Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

17 березня 2021 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції з ДУ Рівненський слідчий ізолятор кримінальне провадження № 0000002 щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною середньою освітою, не працюючого, раніше судимого, востаннє - вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 20 липня 2020 року за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на 120 год, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 317 КК України, за участю учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника-адвоката ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 22 січня 2021 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.309, ч.2 ст.317 КК України, і призначено покарання: за ч. 2 ст. 309 КК України два роки позбавлення волі; за ч. 2 ст. 317 КК України чотири роки позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання чотири роки позбавлення волі.
Згідно ч.4 ст.70, ст.72 КК України, шляхом повного приєднання до покарання за даним вироком не відбутої частини покарання за вироком Кузнецовського міського суду від 20 липня 2020 року, остаточне покарання призначено - чотири роки і тринадцять днів позбавлення волі.

Прийнято рішення утримувати ОСОБА_5 під вартою і рахувати строк відбуття покарання з моменту його затримання 30.12.2020 року. Судом вирішено питання щодо речових доказів у справі та постановлено стягнути з ОСОБА_5 в дохід держави витрати на залучення експертів в сумі 4004 грн.

Як визнав доведеним суд, ОСОБА_5 25 листопада 2018 року в період часу з 15.00 год. до 16.00 год. надав приміщення квартири за місцем свого проживання - АДРЕСА_1 ОСОБА_8 , де спільно з останнім, всупереч вимогам Закону України Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори, Закону України Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними та Порядку провадження діяльності, пов`язаної з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, та контролю за їх обігом», за допомогою підручних засобів та інгредієнтів виготовили наркотичний засіб дезоморфін, який є особливо небезпечним наркотичним засобом, та разом вжили даний наркотичний засіб, шляхом внутрішньовенної ін`єкції.
13 грудня 2018 року в проміжок часу з 09.00 год. до 09.20 год. ОСОБА_5 з метою створення сприятливих умов для незаконного вживання наркотичних засобів, надав ОСОБА_9 приміщення квартири за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , де спільно з ним повторно вжили особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, який в подальшому, масою 0,4793г та 0,0449г ( в перерахунку на суху речовину), зберігав у своєму помешканні без мети збуту.
У поданих апеляційних скаргах:

Обвинувачений ОСОБА_5 , не заперечуючи доведеності своєї вини у вчиненому та правильності кваліфікації його дій, просить пом`якшити призначене покарання, враховуючи, як практику Європейського Суду з прав людини, так і його каяття.

Захисник-адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого, не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненому та правильності кваліфікації його дій,доводить, що судом, на його думку, призначено надто суворе покарання без врахування ряду помякшуючих покарання обставин - щирого розкаяння, активного сприяння розкриттю злочинів, відсутності корисливого мотиву, у зв`язку з чим просить вирок в частині призначення покарання змінити і призначити ОСОБА_5 за скоєне більш мяке покарання із застосуванням положень ст.69 КК України.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника -адвоката ОСОБА_7 на підтримання поданих апеляційних скарг, прокурора, який просить залишити вирок без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та захисника ОСОБА_7 не підлягають задоволенню.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень за вказаних у вироку обставин підтверджується сукупністю зібраних в провадженні доказів, яким дана правильна юридична оцінка, що не оспорюється учасниками провадження.

Твердження апелянтів про призначення ОСОБА_5 надто суворого покарання не є переконливими, оскільки термін явно несправедливе покарання означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність, між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом і розміром покарання, та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема, і ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Вирішення судом даного питання ґрунтується на вимогах статей 50, 65 КК України.

При обранні покарання обвинуваченому суд, як видно з вироку, дотримався положень ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та роз`яснень, що містяться в п.п. 2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) „Про практику призначення судами кримінального покарання, згідно яких судам, з врахуванням ступеня тяжкості злочину, даних про особу ( поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання), його минуле ( зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку, матеріальний стан) належить обговорювати питання про призначення більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, наркоманії, за наявності рецедиву злочину, і менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочин, і тим, які активно сприяли розкриттю злочину, тощо.
Зокрема, врахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_5 злочинів, які, згідно положень ст. 12 КК України, відносяться до злочинів середньої тяжкості, їхню суспільну небезпечність, особу ОСОБА_5 , який раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст.309, ч.ч. 1,2 ст.317 КК України, за що відбував покарання в місцях позбавлення волі, перебуває на обліку в лікаря-нарколога, ряд обставин, які пом`якшують покарання, в тому числі - щире каяття, активне сприяння в розкритті злочину, на що покликається і захисник у своїй скарзі, досудову доповідь органу пробації, згідно якої виправлення ОСОБА_5 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства, та обставину, що обтяжує покарання рецидив злочинів, і призначив ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 309 КК України покарання в межах закону, та мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 317 КК України.

Правомірно, на думку колегії суддів, призначено ОСОБА_5 і остаточне покарання за сукупністю злочинів, виходячи з положень ч.4 ст.70 КК України, згідно яких, за правилами, передбаченими в частині першій-третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

Що ж до доводів сторони захисту про застосування до ОСОБА_5 положень ст. 69 КК України, то колегія суддів наголошує, що, відповідно до вимог ст.69 КК України і роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться в п.8 постанови Про практику призначення судами кримінального покарання від 23.10.2003 року №7, призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

При апеляційному розгляді встановлено, що ОСОБА_5 дійсно щиро розкаявся у вчиненому і сприяв у розкритті злочину, однак, раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння аналогічних злочинів, судимий і за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 186 КК України, належних висновків для себе не зробив та продовжив діяльність, пов`язану з незаконним обігом наркотичних засобів, що свідчить про системність неправомірних дій обвинуваченого.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б слугували безумовними підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді кримінального провадження, в суді апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим і підстав для його зміни не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404-405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Вирок Кузнецовського міського суду Рівненської області від 22 січня 2021 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника-адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення повного тексту ухвали, а засудженим ОСОБА_5 - в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

С У Д Д І :
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.
Суддя Рівненського апеляційного суду ОСОБА_1
17 березня 2021 року