Дата документу 28.07.2021 Справа № 333/3755/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/3755/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1214/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 514 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2021 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника особи, у відношенні якої продовжено примусові заходи медичного характеру ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою захисника особи, у відношенні якої продовжено примусові заходи медичного характеру ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 7 червня 2021 року, якою задоволено заяву директора КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради ОСОБА_9 та у відношенні ОСОБА_7 продовжено примусові заходи медичного характеру у формі госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 7 червня 2021 року було задоволено заяву директора КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради ОСОБА_9 про продовження у відношенні ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у формі госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.
Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що згідно висновку комісії лікарів-психіатрів № 26 від 26 травня 2021 року ОСОБА_7 потребує продовження примусових заходів медичного характеру у формі госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.
В апеляційній скарзі захисник особи, у відношенні якої продовжено примусові заходи медичного характеру адвокат ОСОБА_8 вважає ухвалу суду незаконною у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що про час і місце розгляду справи ОСОБА_7 був повідомлений усно лікарем за 10 хвилин до початку судового засідання, під час якого суддя лише оголосив заяву про продовження примусових заходів медичного характеру, а додаток до неї акт психіатричного огляду від 26 травня 2021 року не оголошувався.

Тобто матеріали справи ОСОБА_7 не оголошувались, копії документів для ознайомлення не надавались, процесуальні права та обов`язки не роз`яснювались.

Також суд не надав ОСОБА_7 можливості заявити клопотання у справі, зокрема про залучення захисників, з якими у нього були укладені письмові угоди.

Крім того, суд не врахував наявність у провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя іншого провадження з приводу припинення застосування примусових заходів медичного характеру.

Суд у своїй ухвалі зазначив, що ОСОБА_7 та його захисник не заперечували проти задоволення заяви, що не відповідає дійсності та суперечить журналу судового засідання, в якому зазначено, що ОСОБА_7 не бажав продовжувати лікування, а його захисник заперечував щодо заяви.

Вважає, що зміст висновку № 26 від 26 травня 2021 року носить формальний характер, оскільки копіює висновки, які надавались раніше.

Вказаний висновок не відповідає вимогам законодавства в частині визначення підстав для продовження застосування примусових заходів медичного характеру, а також у частині формулювання виду примусових заходів медичного характеру.

Так, висновок лікарів не містить жодних доказів про вчинення чи виявлення у ОСОБА_7 реальних намірів вчинити дії, які являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих, або неспроможність самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність.

Крім того, за весь час примусового лікування від лікарів не надходило жодних повідомлень про наявність у ОСОБА_7 проявів агресивної поведінки, порушення режиму лікування, наявність конфліктів з лікарями чи пацієнтами.

Також не відповідає обставинам справи висновок про відсутність у ОСОБА_7 достатньої критики до хвороби та скоєного правопорушення, що спростовується ухвалою Михайлівського районного суду Запорізької області від 2 квітня 2020 року, з якої вбачається, що ОСОБА_7 визнав вину у скоєнні кримінальних правопорушень, добровільно відшкодував матеріальну шкоду, погоджувався на застосування примусових заходів медичного характеру, тобто критично ставився до скоєного правопорушення та хвороби.

Звертає увагу, що відповідно до матеріалів провадження, 11 грудня 2018 року лікар-психіатр не вбачав підстав для госпіталізації ОСОБА_7 , але наступного дня лікарі цієї ж установи знайшли підстави для його госпіталізації, і аналогічна ситуація відбулася під час наступної його госпіталізації.

Тобто висновок комісії лікарів-психіатрів № 26 від 26 травня 2021 року є сумнівним, необ`єктивним, незаконним та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Вирішуючи питання про форму примусового заходу медичного характеру, суд повинен був урахувати положення статті 25 Закону України «Про психіатричну допомогу» та вирішити питання щодо можливості одержання психіатричної допомоги у найменш обтяжливих умовах, і якщо можливо, за місцем проживання ОСОБА_7 , членів його сім`ї, інших родичів або законних представників.

Просить ухвалу суду скасувати та змінити застосування примусових заходів медичного характеру у відношенні ОСОБА_7 на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
У судовому засіданні апеляційного суду адвокат ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу та зазначив, що суд першої інстанції розглянув справу швидко та формально, висновок лікарів дублює попередній висновок. ОСОБА_10 знаходився на лікуванні понад 1 рік, тому не може бути такого, щоб він не змінився після лікування. Він критично оцінює вчинене та бажає лікуватись. В іншому провадженні було відмовлено у припиненні застосування примусових заходів медичного характеру, рішення оскаржили в апеляційному суді.

Прокурор у судовому засіданні апеляційного суду заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважала рішення суду законним, зазначила, що за висновком лікарів ОСОБА_10 підлягає подальшому лікуванню.

Заслухавши доповідь судді по справі, захисника особи, у відношенні якої продовжено примусові заходи медичного характеру, прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційний скарзі та провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КК України, госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у психіатричному закладі і лікування в примусовому порядку.
З огляду на ст. 95 КК України, продовження застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження застосування таких примусових заходів. Особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення застосування такого заходу. У разі необхідності продовження застосування примусового заходу медичного характеру понад 6 місяців представник психіатричного закладу (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження застосування примусового заходу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження надання особі такої психіатричної допомоги. В подальшому продовження застосовування примусового заходу медичного характеру проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 512 КПК України судовий розгляд здійснюється одноособово суддею в судовому засіданні за участю прокурора, обов`язковою участю фізичної особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, її законного представника та захисника згідно із загальними правилами цього Кодексу.
Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 514 КПК України продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється на підставі ухвали суду, в межах територіальної юрисдикції якого застосовується цей захід чи відбувається лікування. Розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування судом примусових заходів медичного характеру здійснюється за письмовою заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), де тримається дана особа. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів. Розгляд питання про зміну чи припинення застосування судом примусових заходів медичного характеру може також здійснюватися за письмовою заявою особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, або її захисника чи законного представника у разі, якщо така особа за своїм станом здоров`я не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) чи керувати ними, в тому числі не може усвідомлено подати до суду відповідну заяву. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів закладу, в якому особі надається психіатрична допомога, або, у разі наявності, висновок обраного особою незалежного лікаря-психіатра.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався, належним чином дослідив наявні в матеріалах провадження докази та прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність задоволення заяви директора КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради ОСОБА_9 про продовження застосування у відношенні ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у формі госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.

Як вбачається з матеріалів провадження та встановлено під час апеляційного розгляду, ухвалою Михайлівського районного суду Запорізької області від 2 квітня 2020 року за скоєння суспільно небезпечних діянь, передбачених ч. 2 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України, до ОСОБА_7 були застосовані примусові заходи медичного характеру у формі госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом (а.с. 15-19).

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2020 року ОСОБА_7 було продовжено застосування примусових заходів медичного характеру у формі госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом (а.с. 20-21).

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 7 квітня 2021 року було задоволено клопотання ОСОБА_7 про призначення у відношенні нього стаціонарної судової психіатричної експертизи (а.с. 22-24).

З висновку комісії лікарів-психіатрів № 26 від 26 травня 2021 року КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради вбачається, що ОСОБА_7 має діагноз «Шизоафективний розлад, маніакальний тип». Виявляє у теперішній час ознаки психічних розладів, ступінь яких позбавляє його можливості усвідомлювати фактичний характер своїх дій та керувати ними. ОСОБА_7 є небезпечним, внаслідок його психічного стану для самого себе та інших осіб, а також існує ризик спричинення ОСОБА_7 істотної шкоди. На проведеному лікуванні психічний стан ОСОБА_7 залишається нестабільним, зберігає актуальність психотична симптоматика. Достатньої критики до хвороби та скоєних правопорушень немає. З урахуванням викладеного, комісія лікарів-психіатрів прийшла до висновку, що ОСОБА_7 потребує продовження примусових заходів медичного характеру у формі госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом (а.с. 4-14).

Крім того, у судовому засіданні суду першої інстанції були заслухані представник КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради ОСОБА_11 та лікар-психіатр ОСОБА_12 , які підтримали заяву та просили її задовольнити з викладених у заяві підстав.

Висновки комісії лікарів-психіатрів є переконливими і належним чином вмотивованими, підстав ставити під сумнів правильність цих висновків колегія суддів не вбачає, у зв`язку з чим, доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_7 не потребує застосування до нього вказаних примусових заходів медичного характеру, суперечать наявним в матеріалах провадження доказам.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином мотивував свої висновки про необхідність продовження ОСОБА_7 застосування примусових заходів медичного характеру у формі госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом, оскільки виходив з його психічного стану та характеру вчиненого ним суспільно небезпечного діяння.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновок комісії лікарів-психіатрів № 26 від 26 травня 2021 року копіює попередні висновки та є формальним, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вказана позиція адвоката ОСОБА_8 є лише припущенням та його суб`єктивним відношенням до цього, оскільки апеляційному суду не надано доказів, які б давали підстави сумніватися у висновку лікарів.

Доводи апеляційної скарги про відсутність у висновку даних про виявлення у ОСОБА_7 реальних намірів вчинити небезпечні для себе чи оточуючих дії та повідомлень про наявність у нього проявів агресивної поведінки, порушення режиму лікування, конфліктів з лікарями чи пацієнтами, колегія суддів до уваги не бере, оскільки ці обставини не є такими, що свідчать про відсутність підстав для продовження застосування примусових заходів медичного характеру.

Колегія суддів звертає увагу, що дійсно, з мотивувальної частини ухвали Михайлівського районного суду Запорізької області від 2 квітня 2020 року вбачається, що ОСОБА_7 не заперечував проти застосування примусових заходів медичного характеру, підтвердив фактичні обставин вчиненого, відшкодував матеріальну шкоду.

Разом з тим, для вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для продовження застосування примусових заходів медичного характеру, обов`язковому встановленню підлягало те, чи виявляє ОСОБА_7 у теперішній час ознаки психічних розладів та чи є він небезпечним для самого себе та інших осіб.
Крім того, всупереч доводів апеляційної скарги, у висновку № 26 від 26 травня 2021 року не вказано, що ОСОБА_10 взагалі немає критики до хвороби та скоєних правопорушень, а зазначається лише про те, що у нього немає «достатньої критики».
Є необґрунтованим посилання апелянта на ст. 25 Закону України «Про психіатричну допомогу» щодо необхідності вирішення судом питання про можливість одержання психіатричної допомоги у найменш обтяжливих умовах за місцем проживання, оскільки висновком лікарів-психіатрів встановлено, що ОСОБА_10 є небезпечним для самого себе та інших осіб, існує ризик спричинення ним істотної шкоди.
Таким чином, вказаним висновком категорично спростовано можливість амбулаторного лікування ОСОБА_10 .
Доводи апеляційної скарги про порушення право ОСОБА_10 на захист не підтверджуються наявними у матеріалах провадження доказами, до того ж, як у суді першої інстанції, так і в апеляційному суді, його захист здійснювали адвокати, а всі особи, які мали намір оскаржити судове рішення, реалізували таке право в повній мірі.
Наявність у провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя іншого провадження з приводу припинення застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 не підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення, до того ж, як повідомив адвокат ОСОБА_8 , у задоволенні клопотання було відмовлено, а на теперішній час судове рішення оскаржено в апеляційному порядку.

Разом з тим, колегія суддів констатує, що оскаржувана ухвала дійсно містить певні недоліки, а саме: суд в ухвалі зазначив, що ОСОБА_7 та його захисник не заперечували проти задоволення заяви, що не відповідає дійсності.

Проте вказаний недолік є формальними, не впливає на суть прийнятого судом першої інстанції рішення та правильність його висновків, оскільки суд обґрунтовував своє рішення висновком № 26 від 26 травня 2021 року, а не позицією ОСОБА_7 та його захисника, що свідчить про відсутність підстав для скасування судового рішення.

На підставі вищезазначеного колегія суддів вважає, що продовження у відношенні ОСОБА_7 продовження примусових заходів медичного характеру у формі госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом є необхідним та достатнім заходом, оскільки з матеріалів провадження та висновку лікарів-психіатрів не вбачається того, що ОСОБА_7 видужав та стан його здоров`я значно покращився, внаслідок чого відпала б потреба в раніше застосованих заходах.

Доводи апеляційної скарги захисника колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються викладеними у належній формі висновками спеціалістів у галузі психіатрії, розумні підстави для сумнівів у компетентності та об`єктивності яких відсутні.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що оскаржувана ухвала суду є законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Істотних порушень судом норм кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування ухвали, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника особи, у відношенні якої продовжено примусові заходи медичного характеру ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 7 червня 2021 року, якою задоволено заяву директора КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради ОСОБА_9 та у відношенні ОСОБА_7 продовжено примусові заходи медичного характеру у формі госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4