ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/375/21 Справа № 205/416/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000146 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2020 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Левадне Покровського району Дніпропетровської області, громадянина України, який має неповну середню освіту, офіційно не працевлаштованого, інваліда ІІІ групи (загальне захворювання), зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 03.11.2011 року Покровським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки;
- 07.11.2012 року Покровським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.289 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України частково приєднано не відбутий термін 1 місяць за вироком Покровського районного суду Дніпропетровської області від 03.10.2011 року остаточне покарання у вигляді 5 років 1 місяць позбавлення волі;
- 07.02.2014 року Васильківським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.289, ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України частково приєднано не відбутий термін 1 місяць за вироком Покровського районного суду Дніпропетровської області від 03.10.2011 року остаточне покарання у вигляді 5 років 1 місяць позбавлення волі;
- 11.12.2017 року Покровським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.185 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст.75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим терміном строком на 1 рік;
- 15.02.2018 року Покровським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим терміном строком на 2 роки,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання за цим законом два роки позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Покровського районного суду Дніпропетровської області від 15.02.2018 року у вигляді одного року трьох місяців позбавлення волі та остаточно, за сукупністю вироків, призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді трьох років трьох місяців позбавлення волі.
До набрання вироку законної сили залишено ОСОБА_7 запобіжний захід тримання під вартою.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з 30 грудня 2019 року.
Доля речових доказів ти процесуальних витрат вирішена у відповідності вимог процесуального закону.
Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковано ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, які виразилися у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинений повторно.
За обставин, встановлених судом та викладених в мотивувальній частині вироку, 07.05.2019 року близько 12 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , маючи умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, взявши два мішки білого кольору, прибув на залізничну станцію Діївка Регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця», яка розташована в адміністративно-територіальних межах Новокадацького району м. Дніпра, з метою набрати вугілля з вагону.
Цього ж дня, знаходячись у зазначеному місці, ОСОБА_7 побачив, що на 12 залізничній колії стоїть вагон № 65943243 за відправкою № 45949989 станція Діївка Регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» - станція Запоріжжя-Ліве Регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» з вантажем - вугілля (горішок коксовий), що належить Приватному акціонерному товариству «Дніпровський металургійний завод».
У подальшому, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, 07.05.2019 року близько 12 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , впевнившись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає та він діє таємно, підійшов до вказаного вагону № 65943243, що належить Приватному акціонерному товариству «Дніпровський металургійний завод», та заліз на нього. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_9 руками наповнив принесені з собою два порожні мішки 65 кг вугілля (горішок коксовий), після чого скинув мішки з вугіллям на землю, зліз з загону, та при спробі перенести перший мішок від вказаного вагону був затриманий співробітниками воєнізованої охорони Регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця», тим самим виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.
Таким чином, ОСОБА_7 вчинив закінчений замах на повторне таємне викрадення чужого майна - 65 кг вугілля (горішок коксовий) з вагону № 65943243 за відправкою Х-5949989 станція Діївка Регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ Українська залізниця» - станція Запоріжжя-Ліве Регіональної філії Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця», що належить Приватному акціонерному товариству «Дніпровський металургійний завод», вартістю 523 гривні 25 копійок.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений зазначає, що справа щодо нього сфабрикована, він підпис свій не ставив. Крім того, обвинувачений не погоджується зі строком відбування покарання.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали вимоги апеляційної скарги обвинуваченого, просили її задовольнити в повному обсязі.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Мотиви апеляційного суду.
У відповідності до ст. 404 КПК України судове рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що судовий розгляд проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, які були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, колегією суддів не встановлено.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, не вчиняв, не заслуговують на увагу, оскільки судом встановлено фактичні обставини кримінального провадження на підставі досліджених та належно оцінених судом першої інстанції доказів.
Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються доказами, які були досліджені в суді першої інстанції та яким надана належна оцінка.
Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу змісту показань свідків, які були безпосередньо допитані в судовому засіданні і підтвердили його вину, протоколом огляду місця події, а також на підставі інших доказів, зміст яких детально відображено у вироку.
Судом першої інстанції обґрунтовано покладено в якості доказів вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, зокрема показання свідка ОСОБА_10 , який суду пояснив, що він працює у воєнізованій охороні Придніпровської залізниці та коли проводив обхід території на ст. Діївка, разом зі своїм напарником ОСОБА_11 побачили біля вагонів з вугіллям невідомого чоловіка, який ніс мішок з вугіллям, після чого вони його затримали та останній показав вагон, з якого він його набрав. Потім ОСОБА_10 заліз на вказаний вагон та побачив виборку, де було зібрано вугілля, а також біля вагона перебував ще один мішок з набраним вугіллям.
Аналогічні показання надав в судовому засіданні й свідок ОСОБА_11 , при цьому додав, що під час затримання працівниками поліції ОСОБА_7 , останній назвав себе прізвищем ОСОБА_12 .
Також вина ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні підтверджується показаннями свідка ОСОБА_13 , який пояснив, що він був запрошений працівниками воєнізованої охорони до парку вагонів, де останніми було затримано невідомого чоловіка, який викрав два мішки вугілля з вагону, який перебував на станції. При цьому, свідок зазначив, що ОСОБА_7 підтверджував всі обставини, показував з якого саме вагону він викрав вугілля та куди намагався їх віднести. Аналогічні показання надав в судовому засіданні й свідок ОСОБА_14 .
Під час вивчення матеріалів кримінального провадження не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що свідки з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого ОСОБА_7 у зазначеному кримінальному правопорушенні, а також не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання і закріплення доказів у справі, які б викликали сумніви в їх достовірності. Наявні у справі докази відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності доказів.
Всі вищевикладені показання свідків узгоджуються з іншими належними і допустимими письмовими доказами по справі, детально проаналізованими і вказаними у вироку, які містяться в матеріалах провадження.
Так, відповідно до протоколу огляду місця події від 07.05.2019 року та фото-таблицею до нього, було оглянуто ділянку місцевості, де було виявлено чоловіка, біля якого перебував білий мішок з вугіллям та через п`ятнадцять метрів перебував другий мішок з вугіллям, а на запитання співробітників поліції представитись, останній назвався як ОСОБА_15 , після чого останній показав місце, де набирав вугілля та з якого саме вагону.
Згідно з постановою слідчого СВ ВП на станції № 1 Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 07.05.2019 року про уточнення анкетних даних, особа, яка представилася ОСОБА_15 в ході перевірки по АІПС «Армор» є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який знаходився у розшуку Покровським ВП Синельниківського ВП ГУНП в Дніпропетровській області.
Крім того, у суді першої інстанції сам обвинувачений ОСОБА_7 підтвердив, що дійсно, при його затриманні представився ОСОБА_15 , оскільки хотів, щоб його відпустили працівники поліції.
Таким чином, що стосується зазначених судом доказів у їх сукупності, колегія суддів не сумнівається у їх належності та допустимості, вважає їх достатніми і приходить до висновку, що вину ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочині доведено поза розумним сумнівом.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, відповідає доказам, які були предметом дослідження в судовому засіданні, та які суд поклав в основу обвинувального вироку, за вказаних у вироку обставин та кваліфікація його дій ґрунтується на досліджених в судовому засіданні та правильно оцінених судом доказах, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені розглянутими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 щодо недоведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України не знайшли свого підтвердження та спростовуються вищезазначеними матеріалами справи.
Отже, порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.
Перевіряючи доводи обвинуваченого щодо призначеного розміру покарання, суд вважає їх необґрунтованими, виходячи з наступного.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому судом першої інстанції призначено відповідно до вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.
Колегія суддів погоджується з видом та розміром призначеного обвинуваченому покарання, яке визначено у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованого злочину, з урахуванням усіх обставин провадження, ступеню тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії нетяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення аналогічного злочину, вчинив злочин у період іспитового строку, а також те, що обвинувачений ОСОБА_7 на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, проте, у відповідності до висновку судово-психіатричної експертизи № 10 від 10.01.2020 року, виявляє легку розумову відсталість та психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, офіційно не працевлаштований, неодружений на утриманні малолітніх дітей не має, за місцем мешкання характеризується задовільно, має інвалідність ІІІ групи (загальне захворювання), й визначенням остаточного покарання, із врахуванням положень ч. 1 ст. 71 КК України, та вважає, що саме таке покарання є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Підстав для застосування щодо ОСОБА_7 положень ст. ст. 69, 75 КК України, колегією суддів не встановлено.
Отже, суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, а тому підстав вважати, що вирок суду не відповідає вимогам ст. ст. 370, 374 КПК України колегія судів не вбачає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовною підставою для скасування судового рішення, не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок суду без змін.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2020 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України - залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4