КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Категорія: ст. 183 КПК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю

прокурора ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9
підозрюваного ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 20 травня 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 20 травня 2021 року задоволено клопотання старшого слідчого 1-го відділу слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_11 , погоджене прокурором першого відділу процесуального керівництва Управління нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України Департаменту нагляду за органами безпеки, фіскальною та прикордонною службами Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 та продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, а саме до 18 липня 2021 року включно, щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Севастополь, українця, громадянина України, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 260, ч. 3 ст. 260, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 258 КК України.
Цією ж ухвалою в задоволенні клопотання сторони захисту про передачу підозрюваного ОСОБА_10 на особисту поруку народному депутату України ОСОБА_12 та Голові ГО «КВП» ОСОБА_13 відмовлено.
Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував наявність у даному кримінальному провадженні обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюванимінкримінованих кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу підозрюваного, та прийшов до висновку про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_10 .
Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, посилаючись на її незаконність та необгрунтованість, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає про недоведеність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 інкримінованих кримінальних правопорушень, через недоведеність його причетності до них. Так, апелянт стверджує про необгрунтованість підозри за ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 260 та ч. 3 ст. 260 КК України, оскільки участь та керівництво ОСОБА_10 незаконним збройним формуванням не підтверджена жодним доказом доданим до клопотання, а необгрунтованість підозри за ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 258 КК України підтверджується відсутністю складу злочину, оскільки обгрунтування повідомлення про підозру в цій частині ґрунтується виключно на показах ОСОБА_14 . Додає, що більша частина доданих до клопотання документів є процесуальними і не мають доказового значення для обгрунтування підозри.

Також автор апеляційної скарги звертає увагу суду на те, що створення приватної охоронної компанії «Donbass Battalion Corporation» та ТОВ «Донкорп Україна», причетність до діяльності яких інкримінується ОСОБА_10 , зареєстровано у законний спосіб, підприємство здійснює свою охоронну діяльність у відповідності до законодавства України, отримало ліцензію на право здійснення охоронної діяльності, здійснювало охорону згідно укладених договорів, в даних підприємствах ОСОБА_10 не є керівником, беніфіціаром. Захисник зазначає, що ОСОБА_10 не судимий, за місцем мешкання характеризується позитивно, має державні нагороди, має на утриманні трьох неповнолітніх синів, є учасником бойових дій.

Далі в апеляційній скарзі адвокат зазначає про відсутність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Вказує, що необхідність застосування запобіжного заходу ґрунтується виключно на припущеннях та здійснено з метою примусити ОСОБА_10 давати вигідні свідчення слідчому, що є вимаганням та шантажем з боку органів досудового розслідування. Додає про недоведеність неможливості застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Крім того, апелянт зазначає, що сама по собі тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення не може бути підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вказує на невідповідність ухвали слідчого судді вимогам ст. 370 КПК України та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Захисник додає, що в клопотанні про продовження строку тримання під вартою наявна інформація з зазначенням майбутніх дат, а у протоколі допиту свідка ОСОБА_15 відсутній підпис особи, яка провела слідчу дію.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та підозрюваного, які підтримали подану апеляційну скаргу і просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, дослідивши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
У відповідності до ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Згідно з ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Європейський суд з прав людини підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, ризикам, зазначеним у клопотанні.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
За результатами апеляційного перегляду ухвали слідчого судді місцевого суду встановлено, що зазначені вимоги кримінального закону слідчим суддею належно дотримані.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні слідчого управління ГУ СБ України у м. Києві та Київській області перебувають матеріали кримінального провадження №0006667, відомості про яке 13.07.2019 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за підозрою ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 260, ч. 3 ст. 260, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 258 КК України, ОСОБА_16 та ОСОБА_17 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 260, ч. 3 ст. 260 КК України, ОСОБА_18 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 260, ч. 2 ст. 260, ч. 2 ст. 333 КК України, ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, ОСОБА_22 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 333 КК України, ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 258, ОСОБА_23 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 258 та за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 201, ч. 1 ст. 333, ч. 5 ст. 191 КК України.
24.03.2021 ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 260 та ч. 3 ст. 260 КК України, в рамках кримінального провадження №0000151 від 19.08.2020.
26.03.2021 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва (справа № 757/15573/21-к) до підозрюваного ОСОБА_10 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 2 місяці, тобто до 24.05.2021 включно, без визначення розміру застави як альтернативного запобіжного заходу в рамках кримінального провадження №0000151 від 19.08.2020.
14.05.2021 ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 258 КК України, в рамках кримінального провадження №0006667 від 13.07.2019.
17.05.2021 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва (справа № 757/24814/21-к) строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000151 від 19.08.2020 продовжено до 8 місяців, тобто до 24.11.2021 включно.
На підставі постанови прокурора відділу Офісу Генерального прокурора від 18.05.2021 матеріали кримінальних проваджень №0000151 від 19.08.2020 і №0006667 від 13.07.2019 об`єднані у одне провадження з номером №0006667.
19.05.2021 старший слідчий 1-го відділу слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_11 , за погодженням із прокурором першого відділу процесуального керівництва Управління нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України Департаменту нагляду за органами безпеки, фіскальною та прикордонною службами Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про продовження щодо ОСОБА_10 строку тримання під вартою.
20 травня 2021 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва дане клопотання задоволено та продовжено щодо ОСОБА_10 строк тримання під вартою на 60 днів, а саме до 18 липня 2021 року включно.

Під час розгляду клопотання про продовження щодо ОСОБА_10 строку тримання під вартою, слідчий суддя правильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про достатність підстав вважати обґрунтованою підозру ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.
Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.
Слід зазначити й про те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).
Як вбачається з ухвали слідчого судді та журналу судового засідання, на основі наданих стороною обвинувачення матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, детальний перелік яких міститься в клопотанні слідчого.
Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду справи по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_10 до вчинення злочинів, підозра у яких йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.
Зважаючи на це, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_10 чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив.
Твердження сторони захисту про відсутність у даному кримінальному провадженні обгрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 інкримінованих кримінальних правопорушень, через недоведеність його причетності до них, не знайшли свого підтвердження, оскільки, на переконання колегії суддів, обґрунтованість підозри доведена доданими до клопотання матеріалами, з яких вбачається, що об`єктивний неупереджений спостерігач міг би зробити висновок про можливе вчинення підозрюваним інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Такі дані містяться зокрема у протоколі огляду від 26.02.2021, протоколі допиту свідка ОСОБА_24 від 30.03.2021, протоколі допиту свідка ОСОБА_25 від 31.03.2021, протоколі допиту свідка ОСОБА_15 від 31.03.2021, протоколі допиту свідка ОСОБА_26 від 24.03.2021, протоколі допиту свідка ОСОБА_27 від 24.03.2021, протоколі допиту свідка ОСОБА_28 від 01.04.2021, протоколі допиту свідка ОСОБА_29 від 01.04.2021, протоколі обшуку від 24.03.2021, протоколі огляду від 08.04.2021, протоколі обшуку від 24.03.2021, висновку експерта №СЕ-19/111-21/16467-БЛ від 14.04.2021, висновку експерта №СЕ-19/111-21/16469-БЛ від 16.04.2021, висновку експерта №КСЕ-19/111-21/14701 від 19.04.2021, протоколах огляду місця події від 13.07.2019, протоколі допиту свідка ОСОБА_30 від 16.07.2019, протоколі допиту свідка ОСОБА_31 від 16.07.2019, протоколі допиту свідка ОСОБА_30 від 05.05.2021, висновку експерта №19/14/1/14-11/1/82-СЕ/19 від 28.12.2019, протоколі допиту свідка ОСОБА_32 від 11.05.2021, протоколі допиту підозрюваного ОСОБА_14 від 12.05.2021, протоколі проведення слідчого експерименту від 12.05.2021, протоколі обшуку від 13.05.2021, листі ДЗНД СБ України №5/2/4 4753 від 11.05.2021, листі ДЗНД СБ України №5/2/4 4754 від 11.05.2021.
Не заслуговують на увагу і посилання сторони захисту на те, що інкримінована підозрюваному участь та керівництво незаконним збройним формуванням не підтверджена жодним доказом доданим до клопотання, оскільки обставини, про які зазначає захисник, стосуються доведеності вини особи, що не є предметом розгляду на даному етапі провадження, як і доводи апеляційної скарги з приводу того, що обгрунтування повідомлення про підозру за ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 258 КК України ґрунтується виключно на показах ОСОБА_14 , зурахуванням того, що до завдань суду на даному етапі провадження не належить оцінювати, наскільки повно органом досудового розслідування зібрано докази, що стосуються зазначеного кримінального провадження, його завдання полягає в тому, щоб дослідити ті обставини кримінального провадження, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним клопотанням про продовження застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Крім того, факт заперечення наявності обґрунтованої підозри не є визначеною законом підставою для її спростування. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України та є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України (ст.ст. 22, 26 КПК України).

Враховуючи надані стороною обвинувачення докази на підтвердження у даному кримінальному провадженні обгрунтованої підозри, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про її наявність.
Посилання захисника на те, що більша частина доданих до клопотання документів є процесуальними і не мають доказового значення для обгрунтування підозри, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються доданими до клопотання документами на підтвердження його обґрунтованості.

Твердження сторони захисту про те, що створення приватної охоронної компанії «Donbass Battalion Corporation» та ТОВ «Донкорп Україна», причетність до діяльності яких інкримінується ОСОБА_10 , зареєстровано у законний спосіб, підприємство здійснює свою охоронну діяльність у відповідності до законодавства України, отримало ліцензію на право здійснення охоронної діяльності, здійснювало охорону згідно укладених договорів, в даних підприємствах ОСОБА_10 не є керівником, беніфіціаром, на переконання колегії суддів не свідчить про помилковість висновку слідчого судді щодо доведеності обґрунтованості повідомленої ОСОБА_10 підозри, оскільки підозра в частині ст. 28 ч. 2, ст. 260 ч. 2, ст. 260 ч. 3 КК України ґрунтується не на утворенні зазначених суб`єктів господарської діяльності, а на конкретних діях по створенню збройного формування, не передбаченого законодавством України, підтвердженням цього є, зокрема, факт вилучення зброї, боєприпасів та вибухівки.
Перевіряючи доводи клопотання на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).
Як встановлено слідчим суддею, діяльність, яка інкримінується ОСОБА_10 , була спрямована на вчинення злочину проти громадської безпеки, а саме створення та керування збройним формуванням, діяльність якого на даний час не припинена, ОСОБА_10 за змістом підозри є керівником цього незаконного збройного формування, має доступ до його зброї та боєприпасів, що дозволяє йому безперешкодно їх використовувати з метою погрози застосування чи застосування насильства до людей, а також органом досудового розслідування ОСОБА_10 інкриміновано терористичний акт, організатором якого він є, який був націлений за задумом останнього на досягнення наслідків у вигляді реальних людських жертв, що вказує на доведеність стороною обвинувачення ризиків, передбачених п. п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, з чим погоджується і колегія суддів.
Так, у відповідності до клопотання органу досудового розслідування, доведеність наявності ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного підтверджується наступним:
- наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, підтверджується тим, що ОСОБА_10 має паспорти громадянина України для виїзду за кордон, неодноразово перетинав державний кордон України; вік, соціальні зв`язки та майновий стан підозрюваного дозволяють йому впродовж тривалого часу, усвідомлюючи тяжкість та реальність можливого покарання, переховуватись від органу досудового розслідування та суду;

- наявність ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, підтверджується тим, що на даний час не встановлено всіх речей (речових доказів) та документів, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин кримінального правопорушення.

Крім того, сторона обвинувачення обґрунтовує наявність вказаного ризику тим, що з відповіді оперативного підрозділу УЗНД ГУ СБ України у м. Києві та Київській області від 23.03.21 № 51/9/1-43614 вбачається, що ОСОБА_10 надає ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_20 та ОСОБА_33 вказівки з приховування зброї, боєприпасів, документальних матеріалів, а також налагодження системи можливої протидії правоохоронним органам, що вказує на те, що підозрюваний буде вживати заходи щодо знищення, приховування речей та документів.
- наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_10 під час ймовірного вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень діяв спільно з іншими невстановленими на даний час особами, з якими перебуваючи на волі зможе вільно спілкуватися та координувати їхні дії щодо приховування слідів вчинення кримінальних правопорушень, вчинення тиску на свідків які вже допитані у кримінальному провадженні з метою схилити їх до відмови від дачі правдивих показань у кримінальному провадженні. Крім того, сторона обвинувачення обґрунтовує наявність вказаного ризику тим, що злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_10 мав триваючий характер та наразі встановлюються свідки вчинення кримінального правопорушення, а відтак є підстави вважати, що підозрюваний в подальшому знаючи про таких осіб, може як у спосіб погроз, підкупу, психологічного впливу, так і в інший спосіб незаконно впливати на них.

- наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, підтверджується тим, що на даний час не встановлені усі спільники ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, яким останній може повідомити про факт виявлення їх злочинної діяльності та обставин, які стали відомі йому в ході проведення досудового розслідування, що унеможливить притягнення до кримінальної відповідальності всіх винних осіб.

- наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, підтверджується тим, що злочинна діяльність підозрюваного була спрямована на вчинення злочину проти громадської безпеки створення та керування збройним формуванням, діяльність якого на даний час не припинена, а тому перебуваючи на волі, підозрюваний може продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється.

Крім того, сторона обвинувачення зазначає про нові обставини, пов`язані з повідомленням про підозру ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 258 КК України, які вказують на те, що підозрюваний перебуваючи на волі особисто або через третіх осіб незаконно впливатиме на підозрюваних ОСОБА_14 , ОСОБА_23 , а також свідка ОСОБА_34 , ОСОБА_30 і ОСОБА_32 з метою схилення останніх до надання неправдивих показань.
На підставі викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність стороною обвинувачення у клопотанні ризиків, передбачених п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.
Таким чином відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задовольнити клопотання слідчого, оскільки стороною обвинувачення в повному обсязі доведено суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_10 на свободу, а тому доводи апеляційної скарги захисника стосовно недоведеності стороною обвинувачення неможливості застосування до підозрюваної більш м`якого запобіжного заходу, слід визнати непереконливими.

Доводи апелянта щодо недоведеності стороною обвинувачення ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваної містять лише посилання на незгоду з наданими стороною обвинувачення матеріалами, а тому їх слід визнати непереконливими, оскільки відповідно до вимог ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються, проте стороною захисту у судовому засіданні не надано будь-яких доказів, які б спростовували висновки слідчого щодо наявності ризиків, з огляду на документи долучені до клопотання.
В сукупності із вищенаведеними обставинами для вирішення справи у відповідності до вимог закону, слідчий суддя врахував дані, які характеризують особу підозрюваного ОСОБА_10 , та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України.
Посилання адвоката на те, що підозрюваний ОСОБА_10 не судимий, за місцем мешкання характеризується позитивно, має державні нагороди, має на утриманні трьох неповнолітніх синів, є учасником бойових дій, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки дані обставини були предметом дослідження слідчого судді, у відповідності до вимог ст. 178 КПК України та не спростовують висновків слідчого судді про ризики неналежної процесуальної поведінки.

Твердження захисника про те, що сама лише тяжкість інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення не може бути підставою для застосування щодо ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слід визнати непереконливими, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованих кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу підозрюваного, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту в частині того, що застосування до підозрюваного ОСОБА_10 запобіжного заходу здійснено з метою примусити останнього давати вигідні свідчення слідчому, що є вимаганням та шантажем з боку органів досудового розслідування, слід визнати непереконливими, оскільки дані твердження носять характер припущень.

З цих же підстав не заслуговують на увагу і посилання захисника на те, що необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ґрунтується на припущеннях сторони обвинувачення.
Твердження захисника про те, що клопотання про продовження строку тримання під вартою містить інформацію із зазначенням майбутніх дат, не є визначеною законом самостійною підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, з урахуванням тих обставин, що допущена описка в документі не тягне за собою скасування застосованого запобіжного заходу, а є підставою для її виправлення за правилами вимог ст. 379 КПК України. Не тягне за собою скасування оскаржуваного судового рішення і посилання апелянта на відсутність підпису особи, яка провела слідчу дію, а саме допит свідка ОСОБА_15 , оскільки порушення порядку складання протоколу слідчої дії може бути підставою для висновку про недопустимість доказу, який суд може прийняти в нарадчій кімнаті при постановленні вироку, з`ясувавши причини відсутності підпису особи, яка провела слідчу дію, під час розгляду справи по суті.

Необхідним буде відмітити той факт, що слідчим суддею, у відповідності до вимог п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, обгрунтовано не визначено підозрюваному альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, з чим погоджується і колегія суддів, з огляду на те, що ОСОБА_10 підозрюється у створенні та керівництві не передбаченого законами України збройного формування та в організації терористичного акту, тобто вибуху, який створив небезпеку для життя та здоров`я людини, з метою порушення громадської безпеки, привернення уваги громадськості до політичних чи інших поглядів винного (терориста), а також впливу на прийняття рішень або вчинення дій юридичними особами, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, а отже, інкриміновані підозрюваному кримінальні правопорушення можливо вважати такими, що підпадають під розуміння п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України.
Інші доводи апеляційної скарги захисника, з урахуванням наведеного, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя при розгляді даного клопотання повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та його продовження, у зв`язку із чим посилання сторони захисту на незаконність та необгрунтованість ухвали слідчого судді, слід визнати непереконливими.
За таких обставин, ухвала слідчого судді відповідно до вимог ст. 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, про що йде мова в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає.
Істотних порушень вимог КПК України при постановленні ухвали слідчим суддею, не встановлено.
Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 194, 196, 199, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 20 травня 2021 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого 1-го відділу слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_11 та продовжено щодо ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою на 60 днів, а саме до 18 липня 2021 року включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 , залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

____________________ _______________________ ______________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4