Номер провадження: 11-кп/813/1033/21
Номер справи місцевого суду: 500/5232/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19.02.2020 року в кримінальному провадженні за обвинувальним актом № 0001182 від 03.06.2019 року,

встановив:
оскарженим вироком ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.3 ст.185 КК України та йому призначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. Відповідно до ст. 71 КК України ОСОБА_7 за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15.11.2018 р. та остаточно до відбування визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3(три) роки 9 (дев`ять) місяців.
Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді тримання під вартою продовжено до набрання вироком законної сили.
Строк покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі обчислюється з моменту його фактичного затримання, тобто з 14 листопада 2019 року, зарахувавши йому таким чином в силу ч. 5 ст. 72 КК у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 14 листопада 2019 року до набрання вироком законної сили.
Стягнуто з ОСОБА_7 витрати на залучення експерта для проведення судової експертизи у сумі 1 099,07 грн (одну тисячу дев`яносто дев`ять гривень 7 копійок).
Вироком суду вирішено питання щодо речових доказів.

Не погоджуючись з вироком районного суду обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок районного суду скасувати, оскільки вважає себе невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.3 ст.185 КК України
Разом з апеляційною скаргою обвинуваченим подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку суду, в якому він зазначає, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин, оскільки в нього наявні захворювання - переламана нога та цироз печінки. Вважає, що строки апеляційного оскарження ним не пропущені, посилаючись при цьому на ч. 3 ст. 395 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, яка заперечувала проти задоволення клопотання про поновлення строку та просила відмовити в поновленні строку; вивчивши доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження; апеляційний суд приходить до висновку таке.

Частина 1 ст. 24 КПК України встановлює, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до положень ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Окрім того, ст. 395 КПК України передбачено, що апеляційна скарга на вирок суду, подається через суд, який ухвалив судове рішення, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Частина 3 зазначеної норми передбачає, що для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд також застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 29.10.2010 року у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

У цьому ж рішенні ЄСПЛ зазначив, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Окрім того, відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20.04.2017 р. № 5-440 кс (15) 16, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.

Як вбачається з матеріалів провадження, обвинувачений ОСОБА_7 , відповідно до власноручної розписки (а.п. 205), отримав копію вироку суду в день його постановлення, тобто 19.02.2020 року.

В свою чергу, апеляційна скарга обвинуваченим ОСОБА_7 , датована лише 21.10.2020 р. (а.п. 212), тобто після спливу більше семи місяців з моменту постановлення оскаржуваного вироку суду та отримання ним його копії. При цьому, в якості обґрунтування щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження вироку та необхідності його поновлення, обвинувачений посилається на стан здоров`я, зокрема зламану ногу та наявності іншого захворювання.

Проте апеляційний суд зазначені доводи не може прийняти до уваги, оскільки, вважає їх суб`єктивними та такими, що не свідчать про поважність причин пропуску строку, інших об`єктивних доказів про наявність перешкод у реалізації свого права на оскарження вказаного судового рішення у встановлений законом строк обвинуваченим не надано.
З огляду на викладене, на переконання апеляційного суду, обвинувачений не скористався передбаченими для нього нормами КПК України правами та обов`язками, зокрема, не реалізував вчасно з власної вини своє право на оскарження судового рішення в порядку, встановленому цим Кодексом.

Інших доказів, які б могли бути підставою для поновлення пропущеного з поважних причин строку, матеріали провадження не містять.

Відповідно до припису п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України, апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження, а суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Отже, враховуючи викладені обставини у їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку, що клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про поновлення процесуального строку задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга разом із додатками підлягає поверненню останньому.

Керуючись ст.ст. 24, 117, 370, 395, 399, 405, 419, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19.02.2020 р. відносно ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу разом з доданими матеріалами повернути апелянту.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення до Верховного Суду, а засудженим, який утримується під вартою в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4