Справа № 711/6549/20
Номер провадження 1-кп/711/184/21
В И Р О К

іменем України

18 березня 2021 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурорів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 ,

провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси судовий розгляд кримінального провадження за звинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, який має двох неповнолітніх дітей, не працюючого, з інвалідністю 1 групи, в силу ст. 89 КК України не судимого, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 125 КК України,

встановив:

Підсудний (обвинувачений) ОСОБА_6 умисно заподіяв потерпілому ОСОБА_5 тілесні ушкодження за наступних обставин.

Біля 14 години 10 хвилин 04 квітня 2020 року на паркувальному майданчику поблизу торгівельно-розважального центру «Депо» (надалі ТРЦ «Депо»), розташованого у м. Черкаси по бульвару Шевченка, 385 обвинувачений ОСОБА_6 на ґрунті особистих неприязних стосунків умисне з метою заподіяння тілесних ушкоджень розпилив в обличчя потерпілому ОСОБА_5 невстановлену речовину із невстановленого предмета, схожого на газовий балончик, чим спричинив потерпілому опіки слизової оболонки обох очей, що відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Вказаними діями обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення (кримінальний проступок), передбачене ч.1 ст. 125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження.

Підсудний ОСОБА_6 винуватим себе не визнав і пояснив, що йому встановлено інвалідність першої групи. Він використовує автомобіль, на якому відсутній розпізнавальний знак «Інвалід». 14.03.2020 він зупинив свій автомобіль недалеко від ТРЦ «Депо» з порушенням Правил дорожнього руху України (надалі Правила). До нього підбіг раніше незнайомий йому потерпілий і почав знімати на камеру його та автомобіль,на що він обурився, але переставив автомобіль на паркувальний майданчик, зупинившись на місці для автомобілів для осіб з інвалідністю. До цього місця також підійшов потерпілий, якому він пояснив, що має інвалідність, після чого зайшов до магазину, повернувшись, побачив, що на автомобіль наліплено кілька наліпок. Невдовзі в мережі Інтернет побачив відеозапис, як на його автомобіль потерпілий з іншими особами чіпляє такі наліпки і образливо коментує його інвалідність. Для того, щоб зняти наліпки і відчистити автомобіль від клейкої речовини, він витратив певну суму коштів.

04.04.2020 він на іншому автомобілі, який взяв у знайомого, знову зупинився біля ТРЦ «Депо» на місці для осіб з інвалідністю. Невдовзі побачив, що потерпілий разом із іншими особами повторно збирається чіпляти наліпки на автомобіль. Оскільки потерпілий перед цим висував йому погрози і поліз до кишені, то він розцінив це як те, що потерпілий може дістати газовий балончик і застосувати його. З метою перешкодити потерпілому причепити наліпки на автомобіль та застосувати газовий балончик він використав дезодорант, а саме, розпилив його в обличчя потерпілому. Вважає, що не мав умислу на заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, не міг їх спричинити, тому що розпилював дезодорант з певної відстані, і не спричинив серйозних ушкоджень, тому що через декілька десятків хвилин після події потерпілий виклав у мережу Інтернет черговий відеоролик із записом події.

Вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення доведена перед судом наступними доказами.

Потерпілий ОСОБА_5 показав суду, що займає активну громадську позицію і виявляє правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху. Він із знайомими виявляє такі правопорушення і робить зауваження водіям, а якщо вони не реагують, то він з метою припинення правопорушень чіпляє на автомобілі наліпки.

14.03.2020 обвинувачений зупинив автомобіль біля ТРЦ «Депо» з порушенням Правил і він зробив йому зауваження, на яке обвинувачений відреагував агресивно, але переставив автомобіль на місце для інвалідів. Оскільки на автомобілі не було відповідного розпізнавального знаку, а у обвинуваченого не було явних ознак інвалідності, він з товаришами прикріпив на цей автомобіль кілька наліпок.

04.04.2020 він побачив на стоянці біля ТРЦ «Депо» автомобіль без розпізнавального знаку на місці, яке призначено для автомобілів водіїв з інвалідністю, тому мав намір почепити такі ж наліпки. До них підійшов обвинувачений з іншими особами і розпилив в обличчя газ із балончика, чим причинив опіки очей.

Свідок ОСОБА_8 показав, що 14.03.2020 разом із потерпілим ОСОБА_9 виявляв водіїв, які порушують Правила. Потерпілий зробив зауваження обвинуваченому за таке порушення, той грубо відреагував, але переставив автомобіль на місце для інвалідів. На чергове зауваження обвинувачений відповів, що у нього є інвалідність і показав якесь посвідчення, яке свідок не розгледів. Вони з потерпілим начепили на автомобіль обвинуваченого кілька наліпок.

Свідок ОСОБА_10 показав, що передивлявся відеозапис конфлікту, який відбувся 14.03.2020 між потерпілим ОСОБА_9 і обвинуваченим ОСОБА_11 . 04.04.2020 він разом із потерпілим перебував на стоянці біля ТРЦ «Депо», де виявили кілька автомобілів, які без відповідного розпізнавального знаку стояли на місцях для інвалідів. До них підійшов обвинувачений і розпилив в обличчя потерпілому їдку речовину із балончика. Цю подію він зняв на відеокамеру.

Свідок ОСОБА_12 показав, що він не був очевидцем конфліктів, які відбулись між обвинуваченим і потерпілим, але у нього був аналогічний конфлікт із потерпілим, який провокує водіїв, викладає відеоролики про свою діяльність.

Суду надано для дослідження відеозаписи, зроблені потерпілим про події 14.03.2020, та від 04.04.2020, зроблені свідком ОСОБА_13 і за допомогою камер зовнішнього спостереження в ТРЦ «Депо». При цьому судом встановлено, що 14.03.2020 обвинувачений поблизу ТРЦ «Депо» зупинив автомобіль з порушенням Правил. Між ним та потерпілим, який фільмував цю подію, виник словесний конфлікт, після чого обвинувачений переставив автомобіль у інше місце, призначене для стоянки автомобілів осіб з інвалідністю. Далі потерпілий з іншими особами прикріпив на цей автомобіль кілька наліпок. 04.04.2020 потерпілий у цьому ж місці знову виявив кілька автомобілів, які стояли на таких місцях без відповідних розпізнавальних знаків. При цьому потерпілий та інші особи мали при собі наліпки. До них підійшов обвинувачений з іншими особами та розпилив в обличчя потерпілому із балончика оранжевого кольору аерозольну речовину.

За висновками судово-медичної експертизи № 02-01/299 у потерпілого ОСОБА_5 виявлено опіки слизової оболонки обох очей, які відносяться до легких тілесних ушкоджень і виникли від дії хімічної речовини (т.2 а.с.42).

Під час проведення обшуку у обвинуваченого вилучено джинси, а при огляді місця події виявлено пакет із курткою.

Свідок ОСОБА_14 показав, що він прибув разом із іншими поліцейськими для забезпечення проведення обшуку житла обвинуваченого. Обвинувачений певний час не відчиняв двері, а потім свідок виявив, що з якогось поверху донизу викинули пакет, у якому знаходилась куртка.

Обвинувачений не заперечував того, що в пакеті була його куртка, у якій він був одягнутий 04.04.2020.

Проведеною криміналістичною експертизою встановлено, що на наданих на дослідження відеозаписах на чоловікові одягнута куртка, яка за зовнішніми загальними ознаками подібна на куртку, вилучену при огляді місця події (т2 а.с.83-102).

Під час досудового розслідування отримано інформацію про те, що володілець телефону з певним номером біля 14 години 10 хв. 04.04.2020 р. міг перебувати неподалік ТРЦ «Депо». Обвинувачений не заперечує того, що він з відповідним номером телефону перебував в указаному місці.

Аналіз показань обвинуваченого, потерпілого і свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_13 , а також відеозапису, зробленого потерпілим, встановлено, що після 14.03.2020 між потерпілим і обвинуваченим виникли неприязні стосунки. Ці стосунки зумовлені тим, що потерпілий із знайомими, позиціонуючи себе «активістом», не тільки виявляє водіїв-порушників Правил, а й чіпляє на автомобілі наліпки.

Обвинувачений надав рахунок, згідно з яким він 15.03.2020 сплатив 600 грн. за зняття наліпок зі скла і видалення клейких засобів (т.2 а.с.253).

При цьому суд враховує таке.

У додатку 4 до Правил містяться розпізнавальні знаки, у тому числі й знак «Водій з інвалідністю» певної форми та кольору, який згідно з пп «ґ» п.30.3 Правил повинен бути розміщений на транспортному засобі за певних умов.

Частиною 6 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за зупинку чи стоянку транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака "Водій з інвалідністю".

Частиною 6 ст. 152-1 вказаного Кодексу також передбачена адміністративна відповідальність за паркування транспортного засобу на місцях, призначених для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, водієм, який не має документів про наявність у нього чи в одного з пасажирів інвалідності (крім явно виражених ознак інвалідності).

Згідно із частиною 6 ст. 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, у тому числі на транспортних засобах, що належать підприємствам, установам, організаціям, які здійснюють діяльність у сфері соціального захисту населення, та громадським організаціям осіб з інвалідністю, мають право на встановлення на транспортному засобі розпізнавального знака "Водій з інвалідністю" та під час перевезення осіб з інвалідністю користуються всіма перевагами, що надаються водіям з інвалідністю. Водії, які керують транспортними засобами, на яких встановлений розпізнавальний знак "Водій з інвалідністю", повинні мати при собі документи, що підтверджують інвалідність водія або одного з пасажирів.

Системний аналіз вказаних норм закону свідчить про те, що водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, мають право на переваги і пільги, у тому числі й на зупинку чи стоянку транспортних засобів на місцях, призначених для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю. Але при цьому необхідно одночасного дотримання таких умов: 1)на транспортному засобі потрібно розмітити розпізнавальний знак; 2)водій повинен мати при собі документ про наявність у нього чи в одного з пасажирів інвалідності (крім явно виражених ознак інвалідності).

Судом встановлено, що у обвинуваченого ОСОБА_11 є і була станом на березень-квітень 2020 року інвалідність 1 групи, але на автомобілях, якими він пересувався, не було встановлено розпізнавального знаку «Водій з інвалідністю» при тому, що у обвинуваченого відсутні явно виражені ознаки інвалідності.

У зв`язку з цим суд приходить до висновку про те, що обвинувачений не користувався 14.03 та 04.04.2020 р. пільгами для паркування автомобіля на паркувальному майданчику, виділеному для автомобілів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю.

Разом з тим, потерпілий, який має конституційне право створювати в установленому законом порядку громадські об`єднання для участі в охороні громадського порядку і державного кордону, сприяння органам місцевого самоврядування, правоохоронним органам, Державній прикордонній службі України та органам виконавчої влади, а також посадовим особам у запобіганні та припиненні адміністративних і кримінальних правопорушень, захисті життя та здоров`я громадян, інтересів суспільства і держави від протиправних посягань, а також у рятуванні людей і майна під час стихійного лиха та інших надзвичайних обставин, не наділений правом чіпляти на чужі автомобілі та інші транспортні засоби наліпки, у тому числі й розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю».

Ігнорування як потерпілим, так і обвинуваченим вимог законодавства призвела до конфліктної ситуації між ними.

Так, 04.04.2020 обвинувачений зупинив автомобіль без такого розпізнавального знаку на паркувальному майданчику ТРЦ «Депо», виділеному для автомобілів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю. До автомобіля прибув потерпілий разом із своїми знайомими, маючи при собі відповідні наліпки. У зв`язку з цим у обвинуваченого виникли неприязні почуття до потерпілого. При цьому він, і це зафіксовано на відеозаписах, підійшов до потерпілого впритул і випорснув в його обличчя речовину, внаслідок чого у потерпілого виникли опіки слизової оболонки очей. Відеозапис спростовує доводи обвинуваченого про те, що потерпілий чи хтось із його знайомих до цих дій обвинуваченого вчиняв чи намагався вчиняти аналогічні дії проти обвинуваченого. Це досить докладно проілюстровано у висновку криміналістичної експертизи, де зафіксовано, що потерпілий стоїть, тримаючи в руках папери, а обвинувачений розпилює йому в обличчя газоподібну речовину.

Перед судом не доведено, що вказана речовина була їдкою, тому суд виключає цю обставину із обвинувачення. Згідно з висновком судово-медичної експертизи опіки могли виникнути від дії хімічної речовини. Обвинувачений стверджує, що він розпилював вміст балончика з дезодорантом, який також є хімічною речовиною. При цьому обвинувачений усвідомлював (не міг не усвідомлювати), що при направленні струменю такої речовини в обличчя потерпілому ця речовина безсумнівно потрапить йому в очі. У зв`язку з цим суд приходить до висновку про те, що обвинувачений діяв умисно і усвідомлював, що він може заподіяти потерпілому будь-якої тяжкості тілесні ушкодження.

Оскільки від дії такої речовини у потерпілого виникли легкі тілесні ушкодження від умисних дій обвинуваченого, то обвинувачений повинен нести відповідальність за наслідки, які фактично наступили від його умисних дій, тобто за ч.1 ст. 125 КК України.

Призначаючи покарання за вчинене кримінальне правопорушення, суд враховує те, що потерпілий наполягає на притягненні підсудного до кримінальної відповідальності і не відмовляється від обвинувачення. Підсудним ОСОБА_6 вчинено умисне кримінальне правопорушення (проступок) згідно з класифікацією тяжкості кримінальних правопорушень, які містяться в ст. 12 КК України.

Обвинувачений в силу ст. 89 КК України не судимий, має сім`ю, його покарання пом`якшує наявність на утриманні неповнолітніх дітей і наявність інвалідності. Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, відсутні.

З урахуванням викладеного суд призначає обвинуваченому найменший вид покарання, установлений санкцією ч.1 ст. 125 КК України, - штраф.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено, підстав для обрання підсудному запобіжного заходу судом не встановлено. У зв`язку з ухваленням обвинувального вироку з обвинуваченого слід стягнути процесуальні витрати на залучення експерта.

Вирішуючи питання про речові докази, суд враховує думку обвинуваченого щодо його одягу та положення ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_6 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, і призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Стягнути із ОСОБА_6 процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 3922 грн.20 коп.

Речові докази: куртку чорного кольору, яка передана до кімнати зберігання речових доказів при Черкаському ВП ГУНП в Черкаській області, - повернути обвинуваченому ОСОБА_6 ; диски із відеозаписами і довідку закладу охорони здоров`я зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Копію вироку вручити прокурору і підсудному негайно після проголошення. На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси в установленому законодавством порядку протягом 30 днів з дня проголошення вироку.

Головуючий: ОСОБА_1