Справа №463/4657/21
Провадження №1-кс/463/2917/21
У Х В А Л А
про арешт майна

26 квітня 2021 року слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові клопотання старшого слідчого СВ ЛРУП ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Галицької окружної прокуратури м. Львова Львівської області ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000265 від 5 березня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 362 КК України, -

в с т а н о в и в:

слідчий як сторона кримінального провадження звернувся з клопотанням до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова про накладення арешту на нежитлову будівлю за адресою: м. Львів, вул. Зелена, 147, під літерою «Б-4», загальною площею 99,1 кв.м., що перебуває у власності ПП «Інвест-Буд-Сервіс» (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) із встановленням заборони для будь-яких фізичних та юридичних осіб, в тому числі ДП «СЕТАМ» (), на вчинення будь-яких дій пов`язаних із переходом права власності, зокрема продажу вказаного майна через електронні торги, а також заборони суб`єктам державної реєстрації та нотаріусам на вчинення реєстраційних дій щодо вказаного майна, у тому числі вчинення державної реєстрації прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інших дій, що здійснюються в Державному реєстрі прав.

Клопотання мотивує тим, що СВ ЛРУП ГУНП у Львівській області розслідується кримінальне провадження №0000265 від 5 березня 2021 року, розпочате на підставі заяви ОСОБА_5 про те, що у липні 2018 року державний реєстратор, будучи користувачем Єдиних та Державних реєстрів Міністерства юстиції України, вчинила несанкціоновані дії з інформацією, яка обробляється в автоматичних системах, а саме Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, що призвело до несанкціонованої зміни інформації, яка в них обробляється, внаслідок чого було незаконно зареєстровано право власності на новобудову, що по АДРЕСА_1 . Досудовим розслідуванням встановлено, що згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором КП «Центр державної реєстрації» ОСОБА_6 13 липня 2018 року на підставі поданої ОСОБА_7 заяви, копії декларації про готовність об`єкта до експлуатації ЛВ №7 від 22 січня 2014 року та технічного паспорту, складеного експертом ОСОБА_8 зареєстровано за вказаною особою право власності на нежитлову будівлю площею 99,1 кв.м. по АДРЕСА_1 . В подальшому вказана нежитлова споруда за борговими зобов`язаннями ОСОБА_7 перед ОСОБА_9 у сумі 92838 грн. була продана з торгів по оціночній вартості 1432182 грн. приватному підприємству «Інвест-буд-сервіс», яке на даний час є власником вказаної споруди. Згідно даних Департаменту ДАБК у Львівській області за гр. ОСОБА_7 декларація про готовність до експлуатації вказаної нерухомості не реєструвалась і під таким номером у реєстрі дозвільних документів ДАБІ України декларація під вказаним номером не реєструвалась. В ході допиту експерта ОСОБА_8 встановлено, що технічний паспорт на вказану споруду він не виготовляв. Водночас встановлено, що у відповідності до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року оригінали поданих на реєстрацію документів лише скануються держаним реєстратором і віддаються заявнику, тобто в справи лишаються лише сканкопії документів, однак у відповідності до вказаного Закону державний реєстратор при державній реєстрації новозбудованого об`єкта повинен із відкритих джерел перевірити достовірність поданої декларації. Таким чином ОСОБА_7 з метою незаконної реєстрації з подальшим продажем вказаної нерухомості свідомо подав до органів державної реєстрації завідомо неправдиві документи, а державний реєстратор КП «Центр державної реєстрації» ОСОБА_6 свідомо зареєструвала право власності по недостовірним документам. У зв`язку з зазначеним 22 квітня 2021 року слідчим нежитлову будівлю за адресою АДРЕСА_1 , визнано речовим доказом по кримінальному провадженню. Враховуючи вищенаведене, з метою збереження предмета кримінально-протиправних дій та для можливості вжиття заходів щодо стягнення збитків в користь потерпілого (Львівської міської ради), подане клопотання просить задовольнити.
На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, з метою забезпечення арешту майна, розгляд клопотання здійснюється без повідомлення власників такого.

В судове засідання слідчий ОСОБА_3 не з`явився, в клопотанні просив розглядати таке без його участі та без участі прокурора.

Оглянувши представлені матеріали клопотання, приходжу до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, та накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до положень ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Частиною 3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Також відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 6 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Частинами 11, 12 ст. 170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. Заборона використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні, не допускається.
При вирішенні питання про арешт майна, якщо такий накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу, слідчий суддя, суд відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
При вирішенні питання про арешт майна, якщо такий накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу, слідчий суддя, суд відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
З матеріалів клопотання вбачається, що Львівським РУП ГУ НП України у Львівській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000265 від 5 березня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 362 КК України, зокрема за фактом незаконної реєстрації права власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №158284766 від 4 березня 2019 року право власності на нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , під літерою «Б-4», загальною площею 99,1 кв.м., (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) зареєстровано за ПП «Інвест-Буд-Сервіс».

З свідоцтва про придбання майна з електронних торгів від 1 березня 2019 року вбачається, що зазначене нерухоме майно, що раніше належало ОСОБА_7 , було придбано ПП «Інвест-Буд-Сервіс» за 1432182 грн.

Окрім того, постановою старшого слідчого СВ ЛРУП ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 від 22 квітня 2021 року нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , під літерою «Б-4», загальною площею 99,1 кв.м., визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000265 від 5 березня 2021 року.

Відтак слідчий довів, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження

Потреби досудового розслідування та розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого.

Завдання, для виконання якого слідчий звертається з клопотанням може бути виконане, оскільки завданням арешту майна є запобігання можливості його перетворення, відчуження.

Метою накладення арешту на нерухоме майно, зазначене слідчим у клопотанні, є забезпечення збереження речового доказу та забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Підставами накладення арешту на зазначене у клопотанні нерухоме майно є необхідність забезпечення зберігання даного речових доказів шляхом накладання арешту. Слідчий довів, що зазначене у клопотанні нерухоме майно може бути предметом, що був об`єктом кримінально протиправних дій.

Оцінюючи надані стороною обвинувачення докази слідчий суддя вважає їх належними та допустимими, їх сукупність та взаємозв`язок між ними достатній для прийняття процесуального рішення про арешт майна.

Незастосування арешту майна може привести до настання наслідків, що перешкоджатимуть збереженню речових доказів.

Враховуючи вищевикладене, а також правову підставу для арешту майна, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи, а також з метою збереження речового доказу, вважаю, що клопотання підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 98, 170-173, 236, 395 КПК України, -

п о с т а н о в и в:

клопотання старшого слідчого СВ ЛРУП ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 задовольнити.

Накласти арешт на нежитлову будівлю за адресою: м. Львів, вул. Зелена, 147, під літерою «Б-4», загальною площею 99,1 кв.м., що перебуває у власності Приватного підприємства «Інвест-Буд-Сервіс» (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) шляхом заборони володіння, користування та розпорядження такою, в тому числі заборони для будь-яких фізичних та юридичних осіб, в тому числі ДП «СЕТАМ» (), на вчинення будь-яких дій пов`язаних із переходом права власності, зокрема продажу вказаного майна через електронні торги, а також заборони суб`єктам державної реєстрації та нотаріусам на вчинення реєстраційних дій щодо вказаного майна, у тому числі вчинення державної реєстрації прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інших дій, що здійснюються в Державному реєстрі прав.

Контроль за виконанням ухвали покласти на старшого слідчого СВ ЛРУП ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1