Провадження № 1-кс/761/436/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2021 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , представника власника майна адвоката ОСОБА_3 , розглянувши клопотання останньої, подане в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №0006398 від 19.09.2020,

У С Т А Н О В И В:

До суду надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17 листопада 2020 року в рамках кримінального провадження №0006398 від 19.09.2020, яке вилучене 01 листопада 2020 року під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: 35 (тридцять п`ять) купюр номіналом по 10 (десять) євро, 1 (одна) купюра номіналом 100 (сто) гривень, 1 (одна) купюра номіналом 20 (двадцять) гривень, 19 (дев`ятнадцять) купюр номіналом 500 (п`ятсот) гривень, банківську картку «МоноБанк» № НОМЕР_1 , порожні поліетиленові пакети, електронні ваги, два мобільних телефони «Айфон» у заблокованому стані.
Відповідно до змісту клопотання, арештоване майно не має жодного відношення до кримінального провадження, не містить слідів кримінального правопорушення, при цьому слідчим таке майно вже повернуто власнику.

В судовому засіданні представник власника майна адвокат ОСОБА_3 клопотання підтримала.

Слідчий в судове засідання неодноразово не з`явився.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, слід дійти такого висновку.

Як встановлено в судовому засіданні, СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві, за процесуального керівництва прокурорів Київської місцевої прокуратури №10, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0006398 від 19.09.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

При цьому, в рамках даного кримінального провадження, згідно матеріалів клопотання, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17 листопада 2020 року, накладено арешт на тимчасово вилучене 01 листопада 2020 року під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме: 35 (тридцять п`ять) купюр номіналом по 10 (десять) євро, 1 (одна) купюра номіналом 100 (сто) гривень, 1 (одна) купюра номіналом 20 (двадцять) гривень, 19 (дев`ятнадцять) купюр номіналом 500 (п`ятсот) гривень, банківську картку «МоноБанк» № НОМЕР_1 , порожні поліетиленові пакети, електронні ваги, два мобільних телефони «Айфон» у заблокованому стані, при цьому такий арешт накладено з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що однією із загальних засад кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до Постанови Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) від 09 червня 2005 року по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Європейським Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності та не було свавільним.
Окрім того, Європейський суд через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення «Іатрідіс проти Греції»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»). При цьому, в даному аспекті слідчий суддя звертає увагу на те, що такий баланс є динамічним, а тому зі спливом часу та виявленням нових обставин кримінального провадження, він змінюється.
Положеннями ст. 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Так, відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Разом з тим, незважаючи на те, що слідчим суддею вживались заходи щодо витребування матеріалів кримінального провадження №0006398 від 19.09.2020, на день розгляду клопотання вказані матеріали до суду надано не було, а слідчий в судове засідання не з`явився, отже жодних доказів, які б спростовували доводи клопотання та підтверджували обставини, які б вказували на необхідність у подальшому застосуванні відповідних процесуальних заходів щодо зазначеного майна, не надав.

У зв`язку із зазначеним, враховуючи те, що, згідно матеріалів клопотання, арештоване майно вже повернуто власнику, слідчий суддя вважає що накладення арешту на майно, яке є предметом клопотання, викликає сумнів в розумності і співрозмірності обмеження права власності із завданням кримінального провадження, оскільки на поточний момент не встановлено жодного переконливого доказу, який би свідчив про можливу причетність власника (володільця) зазначеного майна ( ОСОБА_4 ) до кримінального правопорушення.

Згідно вимог ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
У зв`язку із зазначеним, на переконання слідчого судді, вжиті в рамках даного кримінального провадження процесуальні заходи його забезпечення щодо наведеного майна на даний час є необґрунтованими.

Керуючись ст. 170-174 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №0006398 від 19.09.2020 задовольнити.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17 листопада 2020 року в рамках кримінального провадження №0006398 від 19.09.2020, вилученого 01 листопада 2020 року під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: 35 (тридцять п`ять) купюр номіналом по 10 (десять) євро, 1 (одна) купюра номіналом 100 (сто) гривень, 1 (одна) купюра номіналом 20 (двадцять) гривень, 19 (дев`ятнадцять) купюр номіналом 500 (п`ятсот) гривень, банківську картку «МоноБанк» № НОМЕР_1 , порожні поліетиленові пакети, електронні ваги, два мобільних телефони «Айфон» у заблокованому стані.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1