справа № 208/7461/21
№ провадження 1-кс/208/1657/21
УХВАЛА
Іменем України

31 серпня 2021 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , дізнавача ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Кам`янське клопотання дізнавача СД Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Кам`янської окружної прокуратури ОСОБА_5 «про арешт майна» в межах кримінального провадження № 0000337 від 05.08.2020 року за ст. 356 КК України, -

встановив:

Дізнавач СД Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенант поліції ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із вказаним погодженим прокурором ОСОБА_5 клопотанням, в якому прохає:
- накласти арешт на житловий будинок загальною площею: 111,9 кв. м., житловою площею: 76.6 кв. м., матеріали стін: шлакоблок обкладений цеглою, опис: А-1 Житловий будинок; п/1 підвал; a-1 нежитлова прибудова; а2-1 тамбур; а1-1 вхід у підвал; Б-1 Літня кухня; B-1 Гараж; Г-1 Сарай; Д1 Вбиральня; №1 Хвіртка; №2 Водопровід; №3 Огорожа; №4 Ворота; №5 Зливна яма; №6 Ворота; І Тротуар, котрий знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, Заводський район, пров. 1-ий Криворізький, буд. 18, шляхом позбавлення права будь-яким особам, будь-яким чином відчуджувати та розпоряджатися, а також позбавлення права користуватися майном, а саме проводити будь-які будівельні та ремонтні роботи вищевказаного об`єкта нерухомого майна;
- накласти арешт на земельну ділянці 0,0587 га у межах згідно з планом за адресою: 1-ий пров. Криворізький, 18 у м. Кам`янське (до перейменування Дніпродзержинськ), Дніпропетровської області за кадастровим номером земельної ділянки :02:033:0041, шляхом позбавлення права будь-яким особам, будь-яким чином відчуджувати та розпоряджатися, а також позбавлення права користуватися майном, а саме проводити будь-які будівельні та ремонтні роботи вищевказаного об`єкта нерухомого майна;
- розглянути це клопотання без участі осіб, у володінні яких знаходиться вищезазначений об`єкт нерухомого майна.
Своє клопотання дізнавач обґрунтовує тим, що у провадженні СД Кам`янського РУП ГУНП у Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження за № 0000337 від 06.08.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

05.08.2021 року до ЧЧ Кам`янського РУП надійшла Ухвала Заводського районного суду м. Дніпродзержинська про зобов`язання внесення відомостей в ЕРДР за скаргою ОСОБА_6 про те, що 13.07.2021 року її чоловік ОСОБА_7 приїхав на адресу АДРЕСА_1 та виявив, що невстановлена особа самовільно, всупереч установленому законом порядку, замінила вхідні двері із замками до будинку.

Так, відповідно до наданих захисником потерпілої ОСОБА_8 , документів, житловий будинок котрий знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП №052819 від 13 лютого 2004 року.

22.07.2014 року ОСОБА_9 склала заповіт у Першій Дніпродзержинській нотаріальній конторі, з розпорядженням всі належні їй права та обов`язки, а також інше майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті, і на що вона за законом матиме право, заповідає ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ..

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Потерпіла ОСОБА_6 реалізуючи свої права спадкоємця 23.03.2015 року подала до Першої Кам`янської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. На підставі звернення ОСОБА_6 , 23.03.2015 року державним нотаріусом Першої Кам`янської державної нотаріальної контори було відкрито спадкову справу №187/2015, яка зареєстрована у Спадковому реєстрі за №57256954 та видано витяг за №39950413 від 23.03.2015 року про реєстрацію у спадковому реєстрі.

Першою Кам`янською державною нотаріальною конторою, було надано довідку вих №187/02-14 від 29.01.2019, якою підтверджується, що гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно є спадкоємцем на спадкове майно після ОСОБА_9 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, в ході проведення досудового дізнання встановлено, що відповідно до інформації, що міститься в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26.11.2020 року, державним реєстратором ОСОБА_10 , Царичанської районної державної адміністрації, Дніпропетровської області, на підставі договору дарування серія та номер: 2057 від 09.02.1996 року, зареєстровано право приватної власності на ОСОБА_11 на житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна -104). Також 02.08.2021 року, приватним нотаріусом ОСОБА_12 , Кам`янського районного нотаріального округу, Дніпропетровської області, на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, серія та номер: 1854 від 02.08.2021 року, зареєстроване право власності на ОСОБА_13 на житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна -104).

Постановою дізнавача сектору дізнання від 21.08.2021 року, об`єкт нерухомого майна житловий будинок АДРЕСА_2 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Беручи до уваги викладене, об`єкт нерухомості житловий будинок знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є предметом кримінального правопорушення, з метою унеможливлення його відчуження, заборони розпоряджатися та проведення будь-яких будівельних та ремонтних робіт, повторного незаконного переоформлення на іншу особу, а також з метою проведення необхідних експертиз, виникла необхідність у накладенні арешту на майно.

В судовому засіданні слідчий підтримав заявлене клопотання в частині позбавлення власника права відчуження та розпорядження зазначеним майном, з підстав необхідності збереження майна, яке має значення для кримінального провадження № 0000337 від 06.08.2021 року. Зазначив, що перелічене в клопотанні майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000337 від 06.08.2021 року постановою дізнавача СД Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 від 21.08.2021 року. Обмеження прав власника у разі накладення заявленого арешту є необхідним на час проведення слідчих процесуальних дій, для встановлення істини по справі, та збереження речових доказів.
Прокурором підтримано клопотання в частині позбавлення власника права відчуження та розпорядження зазначеним майном з підстав зазначених в ньому.
Власник майна, зазначений у витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформований станом на 27.08.2021 рік, ОСОБА_13 не прибув в судове засідання, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду клопотання.

Вислухавши прокурора, слідчого, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову (ч. 3 ст. 170 КПК України).

Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу. Крім того, у випадку задоволення цивільного позову суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про накладення арешту на майно для забезпечення цивільного позову до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше. Ст. 174 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

У відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Частиною 2 статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Характер та обсяг доказів, що збираються стороною обвинувачення, мають відповідати фактичним обставинам справи та правовій кваліфікації кримінального провадження.

Об`єктивна сторона злочину включає такі обов`язкові ознаки: 1) діяння, 2) обстановку, 3) наслідки та 4) причинний зв`язок між діянням і наслідками.

Діяння полягає у самоправстві, тобто самовільному, всупереч установленому законом порядку, вчиненню будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином або підприємством, установою чи організацією, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника. З об`єктивної сторони злочин характеризується сукупністю таких ознак: 1) самовільним, всупереч встановленому законом порядку, вчиненням будь-яких дій; 2) оспорюваністю правомірності цих дій з боку інших громадян або юридичних осіб; 3) заподіянням такими діями значної шкоди правоохоронюваним інтересам; 4) причинним зв`язком між діями винної особи та значною шкодою. Самовільне вчинення будь-яких дій - це здійснення особою свого дійсного або удаваного права чи вчинення інших дій всупереч встановленому порядку і без законних повноважень. Дійсним визнається право, яким особа володіє в силу закону, договору чи на іншій підставі, однак це право реалізується з порушенням порядку (наприклад, особа, яка на законній підставі отримала ордер на квартиру, не очікуючи виїзду попередніх мешканців, самовільно її займає) . Під удаваним слід розуміти право, стосовно належності якого собі винна особа помиляється. Насправді цим правом суб`єкт не володіє.

Крім того, на підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Так, у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Зокрема, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.), ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.

У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частинами першою, другою статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п.п. 166, 168 рішення Європейського Суду з прав людини від 23.01.2014 (заява № 19336/04) «Справа «East/West Alliance Limited» проти України», перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним.

Як вбачається з п.п. 52, 53, 63 рішення Європейського Суду з прав людини від 16.05.2013 (заява № 49317/07) «Справа Максименко та Герасименко проти України», самого існування юридичної підстави у національному законодавстві недостатньо для дотримання принципу законності має значення радше якість застосованих норм. Юридичні норми, на яких ґрунтується позбавлення майна, повинні відповідати національному законодавству договірної держави, включаючи відповідні положення Конституції... Якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як ті, що стосуються власності, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і, насамперед, послідовний спосіб.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року в справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року в справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства») положення статті 1 Першого протоколу містить три правила: перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друге - стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання правомірним втручання у право на мирне володіння майном; третє - визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього.

Тому враховуючи вимоги ст. 170 КПК України, обставини встановлені під час розгляду клопотання у їх сукупності, позиції слідчого та прокурора, які довели обґрунтованість заявленого клопотання, а тому враховуючи що підставою клопотання є необхідність збереження речових доказів в межах кримінального провадження, враховуючи дії осіб на перереєстрацію речового права, яке мало місце 02.08.2021 року, слідчий суддя приходить до висновку що клопотання підлягає задоволенню, та відповідає меті кримінального провадження.

Застосування заходу забезпечення у вигляді позбавлення власника майна, зазначеного у витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформований станом на 27.08.2021 рік, ОСОБА_13 права на відчуження та розпорядження зазначеним майном, залишивши за ним право користування, вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження, та не обмежить його у разі належної правової підстави для забезпечення права на володіння та користування майном.

Керуючись ст. 36, 131-132, 170-171, 173 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

Клопотання слідчого задовольнити.

Накласти арешт на житловий будинок загальною площею: 111,9 кв. м., житловою площею: 76.6 кв. м., матеріали стін: шлакоблок обкладений цеглою, опис: А-1 Житловий будинок; п/1 підвал; a-1 нежитлова прибудова; а2-1 тамбур; а1-1 вхід у підвал; Б-1 Літня кухня; B-1 Гараж; Г-1 Сарай; Д1 Вбиральня; №1 Хвіртка; №2 Водопровід; №3 Огорожа; №4 Ворота; №5 Зливна яма; №6 Ворота; І Тротуар, котрий знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який зареєстрований як приватна власність за ОСОБА_13 РНОКПП НОМЕР_2 , - тимчасово на час накладення арешту, позбавив власника майна, права відчуження та розпорядження зазначеним майном.
Також, накласти арешт на земельну ділянці 0,0587 га у межах згідно з планом за адресою: АДРЕСА_1 за кадастровим номером земельної ділянки :02:033:0041, тимчасово на час накладення арешту, позбавив власника майна права відчуження та розпорядження зазначеним майном.

Виконання ухвали про арешт майна покласти на дізнавача СД Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 ..
Скасування арешту майна проводиться в порядку передбаченому ст.. 174 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1