Справа № 727/6539/18
Провадження № 11-кп/4808/331/21
Категорія ч.2 ст.121 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2021 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку клопотання прокурора Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_7 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст. 121 КК України,-

в с т а н о в и л а :

У провадженні Івано-Франківського апеляційного суду перебуває кримінальне провадження за апеляційними скаргами заступника начальника відділу прокуратури Чернівецької області ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_11 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 липня 2019 року, яким ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.121 КК України, і призначено йому покарання у виді семи років позбавлення волі. Запобіжний захід ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу залишено тримання під вартою і строк відбування ним покарання ухвалено рахувати з 28 квітня 2018 року.

До початку апеляційного розгляду кримінального провадження прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 подала до суду клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначає, що постановою колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14.06.2021 року частково задоволено касаційну скаргу засудженого ОСОБА_8 та скасовано ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 29.12.2020 року відносно останнього з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Обвинуваченого ОСОБА_8 залишено під вартою на строк, який мінімально необхідний для вирішення цього питання судом апеляційної інстанції, але не більше, ніж на 60 днів.

Враховуючи викладене, а також характер вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, прокурор вважає, що застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить в повній мірі виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не дасть змогу запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

У зв`язку з тим, що строк дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 закінчується, враховуючи положення ст.331 КПК України, прокурор вважає, за необхідне продовжити дію запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор ОСОБА_7 просила продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою;

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 просили відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою та обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Обвинувачений ОСОБА_8 звернув увагу на порушення прокурором строків звернення з відповідним клопотанням прокурора про продовження строку тримання під вартою та відсутність в нього належного часу для організації свого захисту. Просив суд врахувати те, що він має міцні соціальні зв`язки, є інвалідом ІІ групи, потребує лікування, оскільки під час перебування під вартою погіршився стан його здоров`я. Звертав увагу на те, що перебуваючи на волі він не допускав порушення покладених на нього процесуальних обов`язків.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора та думку обвинуваченого і його захисника, колегія суддів дійшла наступних висновків.

За вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 липня 2019 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.121 КК України, і призначено йому покарання у виді семи років позбавлення волі. Запобіжний захід ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу залишено тримання під вартою і строк відбування ним покарання ухвалено рахувати з 28 квітня 2018 року.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 24 вересня 2019 року змінено вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 липня 2019 року щодо ОСОБА_8 , перекваліфіковано його дії з ч.2 ст. 121 КК України та ст. 124 КК України і призначено йому покарання у виді шести місяців арешту і у зв`язку з відбуттям ОСОБА_8 покарання звільнено його з під варти в залі суду.

Постановою Верховного Суду колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 25 травня 2020 року зазначену ухвалу апеляційного суду скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

За результатами нового апеляційного розгляду 29 грудня 2020 року було залишено без змін вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 липня 2019 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 КК України, а засудженого взято під варту із зали суду негайно у зв`язку із необхідністю виконання вироку суду першої інстанції, який набув законної сили.

Постановою Верховного Суду колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 14 червня 2021 року скасовано ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 29 грудня 2020 року та призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції. ОСОБА_8 залишено під вартою на строк, який мінімально необхідний для вирішення цього питання судом апеляційної інстанції, але не більше, ніж на 60 днів.

Оскільки термін дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 спливає, а судове провадження ще не завершено, суд на підставі ст. 331 КПК України має розглянути питання доцільності тримання обвинуваченого під вартою.

Так, статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

В силу вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частиною другою ст. 194 КПК України передбачено, що суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні відсутні підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки в клопотанні прокурор не довів наявності всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме, не конкретизовано та не обґрунтовано належним чином існування ризиків, які передбачені ст.177 КПК України та недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам.

Як вбачається з вироку Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 липня 2019 року, підставою для залишення ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили стало призначення йому покарання у виді позбавлення волі.

Таким чином, продовження строку тримання під вартою було обґрунтовано необхідністю подальшого виконання вироку суду в частині відбування обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі.

Колегія суддів звертає увагу на те, що вирок суду не набрав законної сили, оскільки два рази переглядався апеляційним судом, рішення якого скасовувалися Верховним Судом з призначенням нового розгляду в апеляційній інстанції.

Зокрема, колегія суддів звертає увагу на те, що Постановою Верховного Суду колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 14 червня 2021 року було скасовано ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 29 грудня 2020 року, якою обвинуваченого було взято під варту у зв`язку із необхідністю виконання вироку суду.

Колегія суддів звертає увагу на те, що рішення суду апеляційної інстанції було скасовано Верховним Судом за касаційною скаргою обвинуваченого у зв`язку з необхідністю перевірки його доводів щодо правильності правової кваліфікації його дій.

При цьому, обираючи обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, Верховний Суд не зазначив про наявність ризиків, які передбачені ст.177 КПК України, а вказав на необхідність перегляду питання щодо обрання запобіжного заходу судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів, звертає увагу на те, що в матеріалах провадження відсутні відомості про те, що обвинувачений ОСОБА_12 після постановлення ухвали Чернівецького апеляційного суду від 24 вересня 2019 року, якою його було звільнено з під варти, і до взяття його під варту за ухвалою цього ж суду від 29 грудня 2020 року, допускав неналежну процесуальну поведінку, чинив тиск на потерпілих, вчиняв інші кримінальні правопорушення, переховувався від суду та не з`являвся в судові засідання апеляційної інстанції.

Колегія суддів, при вирішенні питання щодо продовження строку тримання під вартою, враховує сукупність вищевказаних обставин та приймає до уваги особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який має постійне місце проживання, є інвалідом ІІ групи, має дочку та дружину, що свідчить про наявність в нього міцних соціальних зв`язків, враховуючи, що обвинувачений під час розгляду кримінального провадження у суді апеляційної інстанції виконував обов`язки щодо явки у судові засідання.

Колегія суддів враховує, що обвинувачений ОСОБА_8 потребує лікування у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, про що свідчить надання йому відповідної медичної допомоги під час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи сукупність наведених обставин, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який у даному випадку не відповідає меті та підставам застосування запобіжного заходу.

За таких обставин, з врахуванням тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину, даних про особу обвинуваченого, приймаючи до уваги стадію, на якій знаходиться розгляд кримінального провадження, колегія суддів вважає, що обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту зможе гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків і такий запобіжний захід буде достатнім для забезпечення дієвості апеляційного розгляду даного кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 376, 331, 401 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 20.00 год. вечора до 07.00 год. ранку, без відповідного дозволу суду, строком до 10 жовтня 2021 року включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- утримуватися від спілкування із потерпілими та усіма свідками;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон,

та роз`яснити, що в разі невиконання таких обов`язків щодо нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і може бути накладено грошове стягнення від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Також роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_8 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.

Ухвалу апеляційного суду про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту направити до органу Національної поліції за місцем відбування обвинуваченого домашнього арешту.

Контроль за виконанням ухвали апеляційного суду покласти на прокурора, що здійснює процесуальне керівництво.

Негайно звільнити ОСОБА_8 з під варти.

Ухвала суду в частині негайного звільнення ОСОБА_8 з під варти підлягає виконанню, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому перебуває обвинувачений, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього обвинуваченого під вартою.

Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5