ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/5431/20 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/2202/21 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 07 травня 2021 року про продовження запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, який не одружений, офіційно не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий: 1) 25.11.2003 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 3,4 ст. 185, 69,70 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 13.02.2004 року у зв`язку із застосуванням ЗУ «Про амністію». 2) 23.05.2005 року Київським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнений 30.04.2008 року у зв`язку із відбуттям покарання. 3) 22.07.2009 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. 4) 23.10.2010 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнений 10.06.2014 року у зв`язку із відбуттям покарання. 5) 17.07.2015 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, 70 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнений 16.10.2018 року у зв`язку із відбуттям покарання. 6) 13.03.2020 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, 70 КК України до 4 років позбавлення волі.
який органами досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 05 липня 2021 року.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції вказав на існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме ризиків переховування від органів досудового розслідування або суду та вчинення інших кримінальних правопорушень. При оцінці ризику переховування суд зазначає, що ОСОБА_7 раніше судимий, відбував покарання у місцях позбавлення волі, має декілька нерозглянутих обвинувальних актів, що в свою чергу припускає переховування від суду та органів досудового розслідування з метою ухилення від відповідальності та відбування покарання.
Надаючи оцінку ризику вчинення інших кримінальних правопорушень суд зазначає, що обвинувачений не має постійного місця роботи, не має стабільного доходу, також відносно обвинуваченого постійно надходять нові обвинувальні акти, а саме до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшло 3 обвинувальні акти.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить скасувати ухвалу про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження тримання під вартою та застосувати запобіжний захід домашній арешт.

Вказує, що судом першої інстанції порушені норми Кримінального процесуального кодексу України та не повністю досліджені обставини, дослідження яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, а прокурором та слідчим не доведено наявність ризиків передбачених ст.177 КПК України, а саме перешкоджати слідству, вчинювати нові злочини, впливати на свідків, тощо.

Посилається, що кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 знаходиться на розгляді в Дзержинському районному суді м. Харкова більш ніж рік. Судовий розгляд не відбувається з причин неявки потерпілих. Зазначає, що порушення розумних строків розгляду кримінального провадження негативно впливає на права обвинуваченого, зокрема обмеження його прав, свободи та інтересів, оскільки він тримається під вартою.

Крім того, зазначає, що ОСОБА_7 має місце проживання за адресою: АДРЕСА_2
Учасники даного судового провадження про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. В суді апеляційної інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 роз`яснено його права та обов`язки в судовому засіданні під час апеляційного розгляду, передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема можливість переховування від органів досудового розслідування або суду, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому злочинів може вдатися до відповідних дій.

Крім того, колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні нетяжкого та тяжкого злочину, за останнє передбачене покарання у виді позбавлення волі строком від чотирьох до восьми років, раніше неодноразово судимий, в тому числі за корисливі злочини, проте висновків для себе не зробив, що беззаперечно свідчить про стійку антисоціальну поведінку обвинуваченого, який на шлях виправлення не став та знову вчинив новий злочин.
Між тим, враховуючи, що обвинувачений офіційно не працевлаштований та не має постійного джерела доходу, неодружений, утриманців не має, що свідчить про відсутність у ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про існування ризику вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочинів, які інкримінуються обвинуваченому, даних про його особу, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.
В той же час належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Доводи апеляційної скарги про те, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є суб`єктивними, оскільки повністю спростовуються даними матеріалів судового провадження та висновками суду, що зазначені в оскаржуваній ухвалі.
З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики, встановленні під час обрання запобіжного заходу, на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

Також колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст. 177, ст. 178, ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Дзержинськогорайонного суду м. Харкова від 07 травня 2021 року про продовження запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді