Справа № 459/2077/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1313/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2021 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду у складі:

Головуючої судді ОСОБА_2 ,

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши по кримінальному провадженні №0000335 від 06.11.2018 року у відкритому судовому засіданні у м. Львові, в залі судових засідань Львівського апеляційного суду апеляційні скарги прокурора ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 23 листопада 2020 року про повернення обвинувального акту прокурору,-

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

встановила:

даною ухвалою обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке 06.11.2018 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000335 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України - повернуто прокурору для усунення порушень вимог КПК України.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції, зокрема вказав, що матеріалами справи встановлено, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 складено особисто прокурором, оскільки на цей момент досудове розслідування у даному кримінальному провадженні було закінчено, та був задоволений відвід слідчого у цьому провадженні. Наведене у своїй сукупності, на думку суду, давало прокурору достатні підстави для складення та затвердження обвинувального акта, зокрема, з метою дотримання гарантій обвинуваченого у частині якнайшвидшого розгляду його питання компетентним судом. Також, судом встановлено, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 не затверджено прокурором і не містить даних про дату та місце його затвердження. З буквального розуміння вищезазначених положень, обвинувальний акт повинен містити два підписи прокурора: на титульному аркуші (затвердження) та на останньому після підпису слідчого (підписання). Зазначене положення не лише констатує необхідність саме двох підписів, а (в сукупності з приписом частини першої статті 291 КПК України) ще й встановлює послідовність підписання обвинувального акта суб`єктами, задіяними в його складанні: а) підпис слідчого, який склав обвинувальний акт; б) підпис прокурора, яким він затверджує даний документ; в) підписання прокурором затвердженого ним обвинувального акта. Потреба саме у подвійному підписанні обвинувального акта одним й тим же процесуальним суб`єктом пояснюється концепцією, закладеною у чинному КПК, про незмінність прокурора у кримінальному провадженні. Так, відповідно до кримінального процесуального законодавства функція процесуального керівництва на стадії досудового розслідування та функція підтримання публічного обвинувачення в суді покладається на одного й того ж працівника прокуратури (саме такий правовий висновок щодо застосування цієї процесуальної норми викладено в постанові колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 128/1802/18 (провадження № 51-2531км19). Вказане порушення та невідповідність вимогам процесуального законодавства в переданому до суду обвинувальному акті під час підготовчого засідання виправити не вбачається можливим, так само, як і не можливим є те, щоб продовжувати судовий розгляд за таким актом.

На вказану ухвалу прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та призначити новий розгляд обвинувального акту в суді першої інстанції.

В обґрунтування вказує, що відповідно до положень ст. 36 КПК України обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим, дізнавачем.

На думку апелянта, зазначена норма закону не обмежує право прокурора на самостійне складення обвинувального акту у будь-яких випадках та не містить обов`язку затвердження прокурором свого ж обвинувального акту.

Звертає увагу, що посилання суду на правову позицію Верховного суду, яка викладена в ухвалі суду першої інстанції, є неправильним, оскільки така зазначає про необхідність саме двох підписів прокурора (затвердження та підписання) у випадку складання та підписання обвинувального акту слідчим.

На думку апелянта, вказані обставини свідчать про відсутність порушень в діях прокурора, та відсутність невідповідності обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України.

На вказану ухвалу обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить оскаржувану ухвалу змінити, зазначивши додатковими підставами для повернення обвинувального акта: складання обвинувального акту самостійно прокурором, без наявності підстав, визначених ч.1 ст. 291 КПК України; недотримання прокурором вимог ст. 291 КПК України при формулюванні обвинувачення, яке викладено не чітко та не конкретно. У решті ухвалу суду залишити без змін.

В обґрунтування вказує, що обвинувальний акт відносно нього складено з порушенням вимог ч. 1 ст. 291 КПК України, судом безпідставно в мотивувальній частині ухвали від 23.11.2020 не зазначено як підставу повернення обвинувального акта - складення обвинувальногоакта самостійно прокурором без наявності підстав, визначених ч. 1 ст. 291КПК України.
Наголошує, що йому, як обвинуваченому не зрозуміло, яку точну суму неправомірної вигоди прокурор вважає доведеною.

При цьому, вказує, що пластикова банківська картка не може бути предметом неправомірної вигоди, оскільки не має матеріальної цінності.

В обвинувальному акті не зазначено, де конкретно було виявлено та звідки вилучено банківську картку. Не вказано способу отримання мною пластикової картки і подальших дій з нею.

Звертає увагу, що на стадії повідомлення йому про підозру прокурором вмінено такі кваліфікуючі ознаки, як вчинення злочину «за попередньою змовою групою осіб» та одержання неправомірної вигоди «для третіх осіб».
Вважає, що правова кваліфікація його дій в обвинувальному акті повинна відповідати правовій кваліфікації зазначеній у повідомленні про підозру, проте, в обвинувальному акті відсутні кваліфікуючі ознаки вчинення злочину «за попередньою змовою групою осіб» та одержання неправомірної вигоди «для третіх осіб».

Вказує, що під час досудового розслідування, ні прокурором ні слідчим заходів щодо повідомлення йому нової підозри чи зміни раніше повідомленої підозри вжито не було.

Зазначає, що викладена в обвинувальному акті правова кваліфікація, не відповідає кваліфікації зазначеній у повідомленні про підозру, зміст якого є ідентичним обвинувальному акту, що позбавляє його, як обвинуваченого права бути повідомленим про конкретне обвинувачення та унеможливлює забезпечення права на належний захист.
Заслухавши доповідача, виступ прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу, а апеляційну скаргу обвинуваченого заперечив, думку обвинуваченого та захисника, які просили задоволити подану обвинуваченим апеляційну скаргу, заперечили щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, а апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно частини 4 статті 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Вимоги до обвинувального акту викладені у ст. 291 КПК України.

Згідно п.13 ч.2 ст. 36 КПК України прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений:затверджувати чи відмовляти у затвердженні обвинувального акта, клопотань про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, вносити зміни до складеного слідчим обвинувального акта чи зазначених клопотань, самостійно складати обвинувальний акт чи зазначені клопотання;

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 291 КПК України обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

Враховуючи зазначені вимоги норм КПК України, прокурором їх повністю дотримано, оскільки, кодекс містить вимогу виключно щодо підпису прокурора, водночас, жодної вимоги щодо подвійного підписання обвинувального акта, який складений прокурором КПК України не вимагає.

На переконання колегії суддів, в обвинувальному акті у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими, зазначена правова кваліфікація з посиланням на положення закону і частину статті закону України про кримінальну відповідальність та викладено формулювання обвинувачення. Виконані інші вимоги встановлені ст. 291 КПК України. Відтак, доводи викладені в апеляційній скарзі не містять правових підстав для зміни оскаржуваної ухвали.

Таким чином, доводи апеляційної скарги прокурора стосовно безпідставності повернення обвинувального акта прокурору при апеляційному розгляді підтвердились, а тому таку слід задоволити, ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 23 листопада 2020 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке 06.11.2018 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000335 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України - повернуто прокурору для усунення порушень вимог КПК України скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 419 КПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задоволити, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 23 листопада 2020 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке 06.11.2018 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000335 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України - повернуто прокурору для усунення порушень вимог КПК України скасувати.

Призначити новий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4