичного характеру може полягати лише в його пом`якшенні у зв`язку з поліпшенням психічного стану особи (наприклад, у переведенні її з психіатричного закладу з посиленим наглядом до закладу зі звичайним наглядом) чи у скороченні строку перебування у психіатричному закладі.

У відповідності до ст. 19 Закону України "Про психіатричну допомогу", примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку, встановлених Кримінальним та Кримінальним процесуальним кодексами України, цим Законом та іншими законами. Продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, на підставі висновку комісії лікарів - психіатрів.

Відповідно до статті 92 КК України, примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її. обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» № 7 від 03.06.2005 року примусові заходи медичного характеру припиняються у зв`язку з одужанням або зміною психічного стану особи настільки, що це виключає очевидну небезпечність для нього та для інших осіб.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_6 вчинила суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки суспільно небезпечного діяння, яке підпадають під ознаки діяння, передбаченого ст. 115 ч.1 КК України, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність її дій і її особи в цілому. Перебуває на примусовому лікуванні у зв`язку з цим в закладах охорони здоров`я з 22.07.2015 року.

У висновку комісії лікарів-психіатрів щодо особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру № 84 від 05.03.2021 року зазначено, що ОСОБА_6 страждає на параноїдну шизофренію, епізодичний характер, ремісія «С» полімерно-виражений змішаний тип дефекту. З анамнезу психічної хвороби: з 18 - ти років відмічалися порушення поведінки обумовлені галюцинаторно-маячною симптоматикою. Багаторазово лікувалась у психіатричних закладах з приводу загострень параноїчної шизофренії. Мала інвалідність ІІ групи, зараз на ІІІ - й групі інвалідності. Ухвалою Комсомольського районного суду м. Херсона від 09.06.2015 року було застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим режимом нагляду у зв`язку з вчиненням нею суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України. Виявляла поліморфні психотичні розлади у вигляді маячних ідей, галюцінаторної симптоматики. На тлі лікування стан покращився. Ухвалою Красногвадійського районного суд м. Дніпропетровська від 01.10.2020 року були змінені застосовані примусові заходи медичного характеру та переведена у заклад з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом. Виявляє дефіцітарні розлади психіки, продуктивні психотичні розлади та агресивні тенденції відсутні, сформоване розуміння хвороби та тяжкості скоєного, налаштована на тверезий спосіб життя та прийом протирецидидного лікування. Потребує подальшого приймання нейролептиків, раціональної психотерапії, трудотерапії. Комісією лікарів було рекомендовано припинити примусові заходи медичного характеру.

Висновок комісії лікарів психіатрів не має для суду наперед встановленої сили і підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами, відомостями та обставинами, які підлягають встановленню при вирішенні питання, порушеного у заяві керівника закладу з надання психіатричної допомоги.

В судовому засіданні лікарем було підтверджено, що ОСОБА_6 для забезпечення стабільного стану його психічного здоров`я потребує постійного приймання медичних препаратів, які вона зможе приймати під контролем лікарів, чи осіб, які б могли забезпечити нагляд за нею та прийняття ліків.

Батько ОСОБА_6 - ОСОБА_7 під час судового засідання підтвердив готовність контролювати прийом ліків його донькою.

З матеріалів висновку комісії та пояснень лікаря вбачається, що стан стійкої ремісії на час надання висновку комісії лікарів від 05.03.2021 року вдалося досягти, в тому числі завдяки постійному медикаментозному лікуванню, яке надається ОСОБА_6 саме у психіатричному медичному закладі.

При вирішенні клопотання, суд враховує, що ОСОБА_6 було вчинене суспільно небезпечне діяння, яке підпадають під ознаки діяння, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність її дій і її особи в цілому.

За таких обставин, вказаний висновок комісії лікарів психіатрів від 05.03.2021 року відносно ОСОБА_6 , яким рекомендовано припинити застосування примусових заходів медичного характер, є передчасним та недостатньо обґрунтованим, оскільки він не доводить, що покращення психічного стану ОСОБА_6 носить стабільний та тривалий характер і що вона спроможна дотримуватися підтримуючого лікування вдома. А тому, суд вважає, що зазначений висновок не доводить, що особа видужала або внаслідок змін її здоров`я відпала потреба в раніше застосованих заходах медичного характеру, а також, що психічний стан на час звернення із заявою до суду змінився на такий, що не становить очевидної небезпеки для неї або інших осіб.

Незважаючи на те, що стан її здоров`я покращився, її суспільна небезпека не зменшилася, а готовність ОСОБА_6 до свідомого підтримуючого лікування вдома, що потребує значного самоконтролю та самодисципліни з боку хворого, не ґрунтується на матеріалах справи.

Зазначений висновок суду також узгоджується із практикою ЄСПЛ, зокрема з висновками Суду у справі «Горшков проти України», за наявності доказів, які вказують на те, що особа страждала на психічне захворювання такого виду та рівня небезпечності, примусове ув`язнення в лікарні виправдовується лікуванням заявника та захистом інших членів суспільства. Тоді як стан здоров`я заявника поліпшується, соціальна загроза може тривати до повного його видужання. Навіть якщо стан здоров`я особи вважається покращеним, який не вимагає посиленого та суворого нагляду, певна полегшена форма нагляду за заявником вважається необхідною.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заява КНП «Херсонський обласний заклад з надання психіатричної допомоги» ХОР про припинення застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Закону України Про психіатричну допомогу, ст. 95 КК України, ст.ст. 537,539 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви КНП «Херсонського обласного закладу з надання психіатричної допомоги» ХОР про припинення застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді госпиталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом - відмовити

Ухвала може бути оскаржена протягом 7 (семи) днів, з дня її проголошення до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області.

СуддяОСОБА_1