Харківський районний суд Харківської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2021 року смт. Покотилівка

Справа № 635/2734/21
Провадження № 1-кс/635/659/2021
Харківський районний суд Харківської області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0001263, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 вересня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 190 КК України про арешт майна,
УСТАНОВИВ:

14 квітня 2021 року до Харківського районного суду Харківської області надійшло клопотання прокурора Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001263 від 11 вересня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 190 КК України про накладення арешту на майно.
В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що 11 вересня 2020 року до чергової частини Харківського ВП ГУ НП в Харківській області надійшла заява від ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що ОСОБА_5 , шахрайським шляхом заволодів частиною будинку її чоловіка ОСОБА_6 , який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду.

Під час досудового розслідування кримінального провадження встановлено наступне.

Допитаний в якості потерпілого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 показав, що з 1983 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Останні зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 . На цей час він є інвалідом 1 групи з захворюванням на цукровий діабет та ампутацією ноги. Також показав, що має рідного брата ОСОБА_5 , який маючи намір заволодіти його майном, а саме 21/50 частки житлового будинку, розташованого за вказаною адресою, зловживаючи його довірою та здійснюючи на нього психологічний тиск, вмовив його до підписання 04 листопада 2020 року у нотаріуса відмови від заповіту на 21/50 частки зазначеного вище житлового будинку, тим самим шахрайським шляхом заволодів 21/50 часткою вказаного будинку, внаслідок чого ця частина житлового будинку була оформлена на ім`я ОСОБА_5 . Також показав, що ОСОБА_5 намагається виселити його з родиною із зазначеного будинку.

Будучи допитаною у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 показала, що є дружиною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ЇЇ чоловік має рідного брата ОСОБА_5 , який з січня 2020 року почав психологічно впливати на її чоловіка, примушуючи його до вживання спиртних напоїв, а потім перевіз його до іншого місця проживання, заборонивши будь-яке спілкування з нею. ОСОБА_5 , зловживаючи довірою її чоловіка та здійснюючи психологічний тиск на нього, вмовив його до підписання 04 листопада 2020 року у нотаріуса відмови від заповіту на 21/50 частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , тим самим шахрайським шляхом заволодів вказаною частиною будинку, внаслідок чого ця частина житлового будинку була оформлена на ім`я ОСОБА_5 .

Допитані в якості свідків ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_8 дали аналогічні показання.

16 листопада 2020 року до СВ Харківського ВП ГУНП України в Харківській області від ОСОБА_4 надійшло клопотання про арешт майна, а саме: 21/50 частики житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з інформацією КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» вих. № 710 від 01 грудня 2020 року встановлено, що за архівними матеріалами правової реєстрації (на 31 грудня 2012 року) право часткової власності на домоволодіння, що складається з двох житлових будинків, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано:

-21/50 частини за ОСОБА_13 на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Васищівської селищної ради 17грудня 1991 року (померлий);

-в 29/50 частинах за ОСОБА_5 на підставі договору дарування, посвідченого Другою Харківського району державною нотаріальною конторою 10 березня 1992 року, реєстр № 2-166.

13 листопада 2020 року, тобто через 9 днів після відмови ОСОБА_6 від заповіту на користь брата - ОСОБА_5 , останній перепродав будинок іншій особі.

Посилаються, що згідно з інформацією КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» вих. № 710 від 01 грудня 2020 року в інвентаризаційній справі міститься договір купівлі-продажу від 13 листопада 2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_14 , згідно якого ОСОБА_5 спадкоємець майна померлого ОСОБА_13 продав ОСОБА_15 21/50 частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

19 січня 2021 року до Харківської місцевої прокуратури № 6 Харківської області від потерпілого ОСОБА_6 надійшло клопотання про арешт майна, а саме: 21/50 частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Прокурор вважає, що арешт 21/50 частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , забезпечить неможливість подальшого відчуження або знищення.

Прокурор у судове засідання не з`явилась надавши заяву про розгляд клопотання за її відсутності.
Власник майна у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, причини своєї неявки суд не повідомив.
Згідно частини 1 статті 172 КПК України неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Враховуючи неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому засіданні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалося, що відповідає положенням частини 4 статті 107 Кримінального процесуального кодексу України.
Суд, розглянувши клопотання, дослідивши додані до клопотання документи, дійшов наступних висновків
Відповідно до частини 1 статті 5 КПК України процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.
Згідно статті 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Згідно з частиною 1 статті 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до частини 2 статті 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні.
Відповідно до частини 1 статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно з частиною 2 статті 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя згідно зі статтями 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону.
При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження факту вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Однак зазначені вимоги у поданому прокурором клопотанні про арешт майна не були дотримані з огляду на наступне.
Прокурором ставиться питання про накладення арешту на 21/50 частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_15 .

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна(а.с.21) вбачається, що власником 21/50 житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_15 .

Право власності на 21/50 житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1 набуто ОСОБА_15 на підставі

договору купівлі-продажу частки житлового будинку, серія та номер: 915, виданий 13.11.2020, видавник: ОСОБА_14 , приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу.
Відповідно до доданих до клопотання матеріалів ОСОБА_15 не є стороною кримінального провадження, не є підозрюваною чи обвинуваченою, не була навіть допитана в якості свідка в межах розслідування вказаного кримінального провадження.

Таким чином судом встановлено, що на даний час частина будинку, на який прокурор просить накласти арешт перебуває у приватній власності третьої особи, яка набула це право у встановленому законом порядку та є добросовісним набувачем.
Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пунктом 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.
Відповідно до частини 3 статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, з метою забезпечення збереження речових доказів арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Частина 1 статті 98 КПК України регламентує, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Згідно з пунктом 7 частини 2 статті 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У віповідності до пункту 1 частини 3 статті 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
З наданих до суду матеріалів клопотання вбачається, що підозра у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001263 від 11 вересня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 190 КК України, жодній особі не повідомлена.
Відповідно до частини 1 статті 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків щодо запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна.
Суд дійшов висновку, що у ході судового розгляду вказаного клопотання, прокурором не було доведено необхідність арешту 21/50 частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності - ОСОБА_15 , а також не доведена наявність ризиків щодо запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вказаного майна.
Таким чином, суд вважає, що прокурор, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог статті 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні.
З огляду на вищевикладене, враховуючи мету накладення арешту, правову кваліфікацію правопорушення, внесеного до ЄРДР за частиною 2 статті 190 КК України, а також ту обставину, що повідомлення про підозру нікому не вручено, цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлено, належних доказів, які б свідчили про правову підставу для арешту майна, наслідки арешту майна для третіх осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження матеріали клопотання не містять, що свідчить про відсутність правових підстав у накладенні арешту на майно.
За таких обставин суд вважає, що у даному кримінальному провадженні прокурор не довів необхідності у накладенні арешту на вказане майно, що відповідно до частини 1 статті 173 КПК України дає підстави для відмови у задоволенні клопотання.
На підставі викладеного, керуючись статтями 98, 131-132, 170-173, 175 КПК України, суд
УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0001263, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 вересня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 190 КК України про арешт майна - відмовити.
Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчисляється з дня отримання нею копії судового рішення.
Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя: ОСОБА_1