Справа № 466/996/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/248/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою прокурора Залізничного відділу Львівської місцевої прокуратури №2 Львівської області ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 18 лютого 2021 року відносно засудженого ОСОБА_7 ,
з участю прокурора ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_7 ,
встановила:
цією ухвалою задоволено спільне клопотання начальника установи начальника арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» та спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради і звільнено ОСОБА_7 умовно-достроково від відбування покарання на не відбутий термін чотири місяці десять днів.

В апеляційній скарзі прокурор Залізничного відділу Львівської місцевої прокуратури №2 Львівської області ОСОБА_6 покликається на те, що ухвала суду є незаконною, такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи.

Зазначає, що судом не взято до уваги надані адміністрацію установи виконання покарання дані про те, що засуджений ОСОБА_7 упродовж відбування покарання заохочувався лише один разу і безпосередньо перед розглядом матеріалів особової справи щодо можливості умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.

Наведене, на думку прокурора, не свідчать про виправлення засудженого ОСОБА_7 .

Наголошує, що 23 липня 2020 року та 09 жовтня 2020 року адміністративною комісією установи засудженому ОСОБА_7 відмовлено у застосуванні заохочувальних норм, передбачених ст.ст. 100, 101 КВК України та ст. 82 КК України, як такому, що не стає та не став на шлях виправлення.

Також акцентує, що засуджений ОСОБА_7 раніше судимий за вчинення умисних, корисливих злочинів проти власності із застосуванням вимог ст. 69 КК України, окрім цього він ухилявся від відбування покарання, внаслідок чого оголошувався у розшук.

Просить скасувати ухвалу Шевченківського району суду м. Львова від 18 лютого 2021 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні спільного клопотання Державної установи «Личаківська ВК №30» та спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора про підтримання апеляційної скарги, поясненні засудженого ОСОБА_7 про її заперечення та залишення ухвали суду без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України, виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.
Згідно ст. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" від 26 квітня 2002 року зазначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого.
Відповідно до ст. 81 КК України, можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання закон пов`язує не лише із відбуттям певної частини призначеного покарання, а і з сумлінною поведінкою і ставленням до праці, якими засуджений довів своє виправлення.

При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Виходячи з вказаної норми закону, умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду і залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий строк, ніж це було визначено вироком.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 засуджений вироком Галицького районного суду Івано-Франківської області від 16 серпня 2016 року за ч.3 ст. 185, ст. 69 КК України до одного року шести місяців позбавлення волі. Кінець терміну покарання 28 червня 2021 року. Згідно поданих установою матеріалів характеризується позитивно. До державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» прибув 15 липня 2020 року і з серпня 2020 року працевлаштований в цеху №2 (дільниця виготовлення електромереж). За сумлінне ставлення до праці начальником установи один раз заохочувався подякою; порушень режиму відбуття покарання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався; дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливо ставиться до персоналу колонії і дбайливо до майна установи та предметів, якими користується; не перебуває на профілактичному обліку.
На час розгляду спільного клопотання засуджений ОСОБА_7 відбув 2/3 строку покарання.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд підставно задоволив спільне клопотання начальника установи начальника арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» та спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання, оскільки таке є виправданим, так як цілі покарання досягнуті.
На думку колегії суддів, наведені обставини вказують на доведеність виправлення засудженого та готовність до самокерованої поведінки і свідчать про те, що ОСОБА_7 у разі умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання спроможний дотримуватися соціальних норм життя.
Відтак, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали місцевого суду та задоволення апеляційної скарги прокурора.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
постановила:
апеляційну скаргу прокурора Залізничного відділу Львівської місцевої прокуратури №2 Львівської області ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 18 лютого 2021 року відносно засудженого ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4