Дата документу 17.03.2021 Справа № 329/1015/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 329/1015/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/269/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року м. Запоріжжя
Судова колегія з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 8 вересня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Буянів Жидачівського району Львівської області, громадянин України, маючий неповну середню освіту, працюючий свинарем-оператором у ТОВ «УкрЛан», приймав участь в АТО, є учасником бойових дій, одружений, маючий на утриманні трьох малолітніх дітей, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, та йому призначено покарання у вигляді 7 років позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання з 8 вересня 2020 року.

Зараховано у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 3 серпня 2017 року по 4 серпня 2017 року включно, з 4 вересня 2017 року по 7 вересня 2020 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 2803 грн. 94 коп., моральну шкоду в розмірі 50000 грн., а всього 52803 грн. 94 коп.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, за наступних обставин.

3 серпня 2017 року приблизно о 1 год. 30 хв. ОСОБА_7 , знаходячись в приміщенні будинку за місцем мешкання ОСОБА_9 по АДРЕСА_2 , маючи безпричинно виниклий злочинний умисел на вбивство ОСОБА_9 , наніс останній численні удари ножем в область голови та тулубу, але не довів свій злочинний намір до кінця, по незалежним від нього причинам, так як був застигнутий на місці скоєння злочину матір`ю потерпілої ОСОБА_10 , яка перешкодила подальшим злочинним діям ОСОБА_7 .

Згідно з висновком експерта № 108 від 29 вересня 2017 року, виявлені у ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді перелому ребер справа, утворилися внаслідок травматичної дії твердого предмету у ділянку ребра, рани на голові, кінцівках та тулубі, утворилися внаслідок травматичної дії предметів, які мають ріжучі властивості. Не можна виключати, що усі ушкодження, виявлені на тілі потерпілої утворилися внаслідок травмування ножем, так як ніж є предметом, який має ріжучі властивості.
Відповідно до «Правил судово-медичного визначення тяжкості тілесних ушкоджень» від 17.01.1995 року, виявлені у ОСОБА_9 пошкодження, а саме: рана у пахвовій ділянці по задньопахвовій лінії, перелом ребра у місці проекції рани, який ускладнився підшкірною емфіземою, мають ознаки тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що викликали розлад здоров`я строком менше ніж на 21 добу; рани на голові, кінцівках та тулубі легкі тілесні ушкодження з короткотривалим розладом здоров`я, як такі, що викликали розлад здоров`я строком більш ніж на 6 діб.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 9 вересня 2020 року суд ухвалив вирок за відсутності прокурора та його адвоката, чим порушили право на захист.

Крім того, судді суду першої інстанції подали позов про відшкодування моральної шкоди від імені потерпілої ОСОБА_9 , оскільки потерпіла та її представник з таким позовом не звертались.
Вважає, що потерпіла ОСОБА_9 разом зі своєю матір`ю ОСОБА_10 його оговорила, оскільки на потерпілу скоїли напад о 1 год. 30 хв., а до лікарні вона потрапила о 3 год. 20 хв., і де вона знаходилась весь цей проміжок часу залишилось невідомим.
Крім того, свідок ОСОБА_10 погано бачить без окулярів, тому не могла його побачити, до того ж, вона не була присутня на місці події.
На переконання апелянта, поняті його також оговорили, їх показання суперечать один одному, наявні в протоколах підписи їм не належать, оскільки не співпадають з підписами в їх паспортах.
Вважає, що прокурор викрав та знищив речові докази, зокрема належні йому тапочки та шорти, на яких була наявна не кров людини, а свиней, яких він розводить у своєму господарстві.
Свідок ОСОБА_10 надала слідчому для огляду ніж через декілька днів після огляду місця події, який чомусь під час обшуку виявлено та вилучено не було, тому вказаний ніж було підкинуто на місце події, у зв`язку з чим, він є недопустимим доказом.

Крім того, як на місці події та ножі, так і безпосередньо на потерпілій не було виявлено його відбитків чи інших слідів, що викликає обґрунтовані сумніви у його відношенні до скоєння нападу на потерпілу.

На вилучених з місця події предметах, в тому числі дерев`яній скалці, не було виявлено крові обвинуваченого, хоча зі слів потерпілої вона била нападника, а також не було виявлено будь-яких інших слідів ОСОБА_7 .

При формулюванні обвинувачення не було встановлено мотиву і мети вчинення обвинуваченим злочину, що є обов`язковим.

Крім того, потерпілій були заподіяні тілесні ушкодження середньої тяжкості та легкі тілесні ушкодження, які не можна кваліфікувати за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Вважає, що є всі підстави для зміни йому запобіжного заходу, оскільки існують об`єктивні сумніви в частині правильності кваліфікації його дій, передбачені ст. 177 КПК України ризики відсутні, а інший більш м`який запобіжний захід здатний забезпечити його належну поведінку.

Просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 просить вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що з вироку вбачається обвинувальний ухил, тим самим суд порушив вимоги ч. 6 ст. 22 КПК України, не забезпечивши змагальність сторін.

Також з вироку вбачається порушення вимог ст.ст. 91, 92, 93 КПК України, оскільки сторона обвинувачення нічого не довела, а суд ухвалив обвинувальний вирок за відсутності доказів та необґрунтовано визнав ніж допустимим доказом.

Вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки висновку експерта № 95 від 3 серпня 2017 року, яким у обвинуваченого виявлено легкі тілесні ушкодження, походження яких встановлено не було.

Крім того, протокол проведення слідчого експерименту за участі ОСОБА_10 не відповідає вимогам КПК України, а суд проігнорував клопотання сторони захисту про надання медичного висновку про стан зору свідка ОСОБА_10 .

Звертає увагу, що хоча суд першої інстанції посилається на висновки експертиз, проте жодна експертиза не надала конкретної відповіді на запитання, що явно не узгоджується з поняттям «поза розумних сумнівів».

Заслухавши доповідь судді по справі, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подані ними апеляційні скарги та просили їх задовольнити, прокурора, який вирок суду вважав законним та обґрунтованим, зазначив, що вина обвинуваченого доведена показаннями потерпілої, свідків та висновками експертиз, доводи апеляційних скарг є аналогічними тим, що були заявлені під час першого розгляду справи, вони були оцінені при новому розгляді і спростовані, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції згідно з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та відповідно до ст. 337 КПК України в межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, виклавши їх у вироку.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, зазначив підстави, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Вина ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а саме показаннями потерпілої, свідків, експерта та дослідженими в судовому засіданні документами.

Так, в суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що приблизно з 20 години 2 серпня 2017 року до 1 години 3 серпня 2017 року він зі своїми знайомими перебував у барі, де він бачив потерпілу ОСОБА_9 в компанії з незнайомими дівчиною і двома хлопцями, які всі разом вживали алкогольні напої. При цьому ОСОБА_9 до нього чіплялась і ображала, говорила чого він взагалі сюди прийшов і таке інше, а він у відповідь лише просив залишити його у спокої. Поведінку потерпілої пояснив тим, що її мати ОСОБА_10 посварилась із його тещею і він заборонив тещі і дружині допомагати родині ОСОБА_11 продуктами та іншим. Особисто в нього були нормальні стосунки як з потерпілою ОСОБА_9 , так і з її матір`ю ОСОБА_10 , якій він інколи допомагав по господарству. Коли саме з бару пішла ОСОБА_9 він не бачив. Того дня він був одягнений в джинсові шорти і тільняшку. Вночі 3 серпня 2017 року, коли він спав вдома з дружиною, до них приїхали працівники поліції, які його затримали, застосувавши кайданки. Він одягнув ті самі джинсові шорти і тільняшку, та поїхав з працівниками поліції, які спочатку привезли його до лікарні приблизно о 3 год. 20 хв. 3 серпня 2017 року, де з відстані приблизно 7 метрів його показали ОСОБА_10 , яка на запитання поліцейських «це він ?» відповіла «так». Після цього його повезли до райвідділу поліції. Також зазначив, що білі шорти, які досліджувались судом, йому не належать.
Таким чином, у суді першої інстанції та в апеляційній скарзі сторона захисту повністю заперечувала факт наявності у обвинуваченого ОСОБА_7 умислу на вбивство потерпілої ОСОБА_9 та вчиненні дій, які інкриміновані обвинуваченому.

Позиція обвинуваченого зводилась до того, що під час перебування в барі потерпіла сама до нього чіплялась та ображала, але жодних конфліктів між ними раніше не було, після бару він одразу пішов додому та ліг спати, потерпілу більше не бачив та до неї додому не приходив, тому кримінальне провадження у відношенні нього було сфабриковане.

Разом з тим, суд першої інстанції, дослідивши безпосередньо всі надані докази, прийшов до правильного висновку про неспроможність такої версії обвинуваченого та доведення в повному обсязі його вини саме в закінченому замаху на умисне протиправне заподіяння смерті потерпілій ОСОБА_9 , оскільки сукупність досліджених доказів дає підстави зробити лише такі висновки.

Так, потерпіла ОСОБА_9 у суді першої інстанції показала, що 2 серпня 2017 року приблизно з 16 години вона перебувала вдома і нікуди не виходила. З 2 на 3 серпня 2017 року, приблизно вже після першої години ночі, коли вона перебувала вдома і дивилась телевізор, то почула стук у вікно, після чого відкрились двері та хтось заходить до будинку. В кухні вона побачила силует людини та зрозуміла, що це якийсь зловмисник. Вона побігла в бік виходу з будинку, але ця людина штовхнула її, від чого вона впала обличчям вниз, відчула неприємне печіння в плечі і одразу розвернулась на спину, обличчям до нападника, який нахилився і хаотично став наносити удари руками по ній. При цьому вона руками і ногами відбивалась і кричала. Чим саме їй наносились удари вона не бачила, але відчула неприємне печіння в різних частинах тіла. Майже одразу до кімнати забігла її мати, яка відкинула невідомого з неї і той побіг, але не до виходу з будинку, а в середину будинку до дальньої кімнати, мабуть переплутав. Потім чоловік побіг назад і накинувся на її мати, якій став хаотично наносити удари. В цей час світло з веранди через вікно впало на невідомого і вона впізнала ОСОБА_7 . При цьому її мати також впізнала ОСОБА_7 і стала кричати « ОСОБА_12 , ОСОБА_12 , що ти робиш», а той весь час мовчав. Вона вибігла до кухні, взяла скалку та стала нею наносити удари ОСОБА_7 , щоб той відчепився від її матері. Після цього ОСОБА_7 вибіг з будинку і втік. Додатково пояснила, що під час нападу ОСОБА_7 був у світлих шортах, ніяких конфліктів у неї із ОСОБА_7 не було та причини його агресивної поведінки їй не відомі.
Свідок ОСОБА_10 у суді першої інстанції показала, що у коридорі в будинку вона побачила, як її донька лежить на спині, а над нею нахилився чоловік, який наносить удари доньці рукою в груди. При цьому в руці в чоловіка вона побачила, як блиснув якийсь предмет. Вона відштовхнула чоловіка від доньки і той почав тікати, але мабуть заплутався і побіг вглиб будинку, став бігати по хаті, мабуть шукаючи вихід. Вона кричала нападнику, хто він такий і чого сюди прийшов, бо одразу його не впізнала. Коли нападник вийшов на неї і на нього впало світло з вікна з вулиці, то вона побачила, що це ОСОБА_7 , одягнений в світлі шорти і світлу футболку чи майку. Вона стала питати «Що трапилось, ОСОБА_12 » і чому він сюди прийшов, була дуже здивована, бо ніякої причини такої поведінки ОСОБА_7 не було. Тоді ОСОБА_7 схопив її за волосся, кинув на підлогу і почав бити руками і ногами. В цей час її донька скалкою стала бити ОСОБА_7 ззаду, після чого той залишив її та втік. Одразу після втечі ОСОБА_7 , вона біля входу в будинок побачила на порозі чужі резинові шльопанці чорно-зеленого кольору, але коли через 5-7 хвилин вона вийшла з будинку, то цих шльопанців вже не було. Коли вони перебувала в лікарні, туди приїхали працівники поліції, яким вона одразу повідомила, що напад здійснив ОСОБА_7 , а також повідомила його адресу. Через деякий час до лікарні приїхали працівники поліції з ОСОБА_7 , а вона підтвердила, що це він здійснив напад.
Додатково повідомила, що коли вона через декілька днів повернулась з лікарні додому, то виявила безпосередньо в будинку в коридорі на столі на видному місці чужий кухонний ніж без рукоятки, якого під час огляду місця події не було. Також на подвір`ї за будинком на столі вона виявила свій зелений кухонний ніж, який на час огляду місця події зник і його виявлено не було. Вважала, що саме її зеленим кухонним ножем, який на час події лежав в будинку, ОСОБА_7 і наносив тілесні пошкодження її доньці, а коли втікав, то забрав його із собою або закинув ніж десь в хаті і його не виявили в ході огляду. Також вважала, що коли будинок був не зачинений, то ОСОБА_7 міг вночі повернутися і забрати цей ніж, а вже пізніше підкинути його назад. Вона одразу викликала працівників поліції, які вилучили ці ножі і також були здивовані, бо ретельно проводили огляд місця події і ніяких ножів не виявили. Свідок пояснила, що коли вона із донькою поїхала до лікарні, то лише «накинула» замок і фактично хата залишилась не зачиненою до її повернення з м. Запоріжжя, за домоволодінням ніхто не приглядав. Тому вона вважала, що після того, як ОСОБА_7 відпустили на домашній арешт, він ці ножі підкинув до її помешкання, з якою метою, невідомо.
Крім того, свідок наполягала на тому, що ввечері 2 серпня 2017 року її донька була вдома, гуляти не ходила, кафе чи бар не відвідувала. Неприязні між нею та ОСОБА_7 раніше не було, в тому числі і напередодні події. ОСОБА_7 інколи допомагав їй по господарству, а вона навіть захищала його перед тещею, тому і була сильно здивована його агресією.
Свідок ОСОБА_13 , який є власником бару, у суді першої інстанції показав, що 2 серпня 2017 року приблизно о 18-19 годині ОСОБА_7 прийшов до бару, а приблизно о 23 годині ОСОБА_7 остаточно залишив бар, як саме і з ким він добирався додому, йому не відомо. Потерпілої ОСОБА_9 того дня в барі точно не було, бо він точно знає всіх осіб, які відвідують бар. Тому, хоча він особисто і не знає ОСОБА_9 , але точно знав би, якби вона була в барі того дня. Одягнений ОСОБА_7 був в шорти і футболку без будь-яких особливих прикмет і забруднень, залишав бар спокійно без будь-яких конфліктів.
Свідок ОСОБА_14 у суді першої інстанції показав, що 2 серпня 2017 року приблизно о 18-19 годині він зустрівся з ОСОБА_7 біля клубу, вони вирішили відсвяткувати день повітряно-десантних військ. ОСОБА_7 був одягнений у світлі шорти та світлу майку. Приблизно о 22.30-23.00 годині він пішов з бару, а ОСОБА_7 ще залишався в барі. ОСОБА_7 перебував стані алкогольного сп`яніння, ніяких конфліктів не було.
Свідок ОСОБА_15 , яка є лікарем Чернігівської КНП, у суді першої інстанції показала, що 3 серпня 2017 року приблизно о 02 початку 03 години ночі до лікарні була доставлена ОСОБА_9 в тяжкому стані у супроводі матері. В дівчинки були численні різані рани на кистях рук, передпліччях, в області голови та груді, які кровоточили, був больовий шок, вона не могла дихати. Між 3 та 4 ребром була проникаюча рана грудної клітини з ознаками пневмотораксу. Додатково повідомила, що у потерпілої були саме різані рани, які кровоточили, а на груді було саме ножове проникаюче поранення.
Свідок ОСОБА_16 у суді першої інстанції показав, що працівники поліції запросили його та ОСОБА_17 бути понятими, на що вони погодились і пройшли до Чернігівського райвідділу поліції. В одному з кабінетів, куди їх провели, сидів обвинувачений, який мовчав та нічого не пояснював. Він був одягнений в світлі шорти з чорними смугами по боках і гумові шльопанці зеленого кольору. На шортах були плями червоно-бурого кольору. Чоловіка попросили зняти шорти, дали одяг переодягтися, після чого вилучені шорти запакували. В кабінеті було ще декілька чоловік, але хто вони такі, йому не відомо. Будь-яких зауважень не було. Працівник поліції звернув їх увагу на плями, які були на шортах. Потім він та інший понятий розписалися в протоколі та поїхали. Під час надання для огляду протоколу затримання ОСОБА_7 свідок підтвердив, що підпис в протоколі від його імені виконаний ним.
Свідок ОСОБА_17 у суді першої інстанції показав, що працівники поліції запросили його та ОСОБА_16 бути понятими під час вилучення одягу в чоловіка, на що вони погодились і пройшли до приміщення поліції. В одному з кабінетів на першому поверсі, куди їх завели працівники поліції, сидів на стільці обвинувачений. Працівники поліції в його присутності вилучили в обвинуваченого шорти світлого кольору із плямами коричневого кольору на них, в які той був одягнений. Під час вилучення шортів працівники поліції звернули їх увагу на плями на шортах, після чого шорти запакували до пакету. Обвинувачений будь-яких зауважень не висказував. В кабінеті було ще декілька чоловік, але хто вони такі, йому не відомо. Під час надання для огляду протоколу затримання ОСОБА_7 свідок підтвердив, що підпис в протоколі від його імені виконаний ним.
У суді першої інстанції також була допитана свідок ОСОБА_18 , яка є тещею обвинуваченого та яка показала, що вона мешкає в с. Просторе Чернігівського району Запорізької області разом із донькою ОСОБА_19 , її чоловіком ОСОБА_7 та їхніми дітьми. Потерпіла ОСОБА_9 є її племінницею, а свідок ОСОБА_10 єє її рідною сестрою по матері і мешкають в цьому ж селі. 2 серпня 2017 ОСОБА_7 прийшов додому зі свівинарнику після роботи, допоміг по господарству, після чого приблизно о 18 - 19 годині поїхав на велосипеді, нібито до своєї матері. Де після цього перебував ОСОБА_7 , їй не відомо, але знає, що в матері він не був. Зі слів мешканців села чула, що нібито ОСОБА_7 був того вечора в барі. Повернувся додому ОСОБА_7 вночі, але коли точно їй не відомо, бо двері йому відчиняла її донька. Через деякий час до них додому приїхали працівники поліції, які розбудили їх, після чого забрали із собою ОСОБА_7 . Будь-яких слідів крові у них в помешканні, вона не бачила. Також свідок повідомила, що ОСОБА_7 служив у Збройних силах України та перебував в зоні АТО, алкогольні напої він майже не вживає, інколи може випити трохи пива, стосунки між ними добрі, агресії від ОСОБА_7 не було. Зі слів мешканців села їй відомо, що нібито потерпіла ОСОБА_9 була ввечері 02.08.2017 в барі і образила ОСОБА_7 . Крім того, свідок повідомила, що за деякий час до зазначених подій в неї погіршились відносини із сестрою ОСОБА_10 через побутові питання.

Дружина обвинуваченого свідок ОСОБА_19 , відмовився в суді давати показання, пославшись на ст. 63 Конституції України.
Разом з тим, підстав не довіряти показанням потерпілої ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та приведені до присяги, у суду не було, а в апеляційній скарзі не вказані ймовірні причини обмови обвинуваченого з боку потерпілої та свідків.

Показання вищезазначених потерпілої та свідків у суді першої інстанції є логічними та послідовними, оскільки вони переконливо повідомили про обставини вчиненого кримінального правопорушення, їх пояснення повністю узгоджуються між собою та дослідженими судом першої інстанції документами.

Також суд першої інстанції на вимогу процесуального закону дослідив надані сторонами інші докази, яким зробив обґрунтовану оцінку.

Так, з протоколу огляду місця події від 3 серпня 2017 року та фототаблиці до нього вбачається, що об`єктом огляду є території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 . Під час огляду виявлено та вилучено один слід папілярного візерунку з вхідних дверей, змив з підлоги РБК, дерев`яну скалку зі слідами РБК, виявлену на столі, дві кольорові доріжки з підлоги кімнати зі слідами РБК; тюлеву занавіску зі слідами РБК. Сторонніх предметів чи знарядь злочину виявлено не було (т. 1, а.с. 178-185).
З протоколу огляду від 5 серпня 2017 року та фототаблиці до нього вбачається, що об`єктом огляду є території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 . Під час огляду виявлено та вилучено клинок ножа (за протоколом лезо) та ніж з рукояткою зеленого кольору, які добровільно надані для огляду свідком ОСОБА_10 . На клинку виявлено декілька помарок речовини темного кольору в сухому стані (т. 1, а.с. 186-187).
З висновку експерта № 1593 від 4 вересня 2017 року вбачається, що в змиві з місця події знайдена кров людини, походження якої від ОСОБА_9 не виключається, походження крові від ОСОБА_7 виключається (т. 1, а.с. 198-200).
З висновку експерта № 1594 від 4 вересня 2017 року вбачається, що в слідах та речах, наданих для дослідження з місця події, а саме: фрагменті тюлевої тканини (за постановою «занавіска»), фрагменті жіночого халату «коврова доріжка», покривалі «коврова доріжка» та дерев`яній скалці знайдена кров людини, походження якої від ОСОБА_9 не виключається, походження крові від ОСОБА_7 виключається (т. 1, а.с. 201-203).
З протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 3 серпня 2017 року вбачається, що під час затримання ОСОБА_7 , у нього було вилучено шорти білого кольору зі смугами чорного кольору зі слідами РБК та гумові капці світло-зеленого та чорного кольору (т. 3. а.с. 62-66).
З висновку експерта № 1595 від 4 вересня 2017 року вбачається, що в слідах на речах ОСОБА_7 , а саме шортах, знайдена кров людини, походження якої від ОСОБА_9 не виключається, походження крові від ОСОБА_7 виключається (т. 1, а.с. 204-206).
З висновку експерта № 1596 від 4 вересня 2017 року вбачається, що в змиві І - за постановою «з зап`ястка лівої руки» та в змиві ІІ «зі стопи лівої ноги» ОСОБА_7 знайдена кров людини, походження якої від ОСОБА_9 не виключається, походження крові від ОСОБА_7 виключається (т. 1, а.с. 207-209).
З висновку експерта № 1754 від 18 вересня 2017 року вбачається, що на зламаному клинку ножа, вилученому з місця події, встановлено наявність крові людини, походження якої не виключається як від ОСОБА_7 (при наявності у нього на момент того, що сталося тілесних ушкоджень із зовнішньою кровотечею), так і при змішуванні крові потерпілої ОСОБА_9 з кров`ю ОСОБА_7 (т. 1, а.с. 210-212).
З висновку експерта № 108 від 29 вересня 2017 року вбачається, що ОСОБА_9 знаходилась на лікуванні у Чернігівській ЦРЛ 3 серпня 2017 року (одну добу) з діагнозом «Проникаюче ножове поранення грудної клітки справа. Гемопневмоторокс. Численні рани лівого передпліччя, плеча, голови», та у КУ «ЗОКДЛ» ЗОР з 3 серпня 2017 року по 10 серпня 2017 року (7 діб) з діагнозом «Проникаюче ножове поранення грудної клітки справа. Численні колото-різані рани потиличної ділянки зліва, середньої третини плеча, у ділянці лівого плечового суглобу та тильної поверхні лівої кисті. Гостре стресове порушення». Під час огляду у потерпілої ОСОБА_9 виявлено: перелом ребра справа, рубці на голові, верхніх кінцівках та тулубі. Виявлені у ОСОБА_9 тілесні ушкодження, а саме: перелом ребра справа утворився внаслідок травматичної дії твердого предмету у ділянку ребра; рубці на голові, кінцівках та тулубі виникли на місці загоєння ран, які утворилися внаслідок травматичної дії предметів, які мають ріжучі властивості (згідно записів у медичній документації). Не можна виключити, що усі ушкодження, виявлені на тілі потерпілої утворилися внаслідок травмування ножем, так як ніж є предметом, який має ріжучі властивості. Згідно Правил судово-медичного визначення тяжкості тілесних ушкоджень, виявлені у ОСОБА_9 пошкодження, а саме: рана у пахвовій ділянці по задньопахвовій лінії, перелом ребра у місці проекції рани, який ускладнився підшкірною емфіземою, мають ознаки тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що викликали розлад здоров`я строком не менш ніж 21 добу; рани на голові, кінцівках та тулубі легкі тілесні ушкодження з короткотривалим розладом здоров`я, як такі, що викликали розлад здоров`я строком більше ніж 6 діб. Давнина та механізм утворення тілесних ушкоджень не суперечить строкам та обставинам, на які вказують слідчий у постанові та потерпіла у обставинах справи (т. 1, а.с. 193-195).
З протоколу проведення слідчого експерименту від 5 серпня 2017 року та фототаблиці до нього вбачається, як свідок ОСОБА_10 продемонструвала, за яких обставин ОСОБА_7 завдав тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_9 , і вказані пояснення узгоджуються з тими, які були надані нею у судовому засіданні (т. 1, а.с. 220-222).

З висновку СПЕ № 431 від 9 серпня 2017 року вбачається, що ОСОБА_7 розладів психічної діяльності не виявляв і не виявляє в цей час. У період здійснення інкримінованого йому правопорушення ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, а заходився у стані гострої алкогольної інтоксикації. Отже він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом в цей час він також може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Примусових заходів медичного характеру не потребує. (т. 1, а.с. 213-219).

Крім того, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. 356 КПК України допитав в судовому засіданні експерта ОСОБА_20 , який підтвердив достовірність зробленого ним висновку № 108 від 29 вересня 2017 року щодо механізму спричинення поранень потерпілій ОСОБА_9 та пояснив, що висновки щодо поранень робились на підставі опису поранень в медичній документації, про наявність рани груді вказував рубець, який залишився на її місці, а також перелом ребра в проекції цієї рани. Перелом ребра був завданий тим предметом, яким завдано поранення. Згідно з описом рани груді, який зробили хірурги, він зробив висновок про завдання тілесного ушкодження колюче-ріжучим предметом.
З огляду на наведене, судова колегія вважає, що судом першої інстанції шляхом проведення допиту судового експерта повністю усунуто можливі сумніви в повноті проведеної ним експертизи.

Суд першої інстанції, вивчивши і дослідивши кожний доказ окремо з точки зору належності та допустимості, і в сукупності, з точки зору всебічності, достатності та взаємозв`язку, на переконання апеляційного суду прийшов до правильного висновку, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив саме закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті потерпілої ОСОБА_21

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що вищенаведеними дослідженими судом доказами та обставинами, що ними підтверджуються, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, за фактичних обставин, встановлених судом у вироку, є об`єктивно доведеною поза розумним сумнівом.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника про те, що визнаючи ОСОБА_7 винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд першої інстанції не врахував відсутність належних доказів на підтвердження його вини і не взяв до уваги докази його невинуватості.

Так, потерпіла та свідки надали суду повністю логічні та змістовні пояснення з приводу обставин вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, їх показання повністю узгоджуються між собою та з іншими дослідженими доказами.

Крім того, з мотивувальної частини вироку вбачається, що суд першої інстанції вірно та об`єктивно оцінивши всі фактичні обставини, в тому числі і повідомлені стороною захисту, прийшов до висновку про неспроможність позиції захисту та зазначив підстави, з яких він приймає до уваги докази сторони обвинувачення та відкидає позицію захисту.

Матеріали кримінального провадження, які перевірені під час апеляційного розгляду, свідчать, що позиція ОСОБА_7 та його відношення до пред`явленого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, не є стабільною та незмінною.

Так, під час первісного розгляду кримінального провадження ОСОБА_7 пояснював, що неподалік від бару він двічі вдарив потерпілу ОСОБА_9 , причому один раз долонею у ніс, з якого пішла кров та потрапила на шорти і руки обвинуваченого.

Разом з тим, під час нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 фактично відмовився від наданих ним раніше показань з приводу нанесення двох ударів потерпілій по обличчю, а також висунув версію про те, що на стадії досудового розслідування на нього здійснювався фізичний та психологічний тиск з боку працівників поліції, які змушували його визнати свою вину, погрожували втопити та підробили його підпис.

Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 28 січня Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованому у місті Мелітополі, було доручено провести перевірку фактів, про які ОСОБА_7 повідомив суду щодо застосування до нього фізичного насильства з боку співробітників Чернігівського відділення поліції ГУНП в Запорізькій області (т. 4, а.с. 76-77).
За результатами проведеного досудового розслідування у кримінальному провадженні за ч. 2 ст. 365 КК України, 6 березня 2020 року слідчим Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, винесено постанову про закриття кримінального провадження за фактом застосування до ОСОБА_7 фізичного насильства працівниками поліції, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (т. 4, а.с. 129-133)
Таким чином, ці доводи цілком обґрунтовано були розцінені судом першої інстанції як намагання обвинуваченого ухилитися від відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, оскільки вони повністю спростовуються дослідженими під час судового розгляду доказами.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого з приводу покладення в основу обвинувального вироку в якості доказів показань потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 , які є перекрученими та викликають сумніви у їх достовірності, то ці доводи також спростовуються матеріалами кримінального провадження, зокрема технічними записами судових засідань та мотивувальною частиною вироку, з яких вбачається, що показання потерпілої та цього свідка викладені в обсязі, необхідному та достатньому для встановлення фактичних обставин вчиненого злочину, вони повністю узгоджуються між собою та іншими дослідженими судом доказами, і не узгоджуються щодо істотних обставин вчиненого злочину лише з показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 , які суд обґрунтовано оцінив критично, оскільки вони повністю суперечать показанням всіх інших осіб та дослідженим матеріалам кримінального провадження.

Колегія суддів також враховує позицію потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 , яка полягає в тому, що вони безпосередньо в момент вчинення злочину категорично впізнали ОСОБА_7 , негайно після вчинення злочину повідомили співробітників поліції про конкретну відому їм особу нападника, після затримання ОСОБА_7 підтвердили, що саме він вчинив злочин, а в подальшому, як на стадії досудового розслідування, так і протягом судового розгляду, надавали абсолютно незмінні, стабільні та аналогічні показання з приводу обставин нанесення потерпілій ОСОБА_9 обвинуваченим ОСОБА_7 тілесних ушкоджень.

Колегія суддів вважає, що переконливих підстав для обмови не лише потерпілою ОСОБА_9 , а й свідком ОСОБА_10 обвинуваченого ОСОБА_7 , останнім не наведено. Між тим, щодо істотних обставин кримінального провадження показання потерпілої та цього свідка повністю узгоджуються, є логічними та послідовними, і на переконання колегії суддів, докладність змісту показань потерпілої та свідка, їх узгодженість в частині, що стосується істотних обставин події, а також відсутність у потерпілої та свідка підтверджених мотивів для обмови ОСОБА_7 повністю спростовує версію сторони захисту з приводу неправдивості їх показань.

Ступінь тяжкості отриманих потерпілою ОСОБА_9 тілесних ушкоджень та їх характер не свідчать про інсценування потерпілою події нападу на неї з метою притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину.

Також колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що потерпіла ОСОБА_9 перебувала в барі та сама чіплялась до нього, оскільки об`єктивних даних на підтвердження цього суду першої інстанції надано не було, а свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_13 взагалі заперечували, що потерпіла в той день була в барі.

Спростовані матеріалами кримінального провадження і доводи обвинуваченого з приводу того, що досліджені шорти і тапочки йому не належать, а на шортах була виявлена кров не людини, а тварини.
Так, з протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 3 серпня 2017 року вбачається, що під час затримання ОСОБА_7 , в присутності двох понятих та захисника у ОСОБА_7 було вилучено шорти білого кольору зі смугами чорного кольору зі слідами РБК та гумові капці світло-зеленого та чорного кольору (т. 3. а.с. 62-66).
Про перебування обвинуваченого ОСОБА_7 у світлих шортах, крім вищезазначеного, свідчать показання потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .
Допитані в якості свідків у суді першої інстанції поняті ОСОБА_16 та ОСОБА_17 показали, що коли вони прийшли до відділення поліції, то обвинувачений був одягнутий у світлі шорти з чорними смугами по боках та взутий у шльопанці зеленого кольору, на вказаних шортах були плями червоно-бурого кольору, і саме ці речі були вилучені співробітниками поліції.
Крім того, свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 підтвердили зазначені в протоколі обставини та справжність наявних у ньому підписів.
Зі змісту протоколу також вбачається, що ОСОБА_7 були роз`яснені його права, що він підтвердив особистим підписом, від ОСОБА_7 , його захисника чи понятих жодних заяв, заперечень або доповнень не надходили, а всі учасники слідчої дії підписали протокол без зауважень.

З висновків експертиз № 1595 та № 1596 від 4 вересня 2017 року вбачається, що в змиві І - за постановою «з зап`ястка лівої руки» та в змиві ІІ «зі стопи лівої ноги» ОСОБА_7 , а також на його шортах, знайдена кров людини, походження якої від ОСОБА_9 не виключається, походження крові від ОСОБА_7 виключається (т. 1, а.с. 204-206, 207-209).
Факт виявлення на речах та тілі обвинуваченого крові потерпілої ОСОБА_9 , за відсутності у її будинку сторонніх осіб та даних про наявність конфліктів між потерпілою та іншими невідомими особами, повністю підтверджує нанесення саме обвинуваченим всього комплексу тілесних ушкоджень потерпілій.
На користь таких висновків також свідчить той факт, що на момент затримання ОСОБА_7 перебував у резинових шльопанцях чорно-зеленого кольору, і саме це взуття бачила свідок ОСОБА_10 на порозі свого будинку до того моменту, коли через 5-7 хвилин після виявлення шльопанців, вони не зникли.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що на вилучених під час огляду місця події речових доказах не було виявлено слідів, які б категорично вказували на їх приналежність обвинуваченому, на правильність висновків суду не впливають, оскільки досліджені судом першої інстанції висновки експертиз не спростовують можливість походження біологічних речовин, виявлених на вилучених з будинку потерпілої речових доказах, від обвинуваченого ОСОБА_7 , а сукупність інших доказів доводить, що він саме був присутній на місці події та вчинив інкриміновані йому дії у відношенні потерпілої.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційних скарг з приводу необхідності визнання виявленого та вилученого ножа недопустимим доказом, оскільки вказана слідча дії була проведена з додержанням вимог КПК України, до того ж, цей речовий доказ не є єдиним доказом винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину.

Доводи апеляційних скарг про те, що свідок ОСОБА_10 погано бачить без окулярів та не могла побачити нападника, а суд першої інстанції не задовольнив клопотання про надання медичного висновку про стан її зору, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вказана позиція сторони захисту є лише припущенням та суб`єктивним відношенням до цього, і враховуючи категоричну позицію вказаного свідка з приводу впізнання ОСОБА_7 , а також потерпілої ОСОБА_22 , для яких обвинувачений є особою, яку вони добре знали, колегія суддів не вбачає підстав для обґрунтованих сумніві у можливості потерпілою та свідком розгледіти обвинуваченого.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційних скарг з приводу того, що суд першої інстанції належним чином не врахував висновок експерта № 95 від 3 серпня 2017 року про наявність у ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень, а також не взяв до уваги відсутність на дерев`яній скалці крові обвинуваченого, якою, зі слів потерпілої, остання била нападника.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Враховуючи, що суд першої інстанції розглядає провадження в межах пред`явленого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а в межах даного кримінального провадження, факт наявності чи відсутності у обвинуваченого тілесних ушкоджень не є істотним при вирішення питання про доведеність його вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, тому ця обставина не є предметом розгляду у цьому провадженні у відповідності до меж судового розгляду, визначених у ст. 337 КПК України.

Разом з тим виявлені на тілі обвинуваченого тілесні ушкодження перебувають у логічному зв`язку із показаннями потерпілої ОСОБА_9 з приводу того, що вона, захищаючи матір, наносила удари ОСОБА_7 .

Є необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого з приводу невідповідності протоколу проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_10 вимогам КПК України, оскільки вказана слідча дія була проведена з дотримання вимог кримінального процесуального законодавства, у присутності двох понятих, за добровільної згоди осіб, які брали в ньому участь, після чого з дотриманням вимог статей 104, 105, 223, 240 КПК України було складено протокол проведення слідчого експерименту, в якому було детально описано хід та результати його проведення.

Крім того, зазначений протокол містить інформацію, що від учасників слідчого експерименту та понятих заяви, зауваження чи доповнення не надходили.

В протоколі слідчого експерименту з достатньо повнотою зафіксовано хід та результати проведеного слідчого експерименту, викладена в ньому інформація співпадає зі змістом доданої до нього фототаблиці, а тому у суду відсутні підстави вважати, що інформація, зафіксована у протоколі, не відповідають дійсності, що у свою чергу свідчить про відсутність підстав для визнання цього доказу недопустимим.

Також всупереч доводів апеляційної скарги ОСОБА_7 , формулювання обвинувачення містить посилання на мотив та мету вчинення злочину, а саме безпричинно виниклий злочинний умисел на заподіяння смерті потерпілої ОСОБА_9 .

Спростовані матеріалами провадження і доводи обвинуваченого з приводу того, що потерпіла не подавала цивільний позов про відшкодування шкоди, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що представник потерпілої ОСОБА_10 подала в інтересах ОСОБА_9 цивільний позов про стягнення моральної та матеріальної шкоди поштовим зв`язком (т. 1, а.с. 140-149).
Крім того, з технічного запису та журналу судового засідання від 8 вересня 2020 року вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 був присутній під час проголошення вироку, йому було роз`яснено порядок та строки його оскарження (т. 5, а.с. 27, 47).
Доводи апеляційних скарг про відсутність у обвинуваченого умислу на позбавлення життя потерпілої у зв`язку з фактичним заподіянням їй тілесних ушкоджень легкого та середнього ступеня тяжкості, були предметом перевірки суду першої інстанції та отримали належну оцінку, і колегія суддів вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне.

Вирішуючи питання про те, з прямим чи непрямим умислом діяв винуватий (спрямованість умислу винуватого), необхідно зважати на сукупність всіх обставин вчиненого діяння і враховувати не тільки поведінку винуватого до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, характер поранень (поранення життєво важливих органів), заподіяних потерпілим, а й спосіб вчинення злочину, засоби і знаряддя злочину.

Слід мати на увазі, що спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками (у матеріальних складах злочину).

Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в способі вчинених діянь.

Про наявність прямого умислу можуть свідчити, зокрема, конкретні діяння винуватого, які завідомо для нього повинні були потягти смерть потерпілого, і які, або дійсно потягли смерть потерпілого, або не привели до смертельного наслідку лише в силу обставин, які не залежали від його волі.

Виходячи з обставин даного кримінального провадження, між обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_9 конфлікт виник миттєво, в ході якого обвинувачений, зайшовши до будинку потерпілої, не говорячи ні слова, скоїв напад на ОСОБА_9 шляхом нанесення їй чисельних ударів ножем.

Крім того, з досліджених в суді першої інстанції доказів вбачається, що між обвинуваченим та потерпілою протягом всього часу взагалі ніяких конфліктних ситуацій не виникало, вони були знайомі один з одним, а обвинувачений взагалі періодично допомагав матері потерпілої по господарству.

Вказана поведінка обвинуваченого та потерпілої до моменту вчинення злочину, а також той факт, що конфлікт розпочався за відсутності навіть малозначного приводу, тяжкість отриманих потерпілим тілесних ушкоджень, їх локалізація, спосіб завдання, а також відсутність даних про наявність конфлікту з потерпілою до безпосередньої події, свідчать про наявність в діях обвинуваченого прямого умислу на заподіяння смерті потерпілій ОСОБА_9 .

Натомість, обвинувачений ОСОБА_7 , маючи при собі ніж, вночі проник у будинок, де проживає потерпіла разом з матір`ю, та почав наносити потерпілій удари ножем по життєво важливим органам голові та тулубу.

Враховуючи характер, послідовність, рішучість і динамічність дій, вчинених обвинуваченим, спосіб нанесення тілесних ушкоджень, використання у якості знаряддя злочину заздалегідь заготовленого ножа, інтенсивність і силу удару, локалізацію тілесних ушкоджень, які потерпілій завдано у життєво важливі органи, а також поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, який швидку допомогу потерпілій не викликав та припинив свої дії лише після того, як вчинив усі дії, які вважав необхідними для вбивства потерпілої, - усе це в сукупності свідчить про те, що ОСОБА_7 мав прямий умисел на позбавлення життя потерпілої.

Діяння, до яких вдався обвинувачений, не дають підстав вважати, що він мав намір спричинити потерпілій будь-які тілесні ушкодження, вони (діяння) були завідомо для нього такими, що потягнуть смерть потерпілої, які не призвели до смертельного наслідку лише в силу обставин, які не залежали від його волі, оскільки його дії були припинені матір`ю потерпілої та потерпілій ОСОБА_9 було своєчасно надано медичну допомогу.

З урахуванням викладеного, будь-яких розумних сумнівів у тому, що при вчиненні злочину ОСОБА_7 діяв з прямим умислом на вбивство, тобто бажав настання смерті потерпілої ОСОБА_9 , немає.

Інші доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника щодо наявності сумнівів з приводу доведеності вини ОСОБА_7 є безпідставними та спростовуються наведеними вище доказами.

Доводи про неповноту судового слідства, колегія суддів також вважає такими, що суперечать зібраним доказам, оскільки з матеріалів кримінального провадження та звукозапису судового засідання вбачається, що впродовж судового розгляду були допитані всі свідки, ретельно досліджені докази по справі, які підтверджують обставини справи та якими в повному обсязі доведено вину обвинуваченого.

Доводам обвинуваченого у вироку обґрунтовано наведено критичну оцінку, оскільки позиція захисту має на меті уникнення від кримінальної відповідальності та повністю спростовується сукупністю досліджених належних та допустимих доказів.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, то суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, в повній мірі встановив та належним чином оцінив і врахував всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання, та прийшов до обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим можливо лише з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі і підстави для застосування ст.ст. 69,75 КК України до вказаного покарання чи пом`якшення призначеного покарання, відсутні

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 8 вересня 2020 року у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, який утримується під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4