Ухвала
іменем України
05 липня 2021 року
м. Київ
справа № 461/6298/20
провадження № 51-3235ск21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 10 червня 2021 року, якою повернуто заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Львівського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року за нововиявленими обставинами,
встановив:
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року ОСОБА_4 поновлено строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Галицького районного суду

м. Львова від 26 серпня 2020 року та залишено без змін ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 26 серпня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених осіб прокуратури Львівській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про вчинення кримінального правопорушення від 21 липня 2020 року, а апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення.
ОСОБА_4 звернувся з заявою про перегляд ухвали Львівського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року за нововиявленими обставинами.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 10 червня 2021 року на підставі приписів статей 462, 464 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) повернуто заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Львівського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року за нововиявленими обставинами.
У касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує питання про перевірку в касаційному порядку та скасування ухвали Львівського апеляційного суду від 10 червня 2021 року

з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції.
В обґрунтування доводів касаційної скарги зазначає, що повернення його заяви про перегляд ухвали Львівського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року, постановленої за результатами розгляду скарги на ухвалу слідчого судді, суперечить нормам, закріпленим в статтях 8, 40, 55, 124, 129 Конституції України, та не передбачено нормами кримінального процесуального закону, де вимоги статей 55, 56, 306, 459, 460, 462 КПК зобов`язують суд відкрити провадження за такою заявою та прийняти одне з рішень, визначених ст. 369 цього Кодексу.
Крім того, в змісті касаційної скарги викладає клопотання, де просить вирішити питання про звернення до Конституційного Суду України з поданням про тлумачення статей 55, 124 Конституції України щодо того чи зобов`язаний суд на підставі норм зазначених вище статей розглянути заяву про перегляд ухвали слідчого судді, ухвали апеляційного суду, постановленої за результатами розгляду скарги на не внесення відомостей в ЄРДР за заявою про вчинення кримінального правопорушення, за нововиявленим обставинами; чи може таке право бути обмежене, коли, на підставі яких документів.
Водночас, ОСОБА_4 зазначає, що Львівський апеляційний суд неправомірно повернув його заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, оскільки, в розумінні ст. 429 КПК, це можна зробити тільки після залишення заяви без руху з указанням її недоліків.
Перевіривши доводи касаційної скарги та надану копію судового рішення, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.
Суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, згідно з пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, якщо з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень, інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів»(далі - Закон № 1402-VIII) Верховний Суд забезпечує сталість та єдність судової практики в порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Реалізація цього завдання відбувається, зокрема, шляхом здійснення правосуддя, під час якого, відповідно до приписів ст. 4341 КПК, об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїх рішеннях висловлює правову позицію щодо правозастосування, орієнтуючи у такій спосіб судову практику на однакове застосування норм права.

За ч. 6 ст. 13 Закону № 1402-VIIIвисновки щодо застосування норм права, викладені

у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Процедура перегляду за нововиявленими обставинами має застосовуватися до тих судових рішень, якими завершено кримінальне провадження по суті та які, власне,

й породжують певні кримінально-правові наслідки або констатують відсутність підстав для настання таких наслідків (вирок, ухвала про застосування примусових заходів виховного або медичного характеру, судові рішення судів апеляційної та касаційної інстанції щодо таких рішень). Такого висновку щодо застосування норм права, передбачених ч. 1 ст. 459 та ч. 2 ст. 464 КПК, дійшла об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 03 лютого 2020 року (справа 522/14170/18).

Перегляд за нововиявленими обставинами є екстраординарною процедурою перегляду судових рішень у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанції) виявлені обставини, що могли суттєво вплинути на прийняті судові рішення, і внаслідок завершення кримінального провадження, розгляд цих обставин у звичайному порядку кримінального провадження став недоступним.
За змістом ст. 3 КПКзаконодавець чітко розрізняє стадії досудового провадження і судового провадження (п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК) і визначає судове провадження як кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами (п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК).

На відміну від права на апеляційне оскарження, жодна норма КПК не містить указівки на можливість перегляду за нововиявленими обставинами ухвал слідчих суддів. Так, у главі 34 КПКйдеться лише про суд, тоді як слідчий суддя взагалі не згадується.
Приписи ч. 1 ст. 459 КПКпередбачають перегляд за нововиявленими обставинами судових рішень, що набрали законної сили та якими завершено розгляд кримінального провадження по суті в суді відповідної інстанції. Перегляд за нововиявленими обставинами ухвал слідчого судді, а також рішень суду апеляційної інстанції щодо таких ухвал, кримінальним процесуальним законодавством не передбачений.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що ст. 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного окремого судового рішення в межах кримінального провадження, у відповідності з чим КПК визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Конституційний Суд України у Рішенні від 8 квітня 2015 року № 3-рп/2015сформулював юридичну позицію, за якою обмеження права на апеляційне оскарження рішення суду не може бути свавільним та несправедливим; таке обмеження має встановлюватися виключно Конституцієюта законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленим суспільною потребою досягнення цієї мети, пропорційним

та обґрунтованим; у разі обмеження права на оскарження судових рішень законодавець зобов`язаний запровадити таке нормативне регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію права на судовий захист і не порушувати сутнісний зміст такого права (абзац третійпідпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування

ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на справедливий суд, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до апеляційних або касаційних судів

(п. 25 Рішення у справі «Делкур проти Бельгії» від 17 січня1970 року та п. 65 Рішення

у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Водночас у рішенні Європейського суду з прав людини від 08 січня 2008 року щодо прийнятності заяви N 32671/02 у справі «Скорик проти України» зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги.
Частиною 1 ст. 1 КПК встановлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством, аналіз якого свідчить, що унормування кримінальних процесуальних відносин відбувається шляхом чіткого та імперативного визначення процедур, регламентації прав їх учасників для попередження свавільного використання владними органами своїх повноважень

і забезпечення умов справедливого судочинства.
Згідно зі статтею 24КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому Кодексом; гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

За таких обставин, наявність визначених у кримінальному процесуальному законі вимог щодо звернення до суду в екстраординарному порядку із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, де перегляд за нововиявленими обставинами ухвал слідчого судді, а також рішень суду апеляційної інстанції щодо таких ухвал, кримінальним процесуальним законодавством не передбачений, не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.
Що стосується тверджень ОСОБА_4 про те, що апеляційний суд не мав права повертати заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, то колегія суддів їх відхиляє з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 464 КПК, не пізніше наступного дня після надходження заяви до суду суддя перевіряє її відповідність вимогам цієї статті і вирішує питання про відкриття кримінального провадження за нововиявленими або виключними обставинами. Вирішення судом питання про відкриття провадження означає, що питання стосується того, чи є підстави для відкриття провадження. Норми процесуального закону надають судді повноваження як відкрити, так і відмовити у відкритті провадження, і вирішення цього питання залежить від наявності або відсутності підстав для відкриття провадження за нововиявленими обставинами.
У цьому провадженні апеляційний суд, керуючись положеннями статей 462, 464 КПК повернув заяву про перегляд за нововиявленими обставинами ОСОБА_4 , оскільки та не відповідала вимогам ст. 462 цього Кодексу, пославшись в мотивувальній частині судового рішення на норму, передбачену ч. 3 ст. 429 КПК. Крім того, суд зазначив про неможливість перегляду ухвали Львівського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року, як такої, що має проміжний характер. Отже, апеляційний суд постановив рішення, яким фактично завершив провадження за поданою ОСОБА_4 заявою.

Верховний Суд зазначає, що, незважаючи на невідповідність мотивів, з яких виходив апеляційний суд під час повернення заяви, поданої в порядку ст. 460 КПК, положенням кримінального процесуального законодавства, загальний його висновок щодо неможливості перегляду ухвали апеляційного суду яка постановлена за наслідком перегляду ухвали слідчого судді місцевого суду за нововиявленими обставинами є правильним.
Не підлягає до задоволення також клопотання ОСОБА_4 про звернення до Конституційного Суду України з поданням про тлумачення статей 55, 124 Конституції України. КПК не містить норм, що дають підстави колегії суддів у процесуальний спосіб за наслідками касаційного розгляду звернутися до Конституційного Суду України

з поданням про тлумачення статей 55, 124 Конституції України.

За приписами п. 5 ч. 2 ст. 46 Закону № 1402-VIII рішення про звернення до Конституційного Суду України з питань конституційності законів та інших правових актів, а також щодо офіційного тлумачення Конституції України приймає Пленум Верховного Суду.
Враховуючи викладене, з касаційної скарги та наданої до неї копії судового рішення колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 10 червня 2021 року, якою повернуто заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Львівського апеляційного суду від

24 вересня 2020 року за нововиявленими обставинами.
Ухвала оскарженню не підлягає, набирає чинності з моменту проголошення.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3