Справа № 462/2918/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/622/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 серпня 2021 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
розглянувши у кримінальному проваджені про обвинувачення у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 299 КК України, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше несудимого,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 13 травня 2021 року щодо ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:
вироком Залізничного районного суду м. Львова від 13 травня 2021 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 299 КК України і призначено йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання із випробовуванням, встановивши іспитовий строк терміном на 1 (один) рік.

Згідно із ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_6 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).

Згідно з вироком ОСОБА_6 12.04.2021 року близько 20.35 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , в порушення статті 8 «Правил тримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах України» від 17.06.1980 року, якою заборонено жорстоко поводитись із собаками, котами і хижими тваринами, безцільно знищувати їх, та п.6 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», яким передбачено, що при поводженні з тваринами не допускаються дії, що суперечать принципам захисту тварин від жорстокого поводження, умисно вчинив жорстоке поводження з твариною, що відноситься до хребетних - домашнім котом, викинувши його з балкону квартири шостого поверху, внаслідок чого кіт отримав каліцтво у виді перелому кісток нижньої щелепи, перелому кісток п`ястя лівої та правої грудних кінцівок.
На вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікацію дій скасувати даний вирок, звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 45 КК України у зв`язку із дійовим каяттям та закрити кримінальне провадження.
В обґрунтування покликається на те, що вирок суду першої інстанції є несправедливим та таким, що не відповідає вимогам закону. Вказує, що не погоджується із розглядом справи без виклику сторін, оскільки мав бажання брати участі під час розгляду. Звертає увагу на те, що визнає свою вину в повному обсязі, розкаюється у вчиненому, активно сприяв у дослідженні проступку, є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 18 липня 2016 року, інвалідом III групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 13 грудня 2019 року, проживає разом із дружиною та двома дітьми. Крім цього, підкреслює, що разом із дружиною два тижні лікували кота, який на сьогоднішній день повністю здоровий і надалі проживає з нами.

У судове засідання обвинувачений ОСОБА_6 не з`явився, хоча про розгляд апеляційної скарги належним чином повідомлявся, шляхом направлення повістки про виклик у судове засідання, причин своєї неявки суду не повідомив, однак його неявка не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора про її безпідставність та залишення вироку без змін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального проступку відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим, правильність його кваліфікації в апеляційній скарзі не оспорюється та на думку колегії суддів є вірною, а саме жорстокому поводженні з тваринами, що відносяться до хребетних, яке вчинене умисно та призвело до каліцтва тварини.

Стосовно призначення покарання, то відповідно до ст. 65 КК України суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, за яких вчинений злочин, в тому числі і ті обставини, які пом`якшують покарання. Дотримання цих вимог з приводу загальних засад призначення покарання необхідне, оскільки саме за допомогою них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

У відповідності до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст. 75 звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням може бути застосовано в тому разі, коли суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення без відбування покарання.

Обираючи обвинуваченому міру покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до категорії проступків, особу обвинуваченого, який раніше несудимий, на обліку у психіатричному та наркологічному закладах не перебуває, не працює, за місцем проживання характеризується позитивно.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому судом встановлено щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обтяжуючих покарання обставин судом не виявлено.

Окрім цього, в судовому засіданні у суді першої інстанції встановлено що обвинувачений через відсутність постійного місця праці не має можливості відбувати покарання у виді штрафу, суд дійшов правильного висновку, що для виправлення та перевиховання обвинуваченого, останньому слід призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді обмеження волі строком на 1 рік, оскільки таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення, попередження нових злочинів.

Разом з тим, суд першої інстанції, приймаючи до уваги наявність обставин, що пом`якшують покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого, відсутність у нього попередніх судимостей, дійшов правильного висновку, щодо застосування ст.75 КК України і звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з покладенням обов`язків, передбачених ч. 1, 3 ст. 76 КК України виходячи з переконання, що припинення протиправної поведінки та недопущення кримінальних правопорушень з його боку у майбутньому можливе за ефективного контролю поведінки.

Щодо апеляційної скарги обвинуваченого в якій зазначено, що під час розгляду даної справи у суді першої інстанції, останній був відсутній та суд ухвалив рішення без його участі, колегія суддів звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_6 у суді першої інстанції подав заяву, згідно якої він беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден на розгляд обвинувального акта в спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні та без виклику учасників судового провадження. Тому посилання обвинуваченого у апеляційній скарзі, що судом першої інстанції постановлено вирок у його відсутності є безпідставним, як і безпідставним є клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження у зв`язку з дійовим каяттям.

Тому виходячи з вищевикладеного, колегія суддів не знайшла підстав для задоволення вимог апеляційної скарги обвинуваченого, оскільки такі є необґрунтованими та безпідставними.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому підстав для скасування вироку колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Залізничного районного суду м. Львова від 13 травня 2021 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4