06.04.2021
Справа № 642/1398/21
Провадження № 1-кс/642/786/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 квітня 2021 року слідчий суддя Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові клопотання слідчого ВП №2 ХРУП №3 ГУ НП в Харківській обл. ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Харківської області, Зміївського району, с. Водяне, українець, громадянин України, з середньою освітою, який працює ФОП, раніше не судимий, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
встановив:
До слідчого судді надійшло вказане клопотання, в обгрунтування якого слідчий, за погодженням з прокурором зазначив, що 20.02.2021 близько 10 години 40 хвилин, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи за попередньою змовою та в групі з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , знаходячись у дворі будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , маючи прямий умисел на незаконне позбавлення волі людини, з корисливим мотивом, де побачили ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , до якого підійшов ОСОБА_9 , який розпилив ОСОБА_10 у обличчя предмет який має сльозоточиву і подразнюючу дію та наніс один удар кулаком своєї правої руки в ділянку потилиці. В цей час ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_10 та наніс один удар своєю правою ногою в ділянку живота, а ОСОБА_8 тримаючи у своїй правій руці предмет, схожий на пістолет, з метою залякування ОСОБА_10 здійснив один постріл у повітря, після чого наніс останньому один удар рукояткою предмета схожого на пістолет в ділянку потилиці, також ОСОБА_6 перебуваючи позаду ОСОБА_10 наніс останньому три удари обох рук в ділянку потилиці. Після цього ОСОБА_6 підігнав автомобіль марки Toyota Land Cruiser Prado темного кольору з якого попередньо, з метою уникнення можливості упізнати в подальшому вказаний автомобіль було знято державні номерні знаки. В подальшому ОСОБА_6 підігнав вищевказаний автомобіль Toyota Land Cruiser Prado темного кольору до будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . В цей час ОСОБА_8 та ОСОБА_9 всупереч волі потерпілого, витягнули з двору домоволодіння на вулицю, де ОСОБА_7 приспустив штани ОСОБА_10 та розпилив предмет який має сльозоточиву і подразнюючу дію у ділянку таза останнього.
Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , застосовуючи фізичну силу, протиправно, всупереч волі, заштовхали ОСОБА_10 на заднє сидіння автомобіля марки до автомобіля Toyota Land Cruiser Prado темного кольору, без державних номерних знаків, та сіли з лівої сторони і з правої сторони від останнього, при цьому на переднє пасажирське сидіння сів ОСОБА_7 , тим самим незаконного позбавили волі останнього. Після цього на автомобілі марки Toyota Land Cruiser Prado темного кольору, під керуванням ОСОБА_6 поїхали в напрямку вул. Афанасієвської, а згодом до вул. Тринклера, де по дорозі періодично наносили тілесні ушкодження, тобто застосовували до останнього насильство, шляхом заподіяння йому фізичних страждань, яке виразилось у вигляді ударів в область голови при цьому вимагаючи у останнього грошові кошти.
20.02.2021 близько 11 год. 15 хвилин ОСОБА_10 привезли за адресою: АДРЕСА_3 , та висадили з автомобіля.
Згідно висновку судово-медичної експертизи №09-260/2021 від 23.02.2021 у гр. ОСОБА_10 встановлені наступні тілесні ушкодження: синці на голові, тулубі. Ці ушкодження утворилися як мінімум від двох травматичної дії тупого твердого предмету (ів), індивідуальні властивості травмую чот поверхні якого, в місцях ушкоджень не відобразилися, за механізмом удар або удар-стиснення. Вищевказані тілесні ушкодження, враховуючи їх морфологічно характеристики, могли бути отримані за 2-4 діб до моменту огляду. За ступенем тяжкості: синці викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і за цією ознакою відповідно до п.п. 2.3.2. "Б", 2.3.5. "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", затверджена наказом №6 МОЗ України від 17 січня 1995 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 146 КК України, тобто незаконне позбавлення волі з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалося заподіянням йому фізичних страждань із застосуванням зброї.
Крім того, 20.02.2021 близько 11 години 15 хвилин ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи за попередньою змовою та в групі з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , де висадили з автомобіля ОСОБА_10 та грубо порушуючи гарантовані державою конституційні права і свободи людини, а також загальновизнані принципи і норми міжнародного права (ст.ст. 3 ч.1, 28 ч.1 Конституції України, ст.ст. 3, 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР), діючи з прямим умислом, з метою спонукання та примушування вчинити дії, що суперечили волі потерпілого - ОСОБА_10 , які полягали у залякуванні, направленого на злам його фізичного та морального опору, піддавали останнього катуванню, а також спільно вчиняли щодо потерпілого ОСОБА_10 насильницькі дії, які заподіювали йому моральні страждання, принижуючи його людську гідність, а саме ОСОБА_8 розпилив в обличчя ОСОБА_10 газовий балончик. В подальшому ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 продовжили погрожувати предметом схожим на пістолет та наносити потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження, вчиняти інші насильницькі дії, що принижують його людську гідність, з метою примусити останнього вчиняти дії, що суперечать його волі, а саме наказали потерпілому ОСОБА_10 оголитися, тобто зняти весь одяг, в тому числі нижню білизну. В оголеному вигляді примусили потерпілого йти вулицею до дому, спричиняючи тим самим потерпілому як фізичного болю, так і морального страждання. Зазначені незаконні дії, що принижували людську гідність потерпілого ОСОБА_10 , крім того вказані дії, останні фіксували на відео за допомогою мобільного телефону та в подальшому розвосюдили вказаний відеозапис за допомогою "кросплатформеного мессенджеру" - "телеграм каналу" за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Загалом вказані неправомірні дії ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 охоплені єдиним умислом, викликали у потерпілої стрес, почуття неспокою, приниження, болю, тілесні ушкодження, тобто заподіяли фізичні та моральні страждання.
Згідно висновку судово-медичної експертизи №09-260/2021 від 23.02.2021 у гр. ОСОБА_10 встановлені наступні тілесні ушкодження: синці на голові, тулубі. Ці ушкодження утворилися як мінімум від двох травматичної дії тупого твердого предмету (ів), індивідуальні властивості травмую чот поверхні якого, в місцях ушкоджень не відобразилися, за механізмом удар або удар-стиснення. Вищевказані тілесні ушкодження, враховуючи їх морфологічно характеристики, могли бути отримані за 2-4 діб до моменту огляду. За ступенем тяжкості: синці викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і за цією ознакою відповідно до п.п. 2.3.2. "Б", 2.3.5. "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", затверджена наказом №6 МОЗ України від 17 січня 1995 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 127 КК України, а саме катування, тобто умисне заподіяння сильного фізичного болю, морального страждання шляхом нанесення побоїв, інших насильницьких дій з метою примусити потерпілого чи іншу особу вчинити дії, що суперечать їх волі, вчинене за попередньої змовою групою осіб.
ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146 КК України, ч. 2 ст. 127 КК України.
Вина ОСОБА_6 повністю підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами.
В обгрунтування клопотання слідчий посилається на те, що під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочинів, один з яких відноситься до категорії тяжких, та за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 10 років, та усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину та тяжкість покарання може переховуватися від органів досудового розслідування та або суду, крім того ОСОБА_6 може перешкоджати кримінальному провадженню з метою уникнення кримінальної відповідальності. Окрім того, підозрюваний ОСОБА_6 може вчинити дії, спрямовані на здійснення незаконного психологічного або навіть фізичного впливу на потерпілого, оскільки останній обізнаний про місце мешкання потерпілого. Також, не можна виключати ризик скоєння ним нових кримінальних правопорушень, оскільки ОСОБА_6 ніде не працює, отримує дохід за рахунок протиправних дій, стійких соціальних зв`язків у суспільстві не має. Вищезазначені обставини свідчать про неможливість застосування до ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів.
У судовому засіданні слідчий та прокурор підтримали подане клопотання, просили його задовольнити, посилаючись на наведені в ньому обставини.
Захисник проти клопотання слідчого заперечувала, вказуючи, що підозра, інкримінована ОСОБА_6 , є необгрунтованою. Крім того, ризики, зазначені слідчим, не доведені доказами та необгрунтовані жодним чином, враховуючи, що підозрюваний має постійне та зареєстроване місце проживання, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, офіційно зареєстрований ФОП, займається розведенням розсади в теплицях, відтак має дохід, що свідчить про наявність у нього міцних соціальних зв`язків. Також звернула увагу, що ОСОБА_6 раніше не судимий. Вказане дає підстави розглянути питання можливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, що слідчим не зроблено.
Підозрюваний підтримав думку захисника.
Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.
У ВП№2 ХРУП №3 ГУ НП в Харківській обл. перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 0000235 від 23 лютого 2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч. 1 ст. 162 КК України, ч.2 ст. 146 КК України, ч. 2 ст. 127 КК України.
31.03.2021 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч.2 ст. 146 КК України, ч. 2 ст. 127 КК України.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований та утримуватись під вартою інакше, як за вмотивованого рішення суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Пунктом с частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 року), нікого не може бути позбавлено волі інакше, як згідно з процедурою, встановленою законом, а також якщо є розумні підстави вважати необхідним запобігання вчиненню особою правопорушення або втечу після його вчинення.
Підставами застосування запобіжного заходу є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризику (ризиків), перелік яких встановлено пунктами 1 - 5 ч. 1 ст. 177 КПК.
Слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому тримання під вартою - є найбільш суворим.
Як зазначено у ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
За положеннями постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25.04.2003 року №4 запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки.
При цьому, Верховним Судом України роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного внаслідок відсутності у останнього постійного місця проживання, зловживання спиртними напоями чи вживання наркотичних засобів, продовження вчинення злочинів, підтримання соціальних зв`язків негативного характеру, порушення умов запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі.
Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Так, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч.2 ст. 146 КК України, ч. 2 ст. 127 КК України.
Відповідно до клопотання, слідчим були зазначені такі ризики, як можливість ОСОБА_6 переховуватись від органів досудового розслідування та суду, інше перешкоджанню досудовому розслідуванню, ризик скоєння ним нових кримінальних правопорушень, ризик незаконного впливу ним на потерпілого та свідків кримінального провадження.
Слідчим суддею враховується тяжкість злочинів, які інкримінуються ОСОБА_6 , дані про його особу, а саме, що він працює ФОП та займається розведенням розсади, отримує дохід, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, має постійне місце мешкання в Харківській області, що свідчить про наявність у нього стійких соціальних зв`язків.
Слідчим суддею також береться до уваги, що ОСОБА_6 раніше не судимий, не був затриманим в порядку ст. 208 КПК України, не ухилився від явки до слідчого для вручення підозри та до слідчого судді для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, що свідчить про мінімальний рівень ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.
Ризик, передбачений п.5 ст. 177 КПК України, на який посилається сторона обвинувачення відносно ОСОБА_6 , на думку слідчого судді, є лише припущенням та нічим не підтверджується можливість вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення чи продовження вчинення злочину, у якому він підозрюється, враховуючи, крім іншого, що ОСОБА_6 раніше не судимий.
Також, посилання слідчого на те, що підозрюваний ОСОБА_6 ніде не працює та отримує дохід від протиправної діяльності спростовується встановленими в ході судового розгляду даними про особу підозрюваного, який є ФОП та займається підприємницькою діяльністю, від якої отримує дохід.
В той час, враховуючи тяжкість покарання, слідчим суддею встановлено наявність ризиків відносно ОСОБА_6 , передбачених п.п. 3, 4 ч.1 ст. 177 КПК України, що є підставою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу.
Вивченням матеріалів клопотання слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, однак це не може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою, потреби ж досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у реалізацію прав і свобод підозрюваним, про який йдеться у клопотанні слідчого.
Однак, клопотання слідчого фактично ґрунтується на припущеннях про неможливість застосування іншого виду запобіжного заходу, ніж утримання під вартою.
Слідчий суддя вважає, що наявність підозри не може бути підставою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки цей запобіжний захід є винятковим.
Згідно з уставленою практикою Європейського суду з прав людини встановлюється існування презумпції на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення від 24.07.2003 у справі «Смирнова проти Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії»).
Більш того, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 15.11.1996 у справі «Чахла проти Сполученого Королівства», «будь-яке позбавлення волі має здійснюватися не тільки відповідно до основних процесуальних норм національного права, а також відповідати меті ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом №11, тобто захищати людину від свавільного позбавлення волі».
Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя дійшов до переконання про відсутність підстав для обрання найбільш суворого запобіжного заходу у виді взяття під варту внаслідок відсутності фактичних даних, які б свідчили про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належну поведінку підозрюваного та виконання ним процесуальних обов`язків, передбачених КПК України.
Отже, оскільки слідчим та прокурором не доведено обставини, передбачені пунктом 3 частини першої ст. 194 КПК України, у задоволенні клопотання про обрання відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід відмовити.
При цьому, згідно зі ст. 181 КПК України домашній арешт полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Домашній арешт може бути застосований до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.
Приймаючи до уваги вищенаведене та фактичні обставини справи, слідчий суддя вважає, що відносно підозрюваного ОСОБА_6 слід обрати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, що буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.
Разом з тим, слідчий суддя вважає необхідним покласти на ОСОБА_6 обов`язки, визначені ст. 194 КПК України.
Керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 186, 193, 194, 196, 197, 205, 309, 392, 395 КПК України, слідчий суддя -
ухвалив:
Клопотання слідчого ВП №2 ХРУП №3 ГУ НП в Харківській обл. ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 60 днів до 30 травня 2021 року включно.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:
1) Цілодобово не залишати житло за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду;
2) Прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою;
Строк дії ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з 01.04.2021 до 30 травня 2021 року включно.
Виконання ухвали доручити органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним - в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Повний текст ухвали складено 06.04.2021.

Слідчий суддя