Єдиний унікальний номер судової справи 932/2384/21
Номер провадження 1-кп/201/616/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 року м. Дніпро

вул. Паторжинського, 18 а

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі колегії суддів:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпрі клопотання прокурора Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_5 про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосованого в рамках кримінального провадження, відомості про яке 28 листопада 2020 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002103 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1, 7 ч. 2 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке 28 листопада 2020 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002103 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1, 7 ч. 2 ст. 115 КК України.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2021 року призначене підготовче судове засідання за вказаним обвинувальним актом на 25 березня 2021 року.

У підготовчому судовому засіданні прокурором ОСОБА_5 подане письмове клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосованого в рамках вказаного кримінального провадження.

В обґрунтування своїх доводів прокурор посилався на те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1, 7 ч. 2 ст. 115 КК України, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі до п`ятнадцяти років або довічного позбавлення волі, а також на продовження існування передбачених п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, які враховувалися судом при застосуванні та подальшому продовженні ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Разом із цим, прокурор посилався і на існування ризиків можливих спроб обвинуваченого переховуватися від органу досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити те, в якому обвинувачується, підтримавши мотиви обґрунтування цих ризиків, викладені у клопотанні.

Таким чином, на переконання прокурора, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, наявності обґрунтованої підозри та наведених у клопотанні ризиків, застосування інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігти наявним ризикам, а тому просив клопотання задовольнити і продовжити строк дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого на 60 днів.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечувала проти продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно її підзахисного, посилаючись на те, що підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, та заявлені прокурором ризики є необґрунтованими та такими, що не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

При цьому, подала клопотання про зміну запобіжного заходу, у якому просила змінити застосований до її підзахисного запобіжний заходу у вигляді тримання під вартою на інший більш м`який у виді домашнього арешту у нічний час, посилаючись на те, що заявлені прокурором ризики втратили свою актуальність, з огляду на завершення досудового розслідування та направлення до суду обвинувального акту.

Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника та просив змінити застосований до нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на інший більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Також просив врахувати наявність у нього постійного місця проживання, дружини та малолітньої доньки.

Вислухавши думки учасників судового провадження, дослідивши доводи прокурора про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну останньому запобіжного заходу, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

У рішенні Конституційного Суду України від 23 листопада 2017 року № 1-р/2017 вказано, що під час судового провадження у суді першої інстанції (проведення підготовчого судового засідання та судового розгляду) прокурор як сторона обвинувачення має обов`язок підтримувати публічне обвинувачення у суді, доводити винуватість особи та необхідність продовження запобіжного заходу шляхом подання відповідних клопотань щодо цього продовження. Конституційний Суд України виходить з того, що запобіжні заходи (домашній арешт та тримання під вартою), які обмежують гарантоване частиною першою статті 29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканність, можуть бути застосовані судом на новій процесуальній стадії - стадії судового провадження у суді першої інстанції, зокрема під час підготовчого судового засідання, за наявності клопотання прокурора (частина четверта статті 176 Кодексу).

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України розгляд клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали здійснюється за правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Статтею 176 КПК України передбачений перелік запобіжних заходів, одним з яких є й такий запобіжний захід, як тримання під вартою.

Відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Окрім того, статтею 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зав`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно до вимог ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Так, під час розгляду клопотання встановлено, що відповідно до ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 січня 2021 року до ОСОБА_6 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 28 січня 2021 року, який в подальшому продовжено на підставі ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 27 січня 2021 року строком до 28 березня 2021 року, яка оскаржувалася стороною захисту в апеляційному порядку і залишена без змін.

Оцінюючи обґрунтування прокурора на підтвердження існування наведених у клопотанні ризиків, колегія суддів вважає, що прокурором доведена наявність достатніх підстав вважати, що такий ризик, як можливі спроби обвинуваченого переховуватись від суду існує на час розгляду клопотання, оскільки ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1, 7 ч. 2 ст. 115 КК України, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі.

При цьому, при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Так, у § 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Смірнова проти Росії» (Smirnova v. Russia № 71362/01 від 21.07.2003), суд зазначив, що при визначенні ризику переховування обвинуваченого від правосуддя потрібно враховувати особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

Отже, колегія суддів враховує і дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який одружений і має малолітню доньку, офіційно не працевлаштований, раніше не судимий,

Поряд із цим, на переконання колегії суддів, на час розгляду клопотання продовжує існувати врахований при обранні та подальшому продовженні ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризик можливих спроб обвинуваченого незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, які ще не допитані в суді, адже останній обізнаний про їх анкетні дані та місце проживання.

А отже, наведені дані про особу обвинуваченого в сукупності з суворістю можливого покарання вказують на існування ризиків можливих спроб ОСОБА_6 переховуватися від суду та незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, ступень яких є досить високою.

Таким чином, колегія суддів погоджується із заявленими прокурором ризиками, передбаченими п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, і визнає наявність існування цих ризиків доведеними у повній мірі.

Поряд із цим, доводи прокурора про продовження існування ризику можливих спроб обвинуваченого ОСОБА_6 знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, не можуть бути враховані, адже, на переконання колегії суддів, вказаний ризик на даний час втратив свою актуальність, оскільки досудове розслідування даного кримінального провадження завершено і обвинувальний акт знаходиться в провадженні суду.

Окрім того, колегія суддів не може погодитися із заявленими прокурором ризиками можливих спроб обвинуваченого ОСОБА_6 вчиняти інші кримінальні правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується і перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки на їх підтвердження прокурором не надано жодних доказів.

При цьому, у попередньому судовому рішенні слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 січня 2021 року про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зазначено, що заявлений прокурором ризик можливих спроб підозрюваного перешкоджати кримінальному провадженню шляхом ухилення від явки до слідчого саме у цій частині не доведений, при цьому, можливим є лише перешкоджання співробітникам поліції у доступі на місце вчинення кримінального правопорушення, який в цій частині на даний час втратив свою актуальність у зв`язку із завершенням досудового розслідування.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність прокурором під час розгляду клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою наявності існування ризиків, передбачених п. 2, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Отже, з урахуванням сукупності встановлених обставин, зокрема, наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1, 7 ч. 2 ст. 115 КК України, вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченим злочину, тяжкості покарання, що загрожує останньому, у разі визнання його винуватим, суд приходить до переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім і не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, що виправдовує продовження найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальнодоступних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, тому саме такий запобіжний захід є співмірним у вказаному кримінальному провадженні.

Разом із цим, колегія суддів враховує доводи сторони захисту про наявність у обвинуваченого ОСОБА_6 постійного місця проживання, дружини та малолітньої доньки, однак наведені обставини не зменшують ступень існуючих ризиків і не можуть слугувати підставою для застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, на даному етапі судового провадження.

У той же час, оцінюючи доводи захисника ОСОБА_7 стосовно необґрунтованості підозри її підзахисного у вчиненні інкримінованого злочину та неправильності кваліфікації його дій, колегія суддів не приймає їх до уваги, оскільки, по-перше, при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу суд не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності, допустимості та взаємозв`язку між собою для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, тим більше, що такі докази ще не досліджувалися у судовому засіданні, а лише вирішує питання про наявність обґрунтованої підозри, по-друге, питання про наявність обґрунтованої підозри обвинуваченого ОСОБА_6 було предметом дослідження під час застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, за результатами якого слідчим суддею постановлено відповідне рішення, яке є чинним, і після цього повідомлення про підозру фактично не змінено.

Доводи захисника ОСОБА_7 стосовно не доведення прокурором заявлених у клопотанні ризиків можливих спроб обвинуваченого переховуватись від суду та незаконно впливати на потерпілого та свідків, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не можуть бути прийняті до уваги з наведених вище у цьому рішенні мотивів.

Поряд із цим, вирішуючи клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, колегія суддів виходить з того, що доводи сторони захисту щодо зміни запобіжного заходу фактично зводяться до недоведеності прокурором заявлених у клопотанні ризиків, які не можуть бути прийняті до уваги з мотивів викладених вище, при цьому, переконливих та достатніх підстав для зміни запобіжного заходу у клопотанні не наведено, а тому таке клопотання не підлягає задоволенню.

Таким чином, ураховуючи встановлені обставини, колегія суддів не знаходить підстав для скасування або зміни щодо обвинуваченого ОСОБА_6 раніше застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому приходить до висновку, що клопотання прокурора є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, і зважаючи на те, що строк дії попередньої ухвали про тримання обвинуваченого під вартою закінчується 28 березня 2021 року, вважає за доцільне продовжити тримання ОСОБА_6 під вартою строком на 60 днів до 23 травня 2021 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 183-184, 199, 315, 314-316, 369-372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосований під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою продовжити на строк 60 днів до 23 травня 2021 року.

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали щодо тримання обвинуваченого ОСОБА_6 , під вартою, є 23 травня 2021 року.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Ухвала щодо продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а особою, що тримається під вартою - протягом того ж строку з моменту отримання нею її копії.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - о 10 годині 15 хвилин 29 березня 2021 року.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3